Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 24.02.1996 року по 13.02.2003 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON][INFO], під час шлюбу в 1998 році вони придбали за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], яку зареєстровано на ім”я відповідача, але яка згідно законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, шлюбні стосунки між ними припинені, а тому позивач просила суд поділити між ними спільно придбане майно, а саме: вказану квартиру, визнавши за нею право власності на Ѕ її частину. В суді позивач повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з”явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог діючого законодавства за останнім відомим місцем проживання шляхом оголошення в газеті “Київська правда” за 15 липня 2008 року, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи в його відсутності не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.02.1996 року по 21.11.2002 року, від якого мають сина [PERSON][INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про розірвання шлюбу та про народження дитини. З матеріалів справи вбачається, що 28.05.1998 року під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі на ім.»я відповідача було придбано і зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], що вбачається з довідки КП “Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації” від 09.07.2008 року за № 1853. Відповідно до довідки ЖЕК-4 в матеріалах справи в спірній квартирі зареєстровані позивачка, відповідач та їхній син [PERSON] [INFO]. В суді також встановлено, що позивачка з сином були позбавлені відповідачем можливості користуватися вказаною вище квартирою і вселені в неї за рішенням апеляційного суду Київської області від 25.11.2003 року, яким було скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2003 року по справі за позовом [PERSON]. до [PERSON]. про вселення, що слідує з копій вказаних судових рішень в матеріалах справи. Як пояснила в суді позивачка, після вселення вона з сином проживає в спірній квартирі і користується нею, відповідач в квартирі не проживає і фактичне місце його перебування на даний час їй не відоме, але квартира зареєстрована на його ім”я, хоча її було придбано в шлюбі, а тому вона має право на Ѕ частину цієї квартири. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як передбачено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/ незалежно від того, на ім.»я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Отже, вказана вище спірна квартира як придбана в період шлюбу є спільною сумісною власністю сторін по справі. Зазначені обставини були встановлені і рішенням апеляційного суду Київської області від 25.11.2003 року. Таким чином, з врахуванням всього наведеного позивачка дійсно має право на Ѕ частину цієї квартири. Відповідно до п.25 зазначеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі, коли питання про поділ неподільної речі не вирішено шляхом отримання одним із подружжя за його згоди грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. А тому з врахуванням всього наведеного суд вважає за можливе визнати за [PERSON]. право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] як на частку в спільному майні подружжя. На підставі ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнена від сплати держмита /судового збору/ на користь держави.

Outcome: approved