Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 13.06.2004 р. з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3 особи - приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу Молодчая Г.М., Варнікова К.В., Янова О.Є., про визнання недійсною довіреності, виданої від імені позивача на користь [PERSON] 13.04.2004 р. на право управління і розпорядження всім належним йому майном, визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у м.Харкові, укладеного 26.04.2004 р. між позивачем і [PERSON], а також подальшого договору від 15.05.2004 р., яким квартира продана [PERSON] і про визнання права власності на вищевказану квартиру. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в 1993 р. він заповів квартиру, що належить йому, своїй дочці [PERSON], ніяких намірів продати або відчужити іншим способом квартиру він не мав, оскільки квартира була його постійним і єдиним місцем проживання. До квітня 2004 р. позивач користувався своєю квартирою, ніде не працював, тому коштів для існування не мав, в міру можливості йому допомагала дочка, а крім того, на той час він ще й зловживав спиртними напоями. У квітні 2004 р., під час того, як позивач знаходився в нетверезому стані, до нього в довіру увійшли троє незнайомих чоловіків, запропонували узяти на квартиру квартиранта за певну платню, для чого необхідно було оформити довіреність на цього чоловіка, як згодом виявилося [PERSON] 13.04.2004 р. [PERSON] привезли до приватного нотаріуса, де позивач поставив свій підпис під документом, але, оскільки йому ніяких роз'яснень не дали, про правові наслідки підписання довіреності не попередили, йому було невідомо який саме документ він підписав. Позивач вважає, що при підписанні довіреності він помилявся щодо обставин, які мають для нього істотне значення. Після оформлення довіреності, через декілька днів [PERSON] та його знайомі забрали у позивача ключ від його власної квартири під приводом виготовити дублікат для квартиранта, а також паспорт для того, щоб помістити позивача нібито в лікарню на лікування, проте вивезли його замість лікарні в с.Михайлівка. Весь час, який знадобився вказаним невідомим особам для оформлення документів щодо квартири позивача, вони купували для [PERSON] їжу та спиртні напої, поїли його, а тому він не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії. Оригінали документів на квартиру позивач передав на зберігання своїй дочці і був переконаний в тому, що ніхто не зможе позбавити його права власності на цю квартиру. 26.04.2004 р. [PERSON], без дозволу [PERSON], продав за довіреністю квартиру позивача [PERSON], проте грошей позивач за продаж своєї квартири не одержав. Як згодом стало відомо, не відаючи про вищевказані події та переживаючи з приводу зникнення батька, дочка позивача [PERSON] звернулася в УБОЗ УМВСУ в Харківській області із заявою про розшук батька і 22 травня 2004 р. працівники міліції знайшли його. У квартирі [PERSON] на той час вже проживали сторонні люди, змінили вхідні двері і проводили ремонтні роботи в квартирі. 15.05.2004 р., тобто в період розшуку [PERSON], його квартира була ще раз продана, а саме відповідачка [PERSON] продала квартиру [PERSON] Позивач наполягає на тому, що ніякого наміру продати квартиру в нього не було, доказом цьому є відсутність у нього документів і, вважає, що [PERSON] зі своїми спільниками умисно ввели його в оману щодо обставин, які мають істотне значення при підписанні довіреності і навмисно позбавили права власності, всупереч його волі. У ході судового розгляду справи [PERSON] доповнивши свої вимоги, пред'явив позов також до [PERSON], [PERSON], 3 особи - приватні нотаріуси, що засвідчували дії, ВГІРФО Орджонікідзевського РВ, Орган опіки і опікування Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, поверненні сторін у первісне становище, зняття з реєстрації [PERSON] і осіб, зареєстрованих в спірній квартирі разом із нею, а саме [PERSON] і [PERSON], [INFO], та їх виселення. Позивач посилається на те, що дії по укладенню договору купівлі-продажу квартири між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], і [PERSON] заздалегідь були направлені на порушення його конституційних прав, незаконне заволодіння його майном, а крім того, при подальшому укладенні угоди з продажу квартири відповідачка [PERSON] приховала обставини придбання нею квартири від [PERSON] ( л.д.94, 96, 131) Відповідач [PERSON], що відбуває покарання в місцях позбавлення волі, направив заперечення проти позову, іменоване як позовна заява, в якій указує, що не має ніяких підстав для визнання зазначених договорів недійсними, а також, що в діях [PERSON] і [PERSON] відсутня протиправність і несумлінність ( л.д. 203-206). Відповідачка [PERSON] при вирішенні спору покладається на розсуд суду, пояснивши, що за вироком суду покарання за злочин відносно [PERSON] вона відбуває, квартиру [PERSON] придбала у [PERSON], але угода була не дійсною, гроші за квартиру не передавалися, такі дії проводилися на прохання [PERSON], який пообіцяв заплатити 500 доларів, але так і не розрахувався з нею. [PERSON] стверджувала, що для [PERSON] був потрібен тільки її паспорт і присутність приукладенні угоді. Крім того, в її присутності [PERSON] і його знайомі вивезли з квартири [PERSON] всі речі, після чого квартиру вона показала покупцеві [PERSON] Отриманий від [PERSON] завдаток за квартиру [PERSON] забрав у [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, не оспорював, що фактично [PERSON] був обманутий, хоча юридично всі документи оформлені законно. Пояснив, що по вказівці [PERSON] генеральну довіреність від імені [PERSON] оформили на нього, потім, через БТІ, [PERSON] з [PERSON] відновлювали правовстановлюючі документи на квартиру [PERSON] Як повідомив [PERSON] він нібито придбав будинок у селі для [PERSON] Генеральну довіреність [PERSON], після посвідчення її нотаріусом, відразу ж забрав собі і самостійно керував всім процесом продажу квартири. [PERSON] він використовував як водія, щоб доставити [PERSON] в село. [PERSON] також віддав [PERSON] розписку від імені [PERSON] про те, що нібито той гроші за квартиру одержав, хоча він усвідомлював, що й позивача, і його [PERSON] з другом на ім'я [PERSON] просто обманував. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечував, пояснивши, що близько року вони шукали квартиру, придбанням займалися через агентство нерухомості, знайдений варіант їх влаштував, розмови велися з [PERSON], яка була власником квартири, з'ясували, що в квартирі ніхто не зареєстрований. У квартиру вселилася сім'я [PERSON] 25.05.2004 р. після проведення там косметичного ремонту. Квартира придбана за 40810 грн. Представник 3-особи - відділу опіки і опікування Орджонікідзевської районної в місті Харкові ради при вирішенні спору покладається на розсуд суду, зазначивши, що відповідачі є добросовісними набувачами нерухомого майна, в установленому порядку зареєстровані в квартирі, тому, у разі визнання угоди купівлі-продажу спірної квартири недійсною, представник 3-особи заперечує проти виселення [PERSON] з неповнолітньою дитиною. Приватний нотаріус Молодчая Г.М. проти позову заперечувала, наполягала на те, що при посвідченні довіреності був присутній [PERSON] і [PERSON], позивачу були роз'яснені всі наслідки оформлення генеральної довіреності. У розмові з нотаріусом [PERSON] повідомив, що не може оформити договір купівлі-продажу, оскільки є заборгованість по комунальних послугах і у нього немає грошей на таку угоду. [PERSON] він представив як свого далекого родича, розповів, що має дочку, але вона зовсім не спілкується і не відвідує батька. У зв'язку з тим, що [PERSON] не розумів складений текст на українській мові, йому зробили усний переклад на російську мову, але в довіреності це не вказали. Таким чином, підстав для відмови в посвідченні довіреності на користь [PERSON] від імені [PERSON], на думку 3 - особи, не було. 3 особи - приватний нотаріус Варнікова К.В., представник ВГІРФО Орджонікідзевського РВ у судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином, про свою участь у справі не заявили. 3 особа - приватний нотаріус Янова О.Є. просить розглядати справу за її відсутності, надала суду письмові пояснення про те, що для посвідчення угоди купівлі продажу спірної квартири їй були надані всі необхідні документи, також нею було перевірено відсутність податкової застави у [PERSON] і заборони на відчуження або арешту на об'єкт нерухомості, чоловік [PERSON] письмово подав заяву про згоду на продаж цієї квартири, було встановлено, що договір не носить характеру мнимого або удаваного правочину, між сторонами досягнута домовленість про істотні умови договору, зокрема про ціну ( а.с.62, 64-65, 127). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Спірною є однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] у м.Харкові жилою площею 16,74 кв.м., яка надана [PERSON] виконкомом Дзержинскої районної ради м.Харкова згідно ордеру від 26.07.1985 р. Свідоцтво про право власності на житло видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 06.10.1993 р. ( а.с.7, 8-10). [PERSON] 21.12.1993 р. оформив заповіт, яким заповідав своїй дочці [PERSON] однокімнатну приватизовану квартиру, що належить йому на праві власності (а.с. 11). Як пояснила в судовому засіданні представник позивача [PERSON] її батько - позивач у справі проживав один, зловживав спиртними напоями, в міру можливості вона йому допомагала, всі документи на квартиру [PERSON] передав їй на зберігання, оскільки боявся, що його можуть обманути та відібрати незаконним шляхом квартиру. 03 травня 2004 р. їй подзвонила сусідка по квартирі батька і повідомила, що квартира батька продається, а наступного дня передзвонила і сказала, що [PERSON] давно не бачила, з його квартири виносять усі його речі. Тоді [PERSON] викликала міліцію і приїхала до батька на квартиру. [PERSON] представилася власником цієї квартири, показала документи на квартиру і не знала нічого про місце знаходження самого [PERSON] Представник позивача вивантажила речі батька, занесла їх знову до квартири та попросила [PERSON] розібратися, яким чином вона придбала квартиру, яка належить її батьку, замість цього до квартири прийшли особи кавказької національності, стали загрожувати [PERSON], виганяти її з квартири, побилися зі знайомими [PERSON], які з нею приїхали. Тільки після звернення [PERSON] до УБОЗ із заявою про розшук батька, його знайшли в с.Михайлівка Чугуївського району Харківської області. З наданої суду довіреності на користування і розпорядження майном, засвідченої приватним нотаріусом Молодчою Г.М. 13.04.2004 р. випливає, що [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти і розпоряджатися всім майном, що йому належить, у зв'язку з чим він мав право укладати всі дозволені законом угоди, продавати об'єкти права власності, зокрема нерухомості, як то квартири, будинки та інше, отримувати гроші, розпоряджатися рахунками в банках, замість позивача розписуватися та виконувати всі дії , пов'язані з виконанням довіреності, яка видана строком на 3 роки ( а.с. 12). За договором купівлі-продажу від 26.04.2004 р., засвідченого приватним нотаріусом Варніковою К.В., [PERSON] в особі його представника [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] в м.Харкові, що належить йому на праві власності. Для здійснення цього правочину був наданий дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий КП «Харківське міське БТІ» 21.04.2004 р. ( а.с. 15). Договором передбачено, що за згодою сторін, протягом семи календарних днів квартира буде звільнена, особи, які там прописані будуть зняті з реєстрації, також буде погашена заборгованість по комунальних платежах. Згідно довідки ЖЕД-144 [PERSON] виписаний з квартири громадянином [PERSON] на підставі генеральної довіреності і паспорта на ім'я [PERSON] 28.04.2004 р. ( а.с.16, 20). Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина або спрямований на незаконне заволодіння майном фізичної особи. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10.08.2006 р. [PERSON] засуджений за ст.ст.146 ч.3, 190 ч.4, 15 ч.2-190 ч.4, 369 ч.1 КК України, [PERSON]- за ст.ст.146 ч.3, 190 ч.4, 15 ч.2-190 ч.4 КК України, [PERSON] - за ст.ст.146 ч.3, 190 ч.4, 15 ч.2-369 ч.1 КК України. Вирок вступив в законну силу. Згідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає заяву про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнані винними в скоєнні ряду злочинів, зокрема за епізодом злочинних дій відносно [PERSON] Вироком суду встановлено, що на початку квітня 2004 р. [PERSON] разом з членами організованої злочинної групи [PERSON] і невстановленою особою кавказької національності на ім'я «Сахил», при огляді території Роганського жилмасиву для виявлення потенційних об'єктів своєї злочинної діяльності, побачили [PERSON], що займається збором на вулиці порожніх пляшок, схильного до вживання спиртного. Провівши бесіду з [PERSON] і встановивши, що він одноособово проживає і є власником однокімнатної квартири, засуджені вирішили заволодіти шляхом шахрайства його квартирою, після чого продати її і розділити одержані грошові кошти між членами організованої злочинної групи. На виконання злочинного наміру, вводячи [PERSON] в оману відносно дійсних своїх намірів, використовуючи його