overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності, мотивуючи свій позов тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1993 року, яке видане згідно розпорядження № 829 від 10.05.1993 року органом приватизації виконавчого комітету м.Лубни [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка в даний час згідно рішення Лубенської міської ради від 26.06.2008 року перейменована на вул.Монастирську. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на її частку квартири. Коли [PERSON] звернувся до Першої Лубенської держнотконтори для оформлення спадщини, то йому було відмовлено через те, що у свідоцтві на право власності на квартиру не виділені частки співвласників. Прохав суд постановити рішення, яким визначити розмір часток співвласників квартири [ADDRESS], яка в даний час згідно рішення Лубенської міської ради від 26.06.2008 року перейменована на вул.Монастирську. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Лубенської міської ради, представники третіх осіб - КП Лубенського МБТІ, перша Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання не з"явились, звернулись до суду з заявами в яких прохали справу слухати без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. З"ясувавши обставини справи, заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає , що позов підлягає задоволенню . У відповідності ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1993 року, яке видане згідно розпорядження № 829 від 10.05.1993 року органом приватизації виконавчого комітету м.Лубни [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка в даний час згідно рішення Лубенської міської ради від 26.06.2008 року перейменована на вул.Монастирську. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на її частку квартири. Коли позивач звернувся до Першої Лубенської держнотконтори для оформлення спадщини, то йому було відмовлено через те, що у свідоцтві на право власності на квартиру не виділені частки співвласників. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. Таким чином суд вважає, що померлій [PERSON] на день смерті належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка в даний час згідно рішення Лубенської міської ради від 26.06.2008 року перейменована на вул.Монастирську, а [PERSON] також належить &frac12; частина вищевказаної квартири. Виходячи з вищевикладеного суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.07.2008 року звернулася до суду із позовною заявою до Лубенської міської Ради про визнання права власності на самочинно побудовані сіни “А-1”, погребник”Е” та погріб квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вона стала власником домоволодіння 5.03.2008 року, а вказані побудови були проведені попереднім власнником без відповідного дозволу. В судовому засіданні позивачка [PERSON]позов підтримала. Лубенська міська Рада, управління містобудування та архітектури Лубенського міськвиконкому, КП “Лубенське МБТІ”, третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надали листи та заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши позивачку, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 376 ч.4 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] самовільно побудувала в своєму господарстві [ADDRESS] сіни а-1 та погріб з погрібником. 05.03.2008 року власником даного домоволодіння стала позивачка. Зважуючи, що Лубенська міська рада та треті особи, не заперечують проти узаконення самовільної добудови, земельна ділянка на якій розташована будова позивачкою приватизована у встановленому порядку та третя особа [PERSON] не заперечує проти її узаконення, за таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 03.07.2008 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позов тим, що вони з відповідачем перебували в шлюбі, який зареєстрували 10.08.1999 року. Відповідач удочерив дочку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою і перебуває на її повному утриманні. 11.02.2004 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Прохає стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку. Позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач прохає справу слухати без його участі, позов визнає частково. Заслухавши сторони, дослідивши обставини справи, докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підлягають задоволенню. Згідно ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 1996 року проживали в громадянському шлюбі, вели спільне господарство, з 10.08.1999 року по 11.02.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі. У позивачки від першого шлюбу була донька, [PERSON], яку відповідач удочерив, про що було видане повторне свідоцтво про народження від 12.05.2006 року. Позивачка проживала з відповідачем разом до березня 2002 року. Донька [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.3-6). Відповідач працює, має постійний та стабільний заробіток, допомоги на дитину не надає, згоден виплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/6 частини свого заробітку.. Зважуючи на сімейний та матеріальний стан сторін, обставини справи, можливість позивачки стягувати аліменти з біологічного батька дитини, суд вважає за можливе стягнути з аліменти в розмірі 1/6 частини від всих видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати принципу справедливості та обставинам справи..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулись в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради про визначення розміру часток квартири, мотивуючи свій позов тим, що 30.01.1996 р. вони приватизували квартиру [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації виконкому м.Лубни 30.01.1996 року № 22. З того часу квартира перебуває у їх спільній сумісній власності без виділення в долевому співвідношенні кожному учаснику приватизації, і тому визначити розмір часток співвласників квартир не представляється можливим. На даний час у позивачів виникла необхідність відчужити належну одному із співвласників частину квартири, яка перебуває у їх спільній власності. З даного питання вони звернулися до нотаріуса, але їм було відмовлено по тій причині, що їм частини квартири не виділені в долевому співвідношенні. Прохають суд постановити рішення, яким визначити розмір часток співвласників квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Лубенської міської ради та представник третьої особи - КП Лубенського МБТІ в судове засідання не з"явились, звернулись до суду з заявами в яких прохали справу слухати без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. З"ясувавши обставини справи, заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає , що позов підлягає задоволенню . У відповідності ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Встановлено, що 30.01.1996 р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації виконкому м.Лубни 30.01.1996 року № 22. З того часу квартира перебуває у їх спільній сумісній власності без виділення в долевому співвідношенні кожному учаснику приватизації, і тому визначити розмір часток співвласників квартир не представляється можливим. На даний час у позивачів виникла необхідність відчужити належну одному із співвласників частину квартири, яка перебуває у їх спільній власності. З даного питання вони звернулися до нотаріуса, але їм було відмовлено по тій причині, що їм частини квартири не виділені в долевому співвідношенні. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON],[PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Виходячи з вищевикладеного суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, відшкодування збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що працюючи на підприємстві сторожем ставкового господарства виконувала сторожування адмінбудинку за погодження з адміністрацією. 5.04.2008 року її було повідомлено про скорочення і запропоновано з”явитись в відділ кадрів. 7.04.2008 року їй було запропоновано звільнитись з роботи за власним бажанням, вона відмовилась і її відсторонили від роботи. 08.04.2008 року вона пішла на лікарняний, приступила до роботи 19.04.2008 року , а 21.04.2008 року була звільнена за прогул 07.04.2008 року. вважає звільнення незаконним, оскільки на роботу не вийшла через відсторонення від роботи.Прохає поновити її на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати 2000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник свої вимоги підтримали, підтвердивши факт не виходу на робоче місце 07.04.2008 року, невтручання у відсторонення від роботи безпосереднього начальника охорони, роботу за сумісництвом у приватного підприємця. Представник відповідача позов не визнає. Дослідивши обставини, допитавши свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], які підтвердили факт невиходу позивачки на роботу 07.04.2008 року, відсутність факту відсторонення від роботи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано власником через прогул /в тому числі відсутності на роботі більш 3 годин протягом робочого дня/ без поважних причин. Встановлено, що позивачка працює на Лубенській філії ЗАТ НВП „Райз-Агро” охоронником ставкового господарства, виконуючи обов” зки по охороні адмінбудинку з графіком роботи в нічну зміну в робочі дні тижня з виходом на роботу о 18 години кожного вечора і до 8 години ранку. 7.04.2008 року близько 9 години ранку між [PERSON] та менедженом відділу кадрів [PERSON] виник конфлікт щодо виконання роботи по охороні адміністративного будинку, в ході якого позивачці було висловлена погроза про звільнення. Не вияснивши обставини можливого звільнення з роботи з безпосереднім керівником служби охорони, в підпорядкуванні якого позивачка перебувала, не звернувшись до керівника підприємства за роз”ясненнями, образившись на представника підприємства, [PERSON] повідомила начальника служби охорони про те, що вона захворіла і на роботу о 18-00 не вийшла, будучи відсутньою на роботі з 18-00 по 24-00 07.04.2008 року, що перевищує більше 3-х годин. 08.04.2008 року [PERSON] взяла лікарняний, який звільняв її від роботи лише з 8.04.2008 року, вчинивши прогул. 19.04.2008 року [PERSON] вийшла на роботу, представивши лікарняний листок, згідно якого було встановлено відсутність у неї права не виходу на роботу 07.04.2008 року, в зв”язку з чим було видано наказ про її звільнення у відповідності до вимог закону. /а.с.5-6, 24-32/. За таких обставин, коли вчинення звільнення проведено правомірно, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаною заявою, вказавши, що у 2003р він закінчив Донецький державний медичний університет ім. Горького і отримав диплом спеціаліста серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. 25.02.2006р він отримав новий паспорт, в якому англійською мовою зазначено тільки його прізвище і ім'я [PERSON]. На даний час він закінчив аспірантур і написав кандидатську дисертацію, яку надалі слід направити до ВАК України, а разом із нею і диплом про отримання вищої медичної освіти та особистий паспорт. А оскільки в його новому паспорті відсутня запис про батька англійською мовою, а тільки арабською, необхідно в судовому порядку підтвердити належність вказаного диплому йому [PERSON]. Просив суд задовольнити позов. В судовому засіданні завник підтримав свої вимоги. Суд вважає заяву задовльнити з таких підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. З диплому серії [NUMBER] від 21.06.2003р, реєстраційний номер 95, вбачається, що [PERSON] у 1997р вступив, а в 2003р закінчив Донецький державний медичний університет ім М.Горького і отримав повну вищу освіту за спеціальністю лікувальна справа, йому присвоєна кваліфікація лікаря. Довідками цього ж навчального закладу підтверджується, у вказаний час в университеті навчався громадянин Тунису [PERSON], а за №170/26 від 21.07.2008р підтверджується, що заявник є аспірантом кафедри цого закладу і виконав кандидатську дисертацію. З долученої до справи ксерокопії паспорту та його належним чином завіреним переводом підтверджується, що він виданий Туніскою Республікою громадянину Тунісу [PERSON] по батькові [PERSON], [INFO] в Бені Хіар, [NUMBER]. Вказані реквізити збігаються з реквізитами паспорту [NUMBER], виконаними англійською мовою. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши, що відповідач проживає в в квартирі [ADDRESS]. 21.09.2005р працівниками позивача в квартирі відповідача було встановлено порушення пломби на прибарі обліку електроенергії. 11.10.2005р експертизою було встановлено, що мало місце механічне втручання в роботу облікового маханізму. За вказане порушення Правил користування електроенергією для населення відповідачу було нарахована сума відшкодування за облікове користування електроенергією. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати цю суму. Просив суд задовольнити позов. Сторонги до суду не з'явилися, представник позивача надав письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про причину неявки суд не повідомив. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причину неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає в позов задовольнити з таких підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] і є споживачем електричної енергії, яку йому постачає позивач. 21.09.2005р в присутності відповідача в його квартирі працівниками позивача було встановлено порушення пломби на приборі обліку електроенергії. Про що було складено акт №163183. Відповідач акт підписав. Відповідно до п.11 Правил Користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26 липня 1999 р. N 1357 (Паравила), відповідальність за збереження приладів обліку, встановлених у квартирі, на інших об'єктах споживача, та пломб на них несе споживач. Згідно із п. 15 Правил, електролічильник в цей же день був знятий для відправки на експертизу. 11 жовтня 2005р експертизою електролічильника було підтверджено порушення держпломби на лічильнику і встановлено втручання в роботу облікового механізму: паспорт порушено гострим предметом. Про що було складено Акт №10588. На підставі Акту від 21.09.2005р №163183, відповідно до Методики, затвердженої НКРЕ, відповідачу було нараховано розмір відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок користування електричною енергією без обліку в сумі 2013 грн 80 коп. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши, що відповідачка проживає в в квартирі [ADDRESS]. 03.08.2005р працівниками позивача в квартирі відповідача було встановлено порушення пломби на прибарі обліку електроенергії. 23.09.2005р експертизою було встановлено, що мало місце механічне втручання в роботу облікового маханізму. За вказане порушення Правил користування електроенергією для населення відповідачу було нарахована сума відшкодування за облікове користування електроенергією в сумі 2813 грн 18 коп. Відповідачка відмовилася добровільно відшкодувати цю суму. Просив суд задовольнити позов. Сторонги до суду не з'явилися, представник позивача надав письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка про причину неявки суд не повідомив. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причину неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає в позов задовольнити з таких підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] і є споживачем електричної енергії, яку йому постачає позивач. 03.08.2005р в присутності відповідачки в її квартирі працівниками позивача було встановлено порушення пломби на приборі обліку електроенергії. Про що було складено акт №169949. Відповідачка акт підписала. Відповідно до п.11 Правил Користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26 липня 1999 р. N 1357 (Паравила), відповідальність за збереження приладів обліку, встановлених у квартирі, на інших об'єктах споживача, та пломб на них несе споживач. В цей же день, відповідно до п.15 Правил, електролічильник був знятий для відправки на експертизу. 23 вересня 2005р експертизою електролічильника було підтверджено порушення держпломби на лічильнику і встановлено втручання в роботу облікового механізму: паспорт порушено гострим предметом. Про що було складено Акт №9185. Пунктом 48 Правил встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема, за пошкодження приладу обліку. На підставі Акту від 03.08.2005р №169949, згідно із п. 53 Правил та відповідно до Методики, затвердженої НКРЕ, відповідачці було нараховано розмір відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок користування електричною енергією без обліку в сумі 2813 грн 18 коп. І оскільки відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду вона підялягає стягненню з неї на користь позивача у судовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати: 30 грн за інформаійно-технічне забезпечення розгляду справи. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

[PERSON] за період часу з 11.09.2007 року по 18.10.2007 рік використала 1172,16 кВт/г. електроенергії, що в грошовому еквіваленті склало 285,54 гривень. Але, в порушення п.42 Правил користування електричною для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999 року №1357, відповідач проводила оплату нерегулярно, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 285,54 гривень. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, але надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомлено. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, - «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства». Відповідно до ст. 527 ЦК України, - «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». Відповідно до ст.530 ЦК України, - «якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

[PERSON] за період часу з 25.07.2003 року по 20.09.2003 рік використала 1612,8 кВт/г. електроенергії, що в грошовому еквіваленті склало 229,75 гривень. Але, в порушення п.42 Правил користування електричною для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999 року №1357, відповідач проводив оплату нерегулярно, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 229,75 гривень. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, але надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомлено. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, - «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства». Відповідно до ст. 527 ЦК України, - «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». Відповідно до ст.530 ЦК України, - «якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». На підставі викладеного,

Outcome: approved