overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

10 червня 2008 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Ганнівської сільської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 17 червня 2003 року йому належить незакінчене будівництво торговельного павільону, який розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці 54,1 кв.м. Ним було самочинно збудовано котельну Б-1, на будівництво якої він отримав дозвіл від Добропільської райдержадміністрації, але яку належним чином своєчасно не оформив. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудовану котельну Б-1, яка розташована біля торговельного павільону, ні чиїх прав та законних інтересіх не порушено. Представник відповідача Тітов О.В., який діє за дорученням, позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечує проти належного оформлення документів [PERSON] та визнання права власності на котельну біля торговельного павільону. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу незакінченого будівництва торгового павільону від 17 червня 2003 року, [PERSON] купил незакінчену будівництвом будівлю торгового павільону, готовністю 56%, розташовану в [ADDRESS]. Обов”язки по закінченню будівництва покладаються на набувача. [PERSON] на земельній ділянці за адресою в [ADDRESS] самочинно збудував котельну Б-1. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури, ЖКН Добропільської райдержадміністрації самочинне будівництво котельної Б-1 за адресою в [ADDRESS] виконане без порушень ДБН України та не ущемляє інтереси других осіб і може бути узаконено [PERSON] . Всі будівельні роботи не порушують ні чиїх інтересів та законних прав, і згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. В силу ст.331 ч.2 ЦК України на право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 321 ЦК України і ст. 41 Конституції України право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

10 червня 2008 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Добропільської райспоживспілки в інтересах Октябрьського сільського споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 1 липня 2001 року між ним та Октябрьським сільським споживчим товариством, яке входило до складу Добропільської райспоживспілки, було укладено договір фінінсової оренди, згідно якого він взяв в оренду приміщення магазину[ADDRESS], з подальшим викупом зазначеної частки магазину 45540,00 грн. Зазначене майно було передано йому згідно акту прийому-передачі від 1 липня 2001 року, підписано Октябрьським Сільським споживчим товариством. Згідно умов договору право власності на майно переходить до мене після сплати суми 45540,00 грн., яку він сплатив. Він звернувся до відповідача з пропозицією нотаріально оформити передачу йому права власності на спірне майно, однак відповідач відмовився мотивуючи тим, що в нього після сплати своїх боргів не має коштів для переоформлення документів. Станом на 06.06.2008 року згідно акту звірки розрахунків, заборгованості за договором фінансової оренди від 01.07.2001 року не має. Просить визнати за ним право власності на нерухоме майно: приміщення магазину № 3 (площею 154,5 кв.м.) по[ADDRESS] Позивач, представник відповідача в судове засідання 20 червня 2008 року не з”явились, про явку в судове засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, представник відповідача заперечень проти задоволення позову не має. Вивчивши матеріали справи та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про надання у володіння та користування частки домоволодіння і господарських будівель в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги мотивує тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем набули майно - домоволодіння з господарськими будівлями, яке розташоване [ADDRESS]. Рішенням Ічнянського районного суду від 15.10.2007 року за нею визнано право власності на &frac12; частину зазначеного будинку. Просить суд надати їй у володіння та користування кімнату 1-6 площею 11,1 кв.м, 1-7- 9кв.м., 1-8 - 6.9 кв.м., 1-9 - 12 кв.м., 1-10 - 8.9 кв.м., 1-11 - 11.7 кв.м., &frac12; частину приміщення 1-1 площею 16,4 кв.м., а також &frac12; частини сараю, погреба, земельної ділянки, огорожу, колодязь залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю і просила суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю не заперечуючи проти того, що домоволодіння, господарські будівлі та земельна ділянка повинні бути розділені між ним і бувшою дружиною порівну. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовільнити частково виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON]. та [PERSON]. під час перебування в шлюбних відносинах набули майно, яке складається з домоволодіння та господарських будівель, розташованих [ADDRESS]. Рішенням Ічнянського районного суду від 15.10.2007 року за [PERSON]. визнано право власності на &frac12; частину домоволодіння однак в натурі майно не розділялось. Відповідно до ст..ст.69,70,71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу і в разі поділу майна подружжя його частки являються рівними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. При винесенні рішення суд враховує ту обставину, що позивака тривалий час в будинку не проживає, не надала суду конкретних доказів, що відповідач відмовляється провести розподіл майна мирним шляхом, що відповідач в судовому засіданні не заперечує проти розподілу майна, а тому позовні вимоги слід задовільнити частково і виділити у володіння та користування приміщення в будинку 1-5, 1-2, 1-4 та &frac12; приміщення 1-1 площею 8,2 кв.