Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-07 00:00:00

08 серпня 2005 року у провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON]. до ППФ «Грін», третя особа - [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому належав автомобіль марки [NUMBER] (рік випуску - 1999, об'єм двигуна - 2 500,0 см3, колір - білий, кузов [NUMBER], тип - мікроавтобус). До 18.03.2005 року автомобіль знаходився на платній автостоянці відповідача, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Агнії Барто, 11Г. 18.03.2005 р. позивач прийшов на автостоянку за автомобілем, проте його там не було. Крім того, разом з автомобілем зникли усі документи на нього. Позивач був змушений звернутися із заявою про угон до міліції, проте дотепер автомобіль не знайдено. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі вартості викраденого автомобіля в сумі 60 883,05 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн. (т. 1 а.с.а.с. 2 - 4, 45 - 47, 103 - 106). 02 листопада 2006 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] (т. 1 а.с. 236-звор.). У судовому засіданні позивач, його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили наявність обставин, які відображені у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти позову, пояснивши, що розмір матеріальної шкоди складає 1 000,00 грн., за яку було придбано спірний автомобіль. Треті особи у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що відповідач є володільцем цілодобової автостоянки, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Агнії Барто, 11Г. Вказана обставина підтверджується листом Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради № 14/1127 від 12.07.2005 р., копією дозволу серії [NUMBER] на експлуатацію платної автостоянки щодо зберігання транспортних засобів у м. Дніпропетровську, виданого 08.01.2004 р. Управлінням транспорту Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с.а.с. 5, 80, 127, т. 2 а.с.а.с. 52, 53, 57, 58). 23 листопада 2004 року позивач на Товарній біржі «Дніпровська» за договором купівлі-продажу № 02/496 придбав автомобіль марки «Ford Transit» (рік випуску - 1999, об'єм двигуна - 2 500,0 см3, колір - білий, кузов [NUMBER], тип - мікроавтобус) (т. 1 а.с. 99, т. 2 а.с. 41). 24 листопада 2004 року позивачеві було видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] з видачею державних номерних знаків - [NUMBER] (т. 1 а.с. 48). 15 березня 2005 року автомобіль позивача було постановлено на автостоянку відповідача, про що свідчать дані журналу в'їзду та виїзду автомобілів. Після цього автомобіль позивача було викрадено (т. 1 а.с. 50). 27 березня 2005 року за фактом викрадення автомобіля позивача СВ Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 68051200, досудове слідство в якій дотепер не закінчено (т. 1 а.с.а.с. 8, 175). 03 квітня 2007 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2007 р. Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок експерта-автотоварознавця № 487, за яким дійсна вартість автомобіля позивача за станом на 15.03.2005 р. складає 53 149,89 грн. (т. 1 а.с.а.с. 248, 253 - 258). 24 квітня 2008 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2008 р. Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок повторної автотоварознавчої експертизи № 3317, за яким ринкова вартість автомобіля позивача за станом на 15.03.2005 р. складає 49 754,85 грн. (т. 2 а.с.а.с. 46, 49 - 50). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. № 115. В силу ч. 1 п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно з ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. В силу п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Відповідно до абз. 1 п. 8 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, оскільки викрадення автомобіля відбулося з вини працівників автостоянки, володільцем якої того часу був відповідач, саме він як суб'єкт господарювання має відповідати за завдану позивачеві шкоду. Ураховуючи положення приведених норм, а також встановлені судом обставини, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зберігання, що тягне за собою виникнення у відповідача зобов'язань, передбачених ст.ст. 942, 950 ЦК України, п.п. 8, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках щодо обов'язку відшкодувати збитки, завдані викраденням автомобіля. Той факт, що автостоянка була охоронюваної, підтверджується матеріалами справи, поясненнями учасників, і ніким у судовому засіданні не оспорювався. У відповідності з п. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов'язаний відшкодувати збитки, які виникли у зв'язку із втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт або надання послуг. Згідно з висновком повторної автотоварознавчої експертизи № 3317 від 24.04.2008 р. ринкова вартість автомобіля позивача за станом на 15.03.2005 р. склала 49 754,85 грн. Суд, оцінюючи результати двох судових експертиз, проведених у справі, вважає, що висновок повторної судової автотоварознавчої експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, є більш повним, а тому об'єктивним. Таким чином, у розумінні ст. 950 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 8, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, вказана сума (49 754,85 грн.) підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем. Що стосується вимоги позивача компенсувати йому завдану моральну шкоду, то суд вважає за необхідне задовольнити її частково з наступних підстав. В силу п. 2 ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» під час задоволення вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Факти викрадення автомобіля, неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків були встановлені у судовому засіданні, підтвердилися матеріалами справи. Зазначені обставини підтверджують завдання позивачеві моральних страждань. Ураховуючи викладене, встановлені в судовому засіданні обставини події, а також усі докази у справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. У задоволенні решти цих вимог (25 000,00 грн.) слід відмовити, оскільки вони недостатньо обґрунтовані, не підтверджені належними доказами та надто завищені. Вимоги позивача з відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 90,00 грн. не можуть бути задоволені, оскільки не ґрунтуються на нормах закону. У порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частці позову в сумі 506,04 грн. Крім того, з відповідача на користь ДП «Інформаційні судові системи» підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Outcome: partial