Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовом олодимировича до Державного підприємства «Голованівське лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить суд поновити його на посаду [INFO] та стягнути на його користь 2388,55 грн. за час вимушеного прогулу, 1500 грн. моральної шкоди, судові витрати по справі: 1000 грн. за надання правової допомоги. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що з 11.08.1988 року він працював в Голованіському лісовому господарстві до дня його звільнення 20.12.2007 року. Наказом № 92-К від 20.12.2007 року його звільнено з роботи [INFO] по п.2 ст.41 КЗпП України в зв`язку з втратою довіри з боку керівництва. Вважає звільнення незаконним так як з 18.12.2007 року по 24.03.2007 року він хворів і знаходився на лікарняному листі. Крім того, не зрозумілі підстави звільнення, в чому його вина і які він вчинив неправомірні дії. Він є головою профспілкового осередку господарства, тому таке звільнення грубо порушує трудове законодавство. Незаконним звільненням йому завдана моральна шкода яку він оцінює в 1500 гривень та просить стягти кошти за час вимушеного прогулу, оскільки він втратив сон, спокій, нервував та зазнав моральних страждань. Просить суд поновити строк для звернення до суду, оскільки строк пропущений з поважних причин так як знаходився на лікуванні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснила, що звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України відповідає чинному трудовому законодавству, оскільки встановлені випадки пов`язані з втратою довіри з боку керівництва при безпосередньому обслуговуванні товарних цінностей. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а строк для звернення до суду повинен бути поновлений, оскільки пропущений з поважних причин через хворобу позивача. Оскільки судом встановлені слідуючи фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи позивач працював в Голованіському лісовому господарстві до дня його звільнення 20.12.2007 року. Наказом № 92-К від 20.12.2007 року позивача звільнено з роботи [INFO] по п.2 ст.41 КЗ п П України в зв`язку з втратою довіри з боку керівництва при безпосередньому обслуговуванні товарних цінностей з грубим порушенням їх прийняття. Наказ про звільнення позивача з роботи не відповідає вимогам закону. Не вказано в чому виразилась втрата довіри керівництва, не наведені факти невиконання працівником без поважних причин обов”язків покладених функціональними обов”язками, не зазначено, які порушення посадової інструкції допустив позивач. Працівник не може бути звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗ п П України, якщо власник або уповноважений орган не докаже наявність вини в діях працівника. Як вбачається з матеріалів справи вина позивача у порушенні посадових обов”язків не доведена. Відсутні які-небудь відомості про проведення службового чи дисциплінарного провадження. Позивач 18.12.2007 року по 24.03.2007 року хворів і знаходився на лікарняному листі, що стверджується перевіреними в суді лікарняними листами, а згідно вимог ч.3 ст.40 КЗ п П України, не допускається звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Тому виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] звільнений з роботи без законних підстав і з порушенням вставленого порядку. Крім того, позивач звільнений з роботи з грубим порушенням вимог ст.252 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). З пояснень позивача та свідків вбачається, що [PERSON] обраний [INFO], повноваження його не закінчились, тому звільнення позивача без згоди вищестоящого профспілкового комітету суд оцінює як грубе порушенням ст.43 КЗпП України. При звільненні не враховано, що позивач є інвалідом 3 групи з дитинства, у нього на утриманні знаходяться діти, які потребують його матеріальної підтримки, він є єдиним годувальником в сім`ї. Згідно ст.235 КЗ п П України при винесенні рішення про поновлення на роботі працівника йому виплачується заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше як за рік. Оскільки незаконним звільненням порушені законні права [PERSON] на працю, він морально страждав, звільнення вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в сумі 1500 гривень з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, зусиль потрачених на відновлення попереднього стану.

Outcome: approved