м. земельну ділянку, колодязь, огорожу залишити в загальному користуванні. Погріб залишити у володінні, користуванні відповідача, стягнувши з нього на користь позивачки грошову компенсацію за більш отриману частку погреба.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 18 травня 2007 року між ними був зареєстрований шлюб відділом РАЦС виконкому Дідовецької сільської ради Прилуцького району Чернігвської області, актовий запис № 03. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем припинилося через зловживання відповідачем спиртних напоїв, внаслідок чого виникають постійні сварки. Спроби примиритися та зберегти сім”ю виявилися не результативними. Шлюбні стосунки між подружжям припинено з серпня 2007 року і на примирення позивачка не згодна. Подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливими і суперечать інтересам позивачки. В даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, а відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд зважаючи на визнання відповідачем позову та з урахуванням думки сторін, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважає за можливе постановити рішення у попередньому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований в виконкомі Дідовецької сільської ради Прилуцького району, Чернігівської області 18 травня 2007 року, актовий запис № 03 (а.с. 4). В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, бажання розірвати шлюб являється взаємним. Витрати при отриманні свідоцтв про розірвання шлюбу позивачка просить покласти на відповідача, так як винного в розпаді сім”ї. За таких обставин, суд, з"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та те що позивачка наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти розлучення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони довели перед судом, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам і подальше спільне життя стало неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Також, суд вважає більш доцільним покласти витрати при отриманні свідоцтв про розірвання шлюбу в органі РАЦС, на відповідача. На підставі ст.ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

18.10.2006р. до Прилуцького міськрайцентру зайнятості як такий, що шукає роботу, звернувся відповідач, і 25.10.2006р. позивачем за особистою заявою [PERSON] було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю в розмірі 3184,41 грн. для зайняття підприємницькою діяльністю (а.с.6,8). З 27.11.2006р. по 08.12.2006р. [PERSON] навчався у Прилуцькому фінансово-правовому коледжі, куди за його особистою заявою від 27.11.2006р. був направлений на навчання Прилуцьким міськрайцентром зайнятості, і вартість навчання за даний період згідно фактичного кошторису складає 79,86 грн. (а.с.9,26-27). 13.02.2007р. відповідач отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця, однак за результатами проведеної перевірки позивачем було встановлено, що з моменту реєстрації підприємницької діяльності [PERSON] податки до бюджету не сплачував та не подавав податкової звітності, що не підтверджує фактичне провадження підприємницької діяльності за періоди, які включають 6 повних календарних місяців з дати виплати коштів, та що є підставою для повернення ним отриманої допомоги. (а.с.12-13,15). 22.01.2008р. на ім”я відповідача позивачем було направлено повідомлення про розгляд питання повернення ним отриманої допомоги по безробітю і 31.01.2008р. Прилуцьким міськрайонним центром зайнятості видано наказ № 13 про повернення коштів відповідачем у сумі 3184,41 грн. (а.с.22-23). 04.02.2008р. на адресу відповідача був направлений вищевказаний наказ з роз”ясненням повернення протягом 10 робочих днів від дня отримання грошової суми, однак до даного часу відповідачем в добровільном упорядку не повернута допомога по безробіттю.(а.с.24-25). Тому позивач і просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 3184,41 грн. допомоги по безробітюю та 79,86 грн. вартості навчання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а відповідач позовні вимоги не визнав, та зазначив, що він і на даний час є суб”єктом підприємницької діяльності, і протягом 2007р. та першого кварталу 2008р. здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а з другого кварталу 2008р. - за спрощеною системою оподаткування і сплачує єдиний податок. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази, необхідно відмовити в задоволенні даного позову, оскільки відповідач після його реєстрації як фізичної особи підприємця згідно довідки Прилуцької ОДПІ №1693/Б/17112 від 09.06.2008р. протягом 2007р. та першого кварталу 2008р. здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а з другого кварталу 2008р. - за спрощеною системою оподаткування та сплачує єдиний податок, що спростовує докази позивача щодо нездійснення ним підприємницької діяльності та використання коштів відповідачем не за цільовим призначенням. Тому,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

