Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді про відшкодування моральної шкоди. Вказав, що пропрацював 30 років на шахті Інгульська СхідГЗК у шкідливих умовах праці, у результаті чого у нього розвинулося професійне захворювання. 05.07.2005 року висновком МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності безстроково у зв”язку з професійним захворюванням та визначено 50% втрати працездатності, крім того зазначено, що позивач потребує медикоментозного та санаторно-курортного лікування. Зазначає, що через хворобу постійно відчуває фізичні і моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду 103 000 грн. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що відшкодування Фондом моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку припинено з 01.01.2008 року, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно працював на Інгульській шахті підземним електрослюсарем. 01.02.2005 року позивача було звільнено з роботи за станом здоров”я. Тяжкі і шкідливі умови праці протягом тривалого часу під землею призвели до того, що позивач став часто хворіти, стан здоров”я погіршився, діагностували радикулопатію, двосторонній плечелопаточний периартроз 2 стадії, ДФА ліктьових і колінних суглобів з вираженим больовим синдромом. Згідно довідок МСЕК від 05.07.2005 року у зв”язку з професійним захворюванням йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності безстроково, визнано інвалідом 3-ї групи. Крім того, визначено, що позивач потребує медикоментозного і санаторно-курортного лікування. Згідно ст. 1 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” завданнями страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності, є також відшкодування моральної шкоди застрахованим. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на страховика, яким є Фонд соціального страхування від нещасних випадків (ст. 21 п.1 п.п. “є” ст. 28 ч.3 Закону). Пункт 3 ст. 34 вказаного Закону передбачає відшкодування потерпілому моральної шкоди, яка відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших виплат. Таким чином аналіз статтей 21, 28, 30, 34, 35 Закону вказує на те, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше на підставі висновку МСЕК. Закон України “Про державний бюджет України на 2008 рік” набрав чинності з 01.01.2008 року та не може відповідно до ст. 58 Конституції України погіршувати становище позивача. Крім того, частинами 1,2 статті 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом”якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. При цьому, норми Закону “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, а тому покладення на Фонд обов”язку по сплаті такої страхової виплати не являється цивільної відповідальністю зазначеного органу. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у 2005 році, у період дії вищезазначених статтей Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, тобто до прийняття чинності Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”, а тому Фонд зобов”язаний провести позивачу страхову виплату за моральну шкоду. Визначаючи суму страхової виплати позивачу за моральну шкоду суд враховує, що ступінь втрати працездатності позивача складає 50% і те, що він переносить фізичний біль від отриманого професійного захворювання, чим порушений його звичайний ритм життя, що призводить до моральних страждань та безумовно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд також враховує, що позивач є працездатним, оскільки встановленням третьої групи інвалідності лише обмежено умови, в яких він може працювати, що значно зменшує ступінь його фізичних і душевних страждань, а тому визначає розмір моральної шкоди у сумі 6 000 грн.

Outcome: partial