Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та[PERSON] подали до суду позовну заяву, в якій просять визнати їх в рівних ідеальних частках власниками приміщення колишньої лазні, яка позначена літерою „А-1”, загальною площею 153,90 м2, вартістю 27135 гривень та розташована на земельній ділянці по [ADDRESS] Представник відповідача до суду не з'явився. Представник Кельменецької селищної ради подала до суду заяву, у якій зазначила, що визнає позов та просить слухати справу без участі представника селищної ради. Наслідки визнання позову, передбачені ст.174 ЦПК України їм відомі. Представник позивача[PERSON]., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з тих підстав, на які він посилається у позовній заяві. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з тих підстав, на які він посилається у позовній заяві Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] з тих підстав, які зазначені у позовній заяві. Судом встановлено, що 23 вересня 1996 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] створили товариство покупців. 1 жовтня 1996 року Кельменецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4ДС-1092 було посвідчено угоду про спільну діяльність між позивачами. Згідно з вищезгаданої угоди мета товариства покупців - придбання в колективну власність у малого державного підприємства „Роксолана” приміщення колишньої лазні. 01 жовтня 1996 року представництвом Фонду державного майна України в Кельменецького району Чернівецької області було видано наказ № 56 про реєстрацію з наданням статусу юридичної особи товариства покупців створеного позивачами. 11 лютого 1997 року Кельменецькою державною нотаріальною конторою було посвідчено договір купівлі-продажу приміщення колишньої лазні малого державного підприємства “Роксолана” укладеного 07 лютого 1997 року між нами товариством утвореним позивачами та представництвом Фонду державного майна України в Кельменецькому районі. Відповідно до змісту угоди про спільну діяльність, укладеної між позивачами, діяльність товариства припиняється у випадку досягнення мети товариства покупців, тобто придбання приміщення. Представництвом Фонду державного майна України в Кельменецькому району Чернівецької області 14 квітня 1997 року за реєстровим № 28/07 було видано свідоцтво про право власності на приміщення колишньої лазні МДКП “Роксолана” в селищі Кельменці площа Колгоспна № 5 Чернівецької області, згідно до якого це приміщення належить товариству покупців утвореному позивачами. 25 липня 2005 року Кельменецьким Бюро технічної інвентаризації Чернівецької області було відмовлено в реєстрації права власності за позивачами на вищезгадане приміщення. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.112 ЦК України ( 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянами. Згідно ст. 12 Закону України «Про власність» 1991 року, який діяв на час спірних правовідносин, праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ч.2 ст.17 даного закону майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Згідно ст. 49 даного закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Згідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати за позивачами право власності на спірну споруду.

Outcome: approved