11 червня 2008 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Добропільської міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що її брат [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишилось майно - квартира [ADDRESS], яка була приватизована братом 27 червня 1995 року. Її брат в останні чотири роки перед смертю важко хворів, упродовж хвороби брата з 1997 року і по момент його смерті вона доглядала його. Інших осіб, які б мали право на спадок не має. Після смерті брата вона зробила поточний ремонт, встановила нові двері, тому фактично прийняла спадщину, але не встигла оформити спадщчину в зв”язку із скрутним матеріальним становищем. Просить задовольнити вимоги та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В попереднє судове засідання 20 червня 2008 року позивач, представник відповідача Виконкому Добропільської міської ради в судове засідання не з”явились, позивач надав заяву про розгляд справи в його відсутність, на задоволенні вимог наполягає, представник відповідача надав листа з проханням розглянути справу в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування послугами зв'язку у розмірі 1031,54 грн. Вимоги мотивовані тим, що 24.04.2007 року між сторонами був укладений договір на надання послуг мобільного зв'язку №3513851, згідно якого позивач надав відповідачу контрактне підключення телефону на номер [NUMBER], а відповідач зобов'язався оплачувати надані послуги. Проте в період з 01.09.2007р. по 27.11.2007 року відповідач оплату не проводив, внаслідок чого утворилася заборгованість у розміри 1031,54 грн., яка складається з заборгованості по сплати послуг мобільного зв'язку 87,64 грн., збору до Пенсійного Фонду України 4,08 грн., договірна санкція за порушення зобов'язань у розміри 939,82 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, просила стягнути з відповідача суму заборгованості у розміри 1 846,53 і судові витрати у розмірі 81 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, про годину і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог діючого законодавства шляхом направлення судового сповіщення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «УМС» відповідачем був укладений договір на надання послуг мобільного зв'язку, згідно якого позивач надав відповідачу контрактне підключення телефону на номер [NUMBER], згідно п.1.1 якого, позивач надає відповідачу послуги мобільного зв'язку, а відповідач, згідно п.п.2.4.2 і 3.2 зобов'язаний проводити оплату наданих йому послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Встановлено, що за період з 01.09.2007р. по 27.11.2007 року відповідачем оплата послуг не проводилася, у зв'язку з чим за вказаний період часу за нім числиться заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 1031,54 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Правильність і достовірність представленого розрахунку сумнівів у суду не викликає, відповідачем оспорена не була. Вказана заборгованість відповідачем до теперішнього часу добровільно не погашена, тому підлягає стягненню з нього на користь позивача в примусовому порядку. Згідно вимогам ст.88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню з відповідача витрати, понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі 81 грн. На підставі ст.ст. 526, 527 ГК України, ст.33 ч.1 п.5 Закону України «Про телекомунікації», ст.14 Закону України «Про зв'язок»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за користування послугами зв'язку у розмірі 1 956,78 грн. Вимоги мотивовані тим, що 17.04.2007 року між сторонами був укладений договір на надання послуг мобільного зв'язку №3498007, згідно якого позивач надав відповідачу контрактне підключення телефону на номер [NUMBER], а відповідач зобов'язався оплачувати надані послуги. Проте в період з 01.09.2007р. по 25.11.2007 року відповідач оплату не проводив, внаслідок чого утворилася заборгованість у розміри 1 956,78 грн., яка складається з заборгованості по сплати послуг мобільного зв'язку 173,08 грн., збіру до Пенсійного Фонду України 8,18 грн., договірна санкція за порушення зобов'язань у розміри 1 775 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, просила стягнути з відповідача суму заборгованості у розміри 1 956,78 і судові витрати у розмірі 81 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, про годину і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог діючого законодавства шляхом направлення судового сповіщення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «УМС» відповідачем був укладений договір на надання послуг мобільного зв'язку, згідно якого позивач надав відповідачу контрактне підключення телефону на номер [NUMBER], згідно п.1.1 якого, позивач надає відповідачу послуги мобільного зв'язку, а відповідач, згідно п.п.2.4.2 і 3.2 зобов'язаний проводити оплату наданих йому послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Встановлено, що за період з 01.09.2007р. по 25.11.2007 року відповідачем оплата послуг не проводилася, у зв'язку з чим за вказаний період часу за нім числиться заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 1 856,78 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Правильність і достовірність представленого розрахунку сумнівів у суду не викликає, відповідачем оспорена не була. Вказана заборгованість відповідачем до теперішнього часу добровільно не погашена, тому підлягає стягненню з нього на користь позивача в примусовому порядку. Згідно вимогам ст.88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню з відповідача витрати, понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі 81 грн. На підставі ст.