Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

3 квітня 2008 року позивач ТОВ “Колекторська фірма “Шквал” звернувся до суду з по­зовом до відповідачів про стягнення боргу з відповідачів за кредитним договором про на­дання споживчого кредиту у сумі 316158 гривень 40 копійок, та звернення стягнення на предмети іпотеки - дві квартири, які належать відповідачам. Позивач посилався на те, що на підставі укладеного 18 квітня 2007 року кредитного договору між ЗАТ “Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк” та відповідач­кою [PERSON], для ремонту квартири [PERSON] було видано кредит у розмірі 49000 доларів США зі сплатою 13,5% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Крім цього, в забезпечення кредитного до­говору, з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] також був укладений іпотечний договір, згідно якому відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві спільної сумісної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що [PERSON] не виконала зобов'язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з від­повідачів суму боргу, пеню, штраф за прострочення строків сплати процентів та повернення кредиту, а також звернути стягнення на нерухоме майно відповідачів, надати право позивачеві самостійного продажу предметів іпотеки - квартир, виселити відповідачів з квартир і скасувати ухвалу суду та постанову державного виконавця про арешт квартир. Представник позивача Ісмайлова І.Т. підтримала позов в повному обсязі. Відповідачі та треті особи [PERSON] та [PERSON] двічі не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Головко Ю.В. не погодилась з позовом в частині скасування постанови про накладення арешту на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], вважала, що відділ державної виконавчої служби накладаючи арешт на квартиру відповідачки при виконанні зведеного виконавчого провадження, діяв правомірно. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінан­сова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, тобто положення щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між ЗАТ “Промінвестбанк” та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банком споживчого кредиту [PERSON] у розмірі 49000 доларів США зі сплатою позичальником банку 13,5% річних за користування кредитом. 18 квітня 2007 року [PERSON] отримала вказані кошти (а.с.8-11, 20). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Крім цього, в забезпечення кредитного до­говору, з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] також був укладений іпотечний договір, згідно якому відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві спільної сумісної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язана була щомісяця до 20 числа погашати банку заборгованість по кредиту та відсоткам. Але [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконувала, на час звернення позивача до суду, вона не сплачувала банку заборгованість по кредиту та відсоткам. Умовами кредитного договору, а також ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином від­повідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. У разі порушення боржником зобов'язання, він повинен, на підставі ч.1 ст.549 ЦК України, сплатити кредиторові не­устойку (штраф). Із розрахунків, наданих позивачем, видно, що на момент звернення позивача до суду - 3 квітня 2008 року, заборгованість[PERSON] за кредитним договором склала 316158 гривень 40 коп. (а.с.31-35). Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно. Згідно з договором іпотеки [NUMBER] від 18 квітня 2007 року [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку належне їм майно - квартиру [ADDRESS], тобто виступили майновими поручителями[PERSON] для забезпечення виконання нею зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ст.ст.512-516 ЦК України та ст.24 Закону України “Про іпотеку”, 25 березня 2008 року між ЗАТ “Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк” та позивачем по справі - ТОВ “Колекторська фірма “Шквал” укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором про надання [PERSON] споживчого кредиту та два договори уступки права вимоги, згідно з якими позивач отримав право вимоги за іпотечними договорами, укладеними між ЗАТ “Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк” та відповідачами по справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с.21-28). Таким чином, на підставі укладених договорів позивачу перейшло право вимоги від відповідачів повернення грошових коштів, одержаних відповідно по кредитному договору. Згідно з ч.5 ст.3 та ч.1 ст.33 Закону України “Про іпотеку”, у разі невиконання або неналежного ви­конання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Договори іпотеки [NUMBER] та [NUMBER] укладені між ЗАТ “Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк” та відповідачами по справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], відповідно до яких відповідачі передали в іпотеку належне їм майно - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], зареєстровані в нотаріальному порядку 18 квітня 2007 року (а.с. 12-19). 10 січня 2008 року, з метою забезпечення позову [PERSON] до[PERSON] про стягнення боргу, ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду також накладено арешт на ці квартири відповідачів, а 2 квітня 2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції на виконання рішення суду про стягнення боргів з[PERSON] проведено опис та накладено арешт на квартиру[ADDRESS]. Приймаючи до уваги, що арешт на квартири відповідачів накладено судом та державним виконавцем після державної реєстрації договорів іпотеки, позивач (іпотекодержатель) має вищий пріоритет (переважне право) перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне з метою надання можливості звернення стягнення позивачем на предмети іпотеки - скасувати ухвалу Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2008 року про накладення арешту на квартири [ADDRESS], та [ADDRESS] та скасувати акт опису й арешту від 2 квітня 2008 року, складений державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції, яким накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України “Про іпотеку”, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Із висновку експерта видно, що вартість переданих в іпотеку двокімнатної квартири [ADDRESS] складає 118898 гривень, а трикімнатної квартири [ADDRESS] - 172869 гривень. Таким чином загальна вартість квартир відповідачів, переданих в іпотеку, складає 291767 гривень. Приймаючи до уваги, що загальна вартість предметів, переданих в іпотеку, менше розміру заборгованості відповідачів за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача про виселення відповідачів з квартир, переданих в іпотеку, та про надання позивачеві права самостійного продажу цих квартир, - підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу судові витрати по справі у розмірі 1730 гривень - по 576 гривень 67 коп. з кожного.

Outcome: approved