Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

Згідно договору дарування частки квартири від 14 лютого 2000 року позивач [PERSON]. подарувала 1/6 частку, а відповідач [PERSON] прийняв у дар 1/6 частку квартири [ADDRESS] Позивач звернулась в суд з позовом про визнання договору дарування частки квартири недійсним. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і суду пояснила, що вона познайомилась з відповідачем у 1999 році, вони стали проживати разом. У квітні 2003 року вони зареєстрували шлюб. Відповідач є громадянином Російської Федерації, він мав намір залишитись у Криму, але він не мав реєстрації і не міг працеувлаштуватися. Він попросив її подарувати частку квартири для вирішення побутових питань після чого обіцяв розірвати договір дарування, але він своєї обіцянки не виконав і через деякий час повернувся назад у Росію. Вона дала йому гроші для розірвання договору, але він отримавши гроші зовсім перестав з нею спілкуватися. Шлюб був розірваний у жовтні 2004 року. Просила суд визнати договір дарування від 14 лютого 2000 року недійсним. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що у 2000 році був складений договір дарування частки квартири, при цьому позивачка діяла свідомо, тому що вони проживали разом. Звернув увагу суду на той факт, що позивачка звернулась до суду з пропуском позовної давності. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Згідно зі ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові - ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року). Як свідчать матеріали справи, договір дарування частки квартири був укладений 14 лютого 2000 року, таким чином строк позовної давністі закінчився у лютому 2003 року. Позов був заявлений у лютому 2007 року, тобто через чотири роки після закінчення строку позовної давністі. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту - ст.80 ч.2 ЦК України (в редакції 1963 року). Тіж сами положення існують в діючому законодавстві - ст.257,267,728 ЦК України. Суд не знаходить підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності, тому що позивачка була усвідомлена стосовно того, який договір вона підписує. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, що і було зроблено у лютому 2000 року. На протязі 7 років вона не оспорювала договір, тобто була згодна з його умовами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Позивачка не навела доказів стосовно того, який намір фактично мали сторони коли вони укладали договір дарування. Позивачка у своєму позові посилається на ст.229,230,234 ЦК України, тобто на правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, під впливом обману, а також на правові наслідки фіктивного правочину, але всі ці посилання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Тіж сами положення були і в законодавстві 1963 року (ст.57). Угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого. Як свідчать матеріали справи, позивачка з 2000 року по лютий 2007 року не відчувала себе потерпілою. Діючим законодавством передбачено: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування - ст.230 ЦК України. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін - ст.229 ЦК України. Така помилка при вчиненні правочину відносно договору дарування частки квартири судом встановлена не була. При вказаних обставинах суд не знаходить підстав для визнання договору дарування частки квартири недійсним. Крім того, ст. 728 ЦК України передбачено, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Outcome: dismissed