Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-09 00:00:00

[PERSON]. працював з 01.07.1998р. в Золотоніському управлінні по експлуатації газового господарства (далі по тексту - Золотоніське УЕГГ) ВАТ «Черкасигаз». 30.06.2006р. [PERSON]. отримав попередження про майбутнє звільнення, а 30.08.2006р. наказом за № 262/ОД [PERSON]. був звільнений з роботи за ст.. 40 п.1 КЗпП України. Не погоджуючись з таким звільненням [PERSON]. звернувся з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що позов подано в зв'язку з тим, що відповідачем при звільненні [PERSON]. було грубо порушено діюче трудове законодавство. Щодо процедури звільнення вони жодних претензій не мають. При цьому вони вважають, що було порушено суть закону. Так, як пояснили вони в суді, ст.. 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При скороченні штату в Золотоніському УЕГГ [PERSON]. було скорочено, а залишено Гараська залишено, хоча у того лише 3-й розряд, а у позивача - 4-й розряд. За станом здоров'я позивач є інвалідом 3-ї групи. Проте він має однакову продуктивність праці з іншими робітниками. Тому при звільненні позивача було порушено основи ст.. 42 КЗпП України щодо переваги працівника, який має більш вищу кваліфікацію та продуктивність праці. Це порушення трудового законодавства призвело до того, що позивач, будучи інвалідом і , таким чином, менш захищеною в соціальному плані людиною, переніс моральне потрясіння в зв'язку з незаконним звільненням і сприймає себе непотрібною людиною і втратив інтерес до життя. Тому він просить відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, яку він оцінює у 1500грн. також позивач та його представник просять відшкодувати час за вимушений прогул і просять стягнути з відповідача 11.263,14грн. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги категорично не визнала і пояснила суду, що [PERSON]. не звільніли як інваліда, а звільняли як працівника, посада якого скорочується. При цьому адміністрацією УЕГГ розглядалася кваліфікація та продуктивність праці [PERSON]. В справі мається медична довідка від 04.02.05р., відповідно до якої позивач втратив частково працездатність, а відповідно до довідки МСЕК від 17.01.06р. та аналогічної довідки за 2007р. [PERSON]. були протипоказані роботи з фізичним та емоційним навантаженням. Як пояснила представник відповідача, [PERSON]. по своїй кваліфікації уступав іншим працівникам і не відповідав 4-му розряду. При цьому робітник [PERSON]. хоча і має 3-й розряд, але поряд з ним працює його батько і може його навчити працювати по більш вищому розряду, якщо той не зможе щось зробити сам, то батько йому допоможе. Майстер подав кандидатуру [PERSON]. на звільнення тому, що вказаний робітник [PERSON]. є молодим спеціалістом і не може бути звільненим відповідно до вимог ст.. 197 КЗпП України. При цьому представник відповідача заявила суду, що справа розглядається вже втретє в суді, самому [PERSON]. немає чого сказати. Праця в УЕГГ є виробництвом з підвищеними заходами безпеки і, відповідно, з підвищеним вимогами до працівників. [PERSON]. у 2003 р. було проведено операцію і УЕГГ оплачувало йому витрати на лікування відповідно до колективного договору, а також надавало іншу матеріальну допомогу. Відповідно до медичного висновку від грудня 2006р., а також попередніх висновків, [PERSON]. не міг працювати в УЕГГ і його не мали допускати до праці монтера ЕХЗ. [PERSON]., як далі пояснила представник відповідача, тримали в колективі лише тому, що співчували йому та його сім'ї. Оскільки медичний висновок для них був основою для залишення позивача на роботі, то вони змушені були його звільнити при скороченні штату спираючись при звільненні саме на його стан здоров'я, як заявила в судовому засіданні представник відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши представлені ними доводи та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд не розглядає питання процедури звільнення, оскільки вона не є предметом даного спору і сторони це питання не оспорюють, а відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Як зазначено в ст.. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Саме ці два критерії, на думку суду, було порушено при звільненні [PERSON]. з роботи. Як встановлено судом і цього не заперечує відповідач, в УЕГГ працювало 4 монтери ЕХЗ, серед яких у 3-х осіб було по 4-му розряду, а у одного - 3-й розряд. У [PERSON]. мався 4-й розряд. Тобто він мав перевагу за кваліфікацією перед особою, яка має з-й розряд, оскільки у нього розряд вище. Посилання представника відповідача на те, що останнім часом [PERSON]. не виконував роботи по 4-му розряду, а лише по 3-му і тому мав нижчу кваліфікацію, на думку суду є надуманими і безпідставними. Сама представник відповідача в судовому засіданні показала, що [PERSON]. розряд ніхто офіційно не понижував. Це ствердив в судовому засіданні і свідок [PERSON]., який працює майстром служби захисту в УЕГГ і який пояснив суду, що [PERSON]. працював в УЕГГ монтером ЕХЗ по 4-му розряду, розряд йому не понижували, переатестацію позивачу не проводили. При цьому він пояснив, що у [PERSON]. погіршився стан здоров'я, але йог раніше не звільнили тому, що він, [PERSON]. справлявся з роботою, претензій до нього не було. При цьому жодних фіксацій у відповідних журналах про невиконання [PERSON]. доручених робіт - не було. З наведеного вище суд приходить до висновку, що жодних офіційних претензій до [PERSON]. за час його роботи монтером ЕХЗ в Золотоніському УЕГГ не було і фіксацій в документах про претензії до його кваліфікації та відповідного пониження розряду не було. В свою чергу це свідчить, що у [PERSON]. була відповідна кваліфікація монтера 4-го розряду ніж у особи, яка мала нижчий 3-й розряд, але була залишена на роботі при скороченні. Що стосується питання продуктивності праці, то як вважає суд, представником відповідача це питання не розглядається взагалі. За час розгляду справи в судовому засіданні представник відповідача постійно посилається на зміст медичних документів та висновків МСЕК, які надані ним суду та маються в матеріалах справи. При цьому представником відповідача не представлено суду жодного доказу, який би свідчив про низьку продуктивність праці [PERSON]. та про те, що у інших працівників його посади (монтера ЕХЗ) продуктивність праці вище за його. Навпаки, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача Чевелій Н.Ю., в Золотоніському УЕГГ не мається жодного документа, яким би було засвідчено про те, що [PERSON]. не міг виконувати доручену йому роботу. Про це ствердив і свідок [PERSON]., (майстер служби захисту і безпосередній керівник [PERSON].), який пояснив суду, що претензій до [PERSON]. при виконанні ним доручених йому робіт, з боку адміністрації не було, жодного запису у відповідних документах в УЕГГ немає. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодного доказу, який би свідчив про те, що на момент скорочення [PERSON]. не мав переваги по кваліфікації та продуктивності праці перед іншим працівником, який на той час мав менший розряд і, відповідно, виконував інші роботи. При цьому ст.. 60 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Все інше є голослівним. Що стосується посилання представника відповідача на те, що нібито за ст.. 197 КЗпП України робітника [PERSON]. (у якого нижчий розряд, ніж у [PERSON].) не мали права звільнити як працездатну молодь, то суд роз'яснює, що дане питання не стоїть у позовних вимогах - кого звільняти, а кого ні. Всі ці питання розглядає адміністрація при звільненні. Що ж стосується позиції представника відповідача, то суд роз'яснює, що в даному випадку, на думку суду є колізія норм права (ст.. 197 та ст..42 КЗпП України), а при цьому, відповідно до теорії права діє більш спеціальна норма права, якою в даному випадку є ст.. 42 КЗпП України. Взагалі, на думку суду, посилання на ст.. 197 КЗпП України є перекрученим і не відповідає обставинам справи. В своїх доводах представник позивача посилається на стан здоров'я [PERSON]., який, дійсно, є незадовільним, оскільки маються про це висновки МСЕК та інші медичні документи. При цьому представник відповідача категорично заявляє, що саме стан здоров'я позивача був і повинен бути основою того, чи мав перевагу [PERSON]. перед іншими працівниками при скороченні. На думку суду це є грубим порушенням норм ст.. 42 КЗпП України та ст.. 40 КЗпП України, оскільки ст.. 42 ч.1 КЗпП України не має жодного натяку на перевагу при залишенні працівника

Outcome: approved