Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових в якому вказав, що 01 березня 1993 року він був прийнятий на роботу електромонтером 3 розряду в ВАТ «Гуляйпільський елеватор».За час роботи на даному підприємстві його неодноразово переводили на різні роботи,остання з яких посада головного механіка.06 лютого 2008 року він звільнився з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідач нарахував позивачеві заробітну плату за лютий 2008 року та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3560грн.47 коп., і з цієї суми здійснив утримання: до пенсійного фонду-71грн.21 коп; до фонду соціального страхування на випадок втрати працездатності-35 грн.60 коп;до фонду соціального страхування на випадок безробіття - 17грн.80 коп.;прибутковий податок-515 грн.38 коп; профспілкові внески -5грн.60 коп; інші утримання в сумі-2800 грн. Позивач вважає, зо відповідач неправомірно утримав з його заробітної плати 2800 грн,так як йому невідомо на якій підставі відповідач здійснив це утримання. Під час звільнення позивачу був виданий обхідний лист,який він відмітив та надав до бухгалтерії підприємства для кінцевого розрахунку. В цьому обхідному листі не було зазначено заборгованості перед відповідачем та утримання 2800 грн. Тому позивач вважає, що це утримання в сумі 2800 грн. відповідач здійснив не на підставі діючого законодавства , а тому прохає суд стягнути з відповідача на його користь 2800 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі та 2500 грн,суму середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що він дійсно працював у відповідача з березня 1993 року на різних роботах, останнім часом -головним механіком. З вищевказаної посади звільнився 06 лютого 2008 року за власним бажанням. Займаючи цю посаду, договір про повну матеріальну відповідальність не укладав. Звільнившись з підприємства здав до бухгалтерії обхідний лист для кінцевого розрахунку. В той же час на прохання керівника підприємства написав заяву про стягнення з його заробітної плати суми в розмірі 2800 грн., яку відповідач і стягнув з нього при виплаті розрахункових. Але позивач , вважає що відповідач ввів його в оману та примусив його написати вищевказану заяву, тому що він не являється матеріально-відповідальною особою та не укладав з роботодавцем ніяких договорів про матеріальну відповідальність. А тому прохає суд стягнути з відповідача на його користь 2800 грн. заборгованість по заробітній платі та середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати 2. розрахункових, починаючи з 13 березня 2008 року по день розгляду спору в суді в сумі 2500 грн. В судовому засіданні представники відповідача - Винова Л.А. та Махно К.І. позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі, суду пояснили, що дійсно позивач працював на підприємстві з 01 березня 1993 року на різних роботах,в цьому ж таки 1993 році він укладав договір про повну матеріальну відповідальність, знаходячись на посаді електромонтера. Остання посада яку займав відповідач -це посада головного механіка, з якої він звільнився 06 лютого 2008 року. Перед звільненням у нього,як у особи яка несе повну матеріальну відповідальність, була виявлена недостача, в сумі 2800 грн., яку відповідач погодився відшкодувати написавши відповідну заяву. Тому представники відповідача вважають, що позовні вимоги позивача безпідставні та такі , що не ґрунтуються на законі, а тому прохають суд в їх задоволенні відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого: в судовому засіданні було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягненні середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових, так як з 01 березня 1993 року він був прийнятий на роботу електромонтером з розряду в ВАТ “Гуляйпільський елеватор” Гуляйпільського району як з електромонтером з ним був укладений договір про матеріальну відповідальність. За час роботи у відповідача позивач неодноразово переводився на різні посади, остання з яких посада головного механіка. З 01.03.1993 року договір про матеріальну відповідальність на цій посаді не укладався. 06 лютого 2008 року звільнився з займаної посади за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідач нарахував позивачеві розрахункові в сумі 3560 грн. 47 коп, з яких зробив утримання в пенсійний фонд, соцстрах, профспілкові внески, прибутковий податок та в графі інші утримання стягнув з позивача 2800 грн., як пояснив в судовому засіданні позивач, за недостачу матеріальних цінностей. Позивач вважає, що утримання в сумі 2800 грн. відповідач здійснив не на підставі діючого законодавства, так як договору про матеріальну відповідальністьвін з відповідачем на посаді головного механіка він не укладав, а тому прохає суд стягнкти з відповідача утриману суму в розмірі 2800 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі та 2500 грн суму середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових, починаючи з 13.03.2008 року по час розгляду справи по суті. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, так як вважає, що з позивача здійснено утримання з заробітної плати в сумі 2800 грн., так як позивач був на посаді головного механіка і тому згідно договору про матеріальну відповідальність повинен сплатити нестачу матеріальних цінностей. Згідно ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. В разі спору про розмір сум належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КзпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 3. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст. 130 КзпП України, - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно ст. 132 цього ж кодексу - за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач не довів суду те, що позивач дійсно спричинив підприємству шкоду і повинен її відшкодувати, тому до цих тверджень відповідача суд відноситься критично та не бере їх до уваги. 01А тому позовні вимоги позивача необхідно задовольнити і стягнути з відповідача 2800 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі та 2163 грн. 19 коп компенсацію за затримку виплати розрахункових за період з 13.03.2008 року по час розгляду спору - виходячи із середньомісячної заробітної платні в сумі 698 грн. 38 коп. Крім того з відповідача необхідно стягнути 51 грн. держмита в доход держави та 30 грн на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved