Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-12 00:00:00

У січні 2008 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру. На обгрунтування вимог зазначав, що 28 грудня 2007 року між ним та його матір”ю [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], яка належала відповідачці на підставі реєстраційного посвідчення Кіровоградського БТІ від 20.12.1991 року. Вказаний договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак, [PERSON] відмовляється нотаріально посвідчити такий договір, посилаючись на відсутність коштів. Вважає, що між ним та відповідачкою укладено договір дарування квартири, оскільки він прийняв від [PERSON] документи на відчужуване нерухоме майно та ключі від спірної квартири до підписання договору. Посилаючись на вказані обставини просить суд, визнати договір дарування квартири [ADDRESS], який укладений між ним та [PERSON] 28 грудня 2007 року - дійсним та визнати за ним право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх обгрунтування послався на обставини, які зазначено у позовній заяві ( а.с. 3, 12 ). Відповідач [PERSON], яка є одночасно і представником відповідача [PERSON], згідно довіреності від 24.01.2008 року , позов в суді визнала, заперечень не подала та зазначила, що дійсно 28.12.2007 року між нею та її сином було укладено договір дарування на спірну квартиру, який нотаріально не посвідчений із-за відсутності коштів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобов”язується передати в майбутньому другій стороні ( обдаровуваному) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1, 4 ст. 722 ЦК України , право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору , або символів речі ( ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року дарувальник [PERSON] та чоловік дарувальника [PERSON] уклали письмовий договір дарування із [PERSON] нерухомого майна, а саме : передали у власність обдаровуваному квартиру [ADDRESS], оцінивши дар в сумі 3300 грн. ( а.с. 4 ). Позивач прийняв дар , що було підтверджено в суді. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вказана квартира належить відповідачці [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення Кіровоградського БТІ від 20.12.1991 року ( а.с. 6-7 ). Дарувальники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.1970 року ( а.с. 5). Суд вважає, що в даному випадку, для здійснення одним із подружжя акту розпорядження нерухомості , що потребує нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації , необхідно отримати нотаріально засвідчену згоду іншого із подружжя. Така згода [PERSON] відсутня. Відповідно ч. 2 ст. 220 ЦК України , якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами,і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні дарувальник [PERSON] зазначала, що посвідчити нотаріально укладений між ними договір дарування вона не мала можливості із-за відсутності коштів, в зв”язку з чим звернулись до суду. Суд вважає, що дійсно іноді нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду, проте коли виконуються всі умови договору. В даному випадку, в судовому засіданні не встановлено факту ухиляння однієї із сторони від нотаріального посвідчення договору дарування , а сама по собі відсутність коштів, про яку вказує відповідачка, не є ухилянням. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України , право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Оскільки, договір судом не визнається дійсним, то і у вимозі позивача про визнання права власності на спірну квартиру, суд відмовляє. Судові витрати вважати по фактично понесеним.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed