Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

17 червня 2008 року до суду звернулась позивачка з позовом до відповідача, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений між позивачкою та [PERSON], а також визнати за нею право власності на нерухоме майно, розташоване за вищевказаною адресою. Свій позов обґрунтувала тим, що 09.02.2003 р. між нею та продавцем [INFO] була досягнута домовленість про оформлення договору купівлі продажу житлового будинку. Власниця отримала від позивачки визначену суму купівлі будинку в розмірі 1900 грн., про що власноруч написала розписку. Договір обома сторонами виконаний в повному обсязі, однак залишився не посвідчений нотаріусом у зв'язку з тим, що продавець [PERSON] [INFO] померла. На теперішній час позивачка мешкає у вказаному будинку, сплачує податок за землю. Тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача до суду не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюються судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав померлій [PERSON] Відповідно розписки від 09.02.2003 р. [PERSON] отримала від позивачки 1900 грн. в рахунок купівлі - продажу будинку (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] постійно проживає і зареєстрована у вищевказаному житловому будинку. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1964 р.), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухилилася від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.1 ст.128 ЦК України (в редакції 1964 р.), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не передбачене законом або договором. Відповідно до ст.224 ЦК України (в редакції 1964 р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і уплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 47,128,224 ЦК України (в редакції 1964 р.), ст.ст. 220, 328, 334, 655, п.4 Перехідних положень ЦК України, ст.ст. 130, 174, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved