Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

Відповідачі та їх представники заявлених до них вимог не визнали та по суті спору вважають, що оскаржувані рішення виконкому та ради прийняті з дотриманням вимог чинного земельного законодавства, відповідно законним є і договір оренди. При цьому також виходять і з того, що позивачка [PERSON]. давала свою згоду на будівництво яке мали намір проводити [PERSON] та [PERSON]. Заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. З копії рішення виконкому Івано-Франківської міської ради № 457 від 14 грудня 2004 року, пункт 3, підпункт 3.10 вбачається що дозволено проведення проектно-пошукових робіт ( дозволено збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки ) співзабудівникам [PERSON] та [PERSON] для реконструкції існуючого будинку [ADDRESS], з добудовою житлових приміщень ( а.с. 16 ). З пункту 1, підпункт 1.14 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 12 вересня 2006 року, видно, що дано дозвіл на складання проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] для здійснення реконструкції існуючого будинку [ADDRESS] з добудовою житлових приміщень ( а.с. 17 ). Копія рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 10 травня 2007 року, пункт 2, в частині підпункту 2.2, підтверджує, що цим рішенням затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки та укладення договору оренди [PERSON] та [PERSON] на вул. М.Підгірянки, 3 за рахунок земель запасу міської ради, земельну ділянку площею 0,0297 га передано в оренду на три роки для здійснення реконструкції існуючого будинку № 3 з добудовою житлових приміщень, зобов”язано [PERSON] та [PERSON] укласти договір оренди землі ( а.с. 18 ). Договір оренди землі, укладений 30 травня 2007 року між Івано-Франківською міською радою та [PERSON], [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0297 га для здійснення реконструкції існуючого будинку [ADDRESS] з добудовою житлових приміщень підтверджує, що зазначена земельна ділянка передана вказаних громадянам в оренду на умовах зазначеного договору строком на три роки ( а.с. 19-20 ). Свідоцтво про право власності на житло видане 26 серпня 1993 року та свідоцтво про право на спадщину за законом підтверджує що [PERSON]. є власником квартири [ADDRESS] у м. Івано-Франківську ( а.с. 9-10 ). У цій квартирі зареєстрований та проживає як член сім”ї власниці і [PERSON]. ( а.с. 13-14 ). Позивачі надали суду План присадибної земельної ділянки який мається у інвентарній справі Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації будівель на будинковолодіння по [ADDRESS]у м. Івано-Франківську станом як на липень 2007 року ( а.с. 15 ) так і на травень 1981 року ( а.с. 150 ). На плані станом на 2007 рік відображено земельну ділянку площею 298,2 кв.метра, в тому числі під жилим будинком 130,6 кв. метра, під двором 145,9 кв. метра. А на плані 1981 року відображено земельну ділянку площею 289 кв. метра, в т.ч. під жилим будинком 126,6 кв. метра, під двором 139,6 кв. метра. На обох цих планах відображено як межі земельної ділянки так і довжини сторін, жилий будинок, господарські споруди. Позивачами надано суду матеріали Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]. та [PERSON]. на [ADDRESS] площею 0,0297 га ( а.с. 21-43 ). Копія заяви [PERSON] та [PERSON] від 31 серпня 2004 року, долучена до вказаного Проекту підтверджує, що вказані громадяни просять дозволити реконструкцію та добудову до існуючого будинку [ADDRESS] між глухими стінами цього будинку та будинків на[ADDRESS]та [ADDRESS] в межах згідно з проектною пропозицією ( а.с. 27 ). Проте незважючи на неодноразові пропозиції стосовно цього питання відповідачі так і не надали суду копій проектних пропозицій з цього приводу. У пояснювальній записці до Проекту зазначено, що земельна ділянка котра виділяється належить до категорії земель житлової та громадської забудови ( а.с. 25 ). У висновку від 10 квітня 2006 року Державне управління екології та природних ресурсів в Івано-Франіквській області теж вказує, що земельна ділянка що виділяється відноситься до житлової та громадської забудови ( а.с 34 ). Експлікація земель ( а.с. 37, 41 ), генплан реконструкції існуючого будинку [ADDRESS] ( а.с. 36 ), акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30 березня 2006 року ( а.с. 40 ) підтверджують, що фактично [PERSON] та [PERSON] виділяють земельну ділянку яка починається від стін будинку по вул. М.Підгірянки і далі йде на земельні ділянки сусідніх будинків ( жителі яких теж подали до суду аналогічний за змістом позов, але вже виходячи з порушень їх інтересів як жителів іншого кількаквартирного будинку ). В той же час у витягу з дійсно генерального плану збудови кварталу не видно щоб там було заплановано будівництво крім уже існуючого ( а.с. 43 ). При огляді в ході слухання справи фотографії будинку [ADDRESS] та подвір”я цього будинку [PERSON] таки визнав, що вони мають намір будувати житловий будинок впритул зліва на фотографії до вказаного будинку і в напрямку сусідніх будинків ( а.с. 183 ). Наданий суду зі сторони позивачів витяг з протоколу № 9 засідання містобудівної ради при управлінні архітектури і містобудування м. івано-Франківська від 23 листопада 2007 року підтверджує, що відповідачі мали намір будувати чотирьохповерховий будинок по чотири квартири на кожному поверсі і на першому магазин. Містобудівна рада погодилась з таким з певними пропозиціями ( а.с. 182 ). Вказане вносить ясність у те що ж мали намір фактично будувати відповідачі які самі не бажали нічого з цього приводу сказати та надати суду. Листом від 13 серпня 2004 року голова обласно ради В.Брус просив міського голову З. Шкутяка сприяти у наданні земельної ділянки для будівництва у вказаному вище місці не забезпеченому житлом депутату обласної ради [PERSON]. ( а.с. 185 ). У листі першого заступника начальника управління архітектури та містобудування Івано-Франківської ОДА від 30 серпня 2004 року зазначено, що вказане управління ( в якому на той час працював просто заступником начальника управління [PERSON] Я.М., будучи депутатом обласної ради ) просить виділити в тому ж самому місці земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку відповідачу [PERSON]. ( а.с. 175 ). Що дає відповіді на питання про те чому ця ділянка фактично була виділена відповідачам і чому органи архітектури та інші розглядаючи звернення позивачів ( в тому числі надіслані від керівників Держави Україна ) залишались без належного реагування. Відповідачі надали суду копію заяви позивачки [PERSON]. від 23 травня 2000 року яку вони вважають її згодою на вказане вище будівництво ( а.с. 50 ). По тексту цієї заяви зазначено, що вона не заперечує проти добудови балкону. А у іншій заяві від 17 лютого 2004 року вказує, що не заперечує проти добудови власником квартири [NUMBER] [PERSON]. ( а.с. 51 ). Якої добудови не вказується. То як же ж можна вважати заяви такого змісту згодою на будівництво поруч, впритул до існуючого будинку ще одного у чотири поверхи . Незважаючи на пропозиції як при попередньому розгляді справи так і при її слухання по суті представники відповідачів та відповідачі практично не надали жодних документів на підставі яких приймались оскаржувані рішення. Тому суд виходив з тих доказів котрі були надані зі сторони позивачів. Ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” передбачає, що утримання приватизованих квартир ( будинків ) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку і зобов”язані брати участь у загальних витратах пов”язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним Кодексом України. Наказом Держкомзему, Держкоммістобудування, Держжитлокомунгоспу, ФДМУ від 05 квітня 1996 року № 31/30/53/396 затверджено “Положення про порядок встановлдення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну суміжну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків”. У п. 2.1 цього Положення... зазначено, що прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону ( кварталу ) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку і пов2язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд Прибудинкова територія встановлюється для будинку і не може виділятися для частини будинку ( секції квартир, тощо ). Склад та поділ території мікроарйону ( кварталу ) на окремі земельні ділянки прибудинкових територій визначаються необхідністю забезпечення ефективного утримання та експлуатації житлового будинку та прибудинкових територій на підставі дотримання встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм. Прибудинкова територія включає : територію під житловим будинком, проїзди та тротуари, озелененя території, майданчики для відпочинку, для тимчасового зберігання автомобілів і іншого ( п. 2.2 ). Пункт 2.5 Положення... передбачає, що замовниками проекту поділу території мікрорайону, кварталу виступають, як правило, відповідні органи місцевого самоврядування. Відповідно до п. 2.6 Положення... передача таких прибудинкових територій ( земельних ділянок ) у користування чи власність об”єднання співвласників будинків здійснюється за їх зверненням до відповідних органів місцевого самоврядування. Цим же Положенням... визначається і ряд інших обставин які визначають статус прибудинкових територій. Верховний Суд україни у своїй Постанові від 16 квітня 2004 року № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, пункт 19, роз”яснив, що при приватизції громадянами багатоквартирного житлового будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією здійснюється на умовах передбачених ч. 3 ст. 42 Земельного Кодексу України. Ст. 38 Земельного кодексу України передбчає, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об”єктів загального користування. Землі житлової та громадської забудови є самостійною категорією в структурі земельного фонду України. До введення в дію нині чинного Земельного кодексу ця категорія земель входила до складу земель населених пунктів. Землі житлової забудови складаються із територій які вже забудовані або підлягають забудові. Крім земель які знаходяться під будівлями, до цих земель належать дворові та садибні ділянки, які обслуговують будівлі. Тобто, земельна ділянка яку надали в оренду відповідачам [PERSON] та [PERSON] не є землями запасу міської ради як це вказує рада у своєму рішенні, а відносяться до земель зазначеної категорії. У всякому випадку ні рада ні інші відповідачі не надали суду доказів того, що передана в оренду земельна ділянка перебуває у категорії земель запасу. Відповідно до ст. 39 Земельного Кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних, стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Проте ця вимога закону ігнорується. суду відповідачами не надано жодного документального доказу про те, що відповідно до генплану даного кварталу передбачається те чи інше будівництво і т.