скрутне матеріальне становище і алкогольну залежність, запропонували [PERSON] прийняти [PERSON] на квартиру на тимчасове мешкання, а натомість обіцяли допомагати продуктами і забезпечувати спиртними напоями. Надалі засуджені розпивали з [PERSON] спиртні напої або надавали йому можливість самостійно споживати спиртне, підтримуючи і розвиваючи алкогольну залежність [PERSON] та знаходження його в стані алкогольного сп'яніння, при якому [PERSON] не повною мірою усвідомлював юридичне значення своїх дій. Увійшовши в довіру до [PERSON], свідомо знаючи про наявність дійсних правовстановлюючих документів на квартиру та заповіту про перехід права власності на квартиру [PERSON] до його дочки [PERSON], які зберігалися у неї і не могли бути використані для шахрайського заволодіння квартирою, засуджені переконали [PERSON] в нібито необхідності узаконити підстави тимчасового проживання [PERSON] в його квартирі шляхом видачі довіреності, що й було зроблено. 13 квітня 2004 р., навмисно привівши [PERSON] до нотаріуса в стані алкогольного сп'яніння і навмисно не взявши його окуляри, що позбавляло його здатності особисто прочитати будь-які документи, [PERSON] з [PERSON] сприяли нотаріальному засвідченню від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] генеральної довіреності на право управління і розпорядження його майном, включаючи право на продаж житла на умовах і на розсуд довіреної особи. Після цього вони забрали у [PERSON] документи, що засвідчують його особу, паспорт і довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, виготовили дублікати ключів від замку вхідної двері в його квартирі, переконали [PERSON] надати допомогу у веденні домашнього господарства нібито на дачі [PERSON], підібрали для позивача будинок в с.Михайлівка, зареєстрований на ім'я [PERSON], де вона проживала, і поселили туди [PERSON] для проживання, де обмежували його свободу пересування, декілька разів доставляли до Харкова і кілька днів утримували в квартирі [PERSON], аж до виявлення його співробітниками міліції. 20 квітня 2004 р. засуджені, на підставі довіреності, звернулися із заявою видати дублікат свідоцтва про право власності на житло і здійснили фіктивну угоду купівлі-продажу квартири між [PERSON], що діяв за довіреністю від імені [PERSON], і [PERSON], яку засвідчили 26 квітня 2004 р. Оформивши вказаний фіктивний договір члени організованої злочинної групи для отримання доходу та для досягнення цієї мети, 15 травня 2004 р. через агентство нерухомості «Харків-Ріелтер» здійснили реальний продаж квартири [PERSON] за 40810 грн. ( а.с.97-121). Таким чином, договір купівлі-продажу квартири від імені [PERSON] на користь [PERSON], засвідчений 26.04.2004 р. приватним нотаріусом Варніковою К.В., необхідно визнати недійсним. Разом із тим вимоги [PERSON] про визнання недійсною генеральної довіреності, виданої на користь [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки строк дії довіреності - сплинув, всі ті дії, які необхідно було зробити [PERSON], [PERSON] і [PERSON] по цій довіреності - реалізовані. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно договору купівлі-продажу від 15.05.2004 р., засвідченого приватним нотаріусом Яновою О.Є., [PERSON] продала [PERSON] квартиру, яка правомірно належала [PERSON] ( а.с. 17). На даний час в спірній квартирі зареєстрована 30.06.2004 р. [PERSON] з дочкою [PERSON], [INFO]. Особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], яка є власником квартири, але не зареєстрована за даною адресою ( а.с. 132). З пояснень відповідачки [PERSON], вироку Орджонікідзевського районного суду м.Харкова випливає, що відповідачка навмисно приховала від покупця істотні обставини придбання нею квартири, тому таку угоду слід визнати недійсною. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки, при визнанні зазначених договорів купівлі-продажу квартири недійсними, право власності на квартиру залишається за [PERSON], його вимоги про визнання права власності на квартиру, яка за ним зареєстроване з 1993 р., є зайвими. У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Беручи до уваги, що квартира вибула з володіння Коржева В.О. не з його волі, а шляхом злочинних дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач має право вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю, а саме квартирою, що належить йому. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного і

Outcome: partial