ст. 526, 527 ГК України, ст.33 ч.1 п.5 Закону України «Про телекомунікації», ст.14 Закону України «Про зв'язок»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивачка наполягала на стягненні аліментів з відповідача на свою користь на утримання сина, [PERSON], [INFO] по 1/4 частини всіх його прибутків щомісяця до досягнення сином, [PERSON], повноліття тобто до 07 серпня 2013 року. Стверджувала, що вона з 19 листопада 1994 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який вони зареєстрували у виконавчому комітету Новоселівської сільської Ради Котовського району Одеської області. Від шлюбу в них є неповнолітній син, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина їй не надає, тому вона звернулася до суду про стягнення з нього аліментів на сина, по 1/4 частки всіх його прибутків щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позов по суті визнав не заперечував проти його задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач, як батько, на підставі ст. 180 СК України повинен утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, тобто, до 18 років. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам до [PERSON]., вказавши на те, що згідно рішення Сватівського районного суду від 02.07.1997 року він зобов'язаний виплачувати на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO]народження, аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, щомісяця і до повноліття дитини. В 2004 році рішенням Сватівського районного суду розмір аліментних платежів було зменшено до 1/6 частини заробітку відповідача. Але відповідач не має постійного місця роботи, стабільного фіксованого заробітку, в зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 4905,31 (чотири тисячі дев'ятсот п'ять) грн. 31 коп. Тому позивачка прохає суд стягнути заборгованість по аліментам. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в матеріалах справи є повідомлення про вручення відповідачеві судової повістки, враховуючи, що відповідач не повідомив про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими: згідно копії рішення Сватівського районного суду від 02 липня 1997 року відповідач зобов'язаний виплачувати на користь [PERSON]. на утримання доньки [PERSON], [INFO]народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження, аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, щомісяця і до повноліття дитини. Згідно копії рішення Сватівського районного суду від 01 квітня 2004 року розмір аліментних платежів було зменшено до 1/6 частини заробітку відповідача. Згідно копії розрахунку відділу державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції за відповідачем утворилася заборгованість, станом на 01.05.2008 року, по сплаті аліментів у розмірі 4905,31 (чотири тисячі дев'ятсот п'ять) гривень 31 копійка. Враховуючи викладені обставини суд вважає за необхідне даний позов задовольнити. Суд, на підставі ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача держмито на користь держави в розмірі 51 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з цим позовом до відповідача, вказуючи, що в 2001 році прописав його у своїй приватній квартирі [ADDRESS], розраховуючи на його допомогу у догляді за собою інвалідом 2 групи. Однак після цього відповідач одразу виїхав в смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області де постійно проживає в належній йому квартирі. Прописка відповідача в квартирі перешкоджає йому в отримані субсидій на житлово-комунальні послуги. Крім цього він має намір продати квартиру, а покупець вимагає виписки всіх його членів сім'ї. Тому він звернувся до відповідача з проханням виписатись. Однак той майже рік безпідставно зволікає з цим. Начальник Котовського МРВ також в свою чергу відмовив йому в такій виписці сина, рекомендуючи вирішити це питання в судовому порядку. В зв'язку з цим він просив суд постановити рішення , яким визнати відповідача таким, що втрати право на користування жилим приміщенням в його квартирі, оскільки він більше 6-ти місяців без поважних причин не проживає в ній. Відповідач проти позову не заперечував, а суду пояснив, що здав паспорт на виписку, однак це питання до цього часу ще не вирішено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON], є власником [ADDRESS] з 1999 року. В цій квартирі з 13.03.2001 року прописаний (зареєстрований) відповідач у справі. Однак згідно повідомлення КП «Овідіопольське районне БТІ» від 24.03.2008 року №960 відповідач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Зазначений факт відповідач не оспорював. Також ним визнавалось те, що місце його фактичного проживання є в цій квартирі з 2001 року. Тому вимоги позивача є обґрунтованими і найшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді. Питання розподілу між сторонами судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України судом не вирішується, оскільки такої вимоги сторони не заявляли.

Outcome: approved