д.. Суду не надано ні копій документів що послужили підставою для винесення оскаржуваних позивачами рішень, хоч суд це пропонував, ні навіть документів щодо проведення проектно-пошукових робіт по вказаному будівництву. Згідно зі ст. 42 Земельного Кодексу України земельні ділянки на яких розташовані багатоквартирні жилі будинку ( що має місце і в даному випадку оскільки як пояснили сторони в будинку чотири приватизовані громадянами квартири ), а також належні на них будівлі ( в даному випадку теж є господарські будівлі ) та прибудинкові території ( про що йде мова і в даному випадку ) надаються в постійне користування підприємствам які здійснюють управління цими будинками ( в даному випадку ЖЕО-6 ). У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може бути передана безоплатно у власність або надаватися у користування об”єднаню співвласників. Порядок використання земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Тобто, земельна ділянка котра є біля будинку позивачів є як прибудинкова територія, хоч і не передана у власність об”єднаню співвласників оскільки таке в будинкцу не створено. Але ділянка не може вважатись такою що входить до складу земель запасу, а відноситься до земель житлової забудови. І. відповідно, орган місцевого самоврядування не може на свій розсуд приймати рішення в тому числі і про надання її в оренду кому би то не було ( в тому числі і тим хто потребує житла ). Ст. 93 Земельного кодексу України передбачає право оренди землі і зазначає, що що відносини пов”язані з орендою землі регулюються законом. Ст. 95 Земельного Кодексу України передбачає, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні проводиться лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Ст. 1 Закону ураїни “Про оренду землі” передбачає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов”язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов”язаний використовувати змельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст. 15 Закону передбачено істотні умови договору якими поряд з іншими є умови і строки повернення земельної ділянки орендарю. Там же зазначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з перерахованих у статті умов є підставою для відмови у державній реєстрації договору, а також для визнння такого договору оренди недійсним. Проте у договорі оренди землі укладеному між відповідачами, що оскаржується є тільки ( п. 6.7 ) фраза “У разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки Орендар зобов”язаний повернути Орендареві земельну ділянку в стані придатному для використання за цільовим призначенням” ( а.с. 20, зворот ). А де ж умови повернення земельної ділянки. Відсутні. Та й як же можна повернути земельну ділянку після того як вона буде повністю забудована . Міська рада шляхом надання земельних ділянок в оренду фактично продає земельні ділянки за безцінь. Чинне земельне законодавство не передбачає надання земельних ділянок під будівництво у оренду. Земельний Кодекс України передбачає, що для таких потреб особа яка має намір будувати в тому числі багатоквартирний житловий будинок повинна викупити земельну ділянку. У ст. 25 Закону України “Про оренду землі” дійсно передбачено, що орендар земельної ділянки має право в тому числі : “за письмовою згодою орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження”. Але по-перше, таке право надається Орендарю, тобто особі котра вже орендує ділянку для тих чи інших цілей, а по-друге, якщо земельна ділянка оредується строком на 50 років, то дійсно слід дозволити Орендарю мати на той період на ній і жилі чи інші приміщення на тих чи інших умовах. Проте це не можна тлумачити як проаво органу місцевого самоврядування надавати ділянку в оренду строк на три роки і суто для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Це є грубим порушенням чинного земельного законодавства. І тільки відсутність необхідного часу при постановленні судового рішення не дала суду можливості винести окрему ухвалу з цього приводу до відповідних державних органів. У ст. 792 Цивільного Кодексу України ( Найм ( оренда ) земельної ділянки ) передбачено, що за договором найму ( оренди ) земельної ділянки наймодавець зобов”язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Досліджені судом докази та аналіз чинного законодавства наведеного вище дає суду підстави прийти лдо висновку про те, що біля багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] у м. Івано-Франківську є земельна ділянка яку орган місцевого самоврядування повинен був уже давно узаконити як прибудинкову територію, це обов”язок органу місцевого самоврядування. Чи зроблено це фактично невідомо оскільки відповідачам дати про це таку інформацію було невигідно. Ділянка ця давним-давно обгороджена і використовалась жильцями будинку в тих чи інших цілях, фактично була як прибудинкова територія. А такі території не можуть використовуватись як хто побажає. Вони вже мають своє цільове призначення. І ділянка біля вказаного будинку як і ділянки сусідніх будинків які включені у площу ділянки, що надавалась відповідачам [PERSON] та [PERSON], не була і не є землею запасу міської ради я це вказали у незаконно прийнятому рішенні сесії міської ради, а відносяться до земель житлової та громадської забудови яка повинна використовуватись відповідно до генерального плану забудови міста ( чого в даному випадку не було ), а не за бажанням тих чи інших осіб. Тому вказані вище рішення органу місцевого самоврядування прийняті з грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства. А також з порушенням закону укладено на підставі незаконного рішення ради і договір оренди ( в тому числі і без вказання у ньому передбачених законом умов, що вже само по собі є підставою для визнання такого договору недійсним ). На підставі викладеного, ст.ст. 3,4,10,11,57-61 ЦПК України, ст. 792 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 38,39,42,93,95 Земельного Кодексу україни, ст.ст. 1,13,15,25 Закону України “Про оренду землі”,

Outcome: approved