Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору поруки. Свої вимоги мотивувала тим, що 03.08.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника Чернігівського обласного управління Ощадбанку та [PERSON] укладено кредитний договір № 295\835,згідно якого банк надає позичальнику кредит в сумі 15 000 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. В забезпечення наданого кредиту 03.08.2007 р. між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк» в особі начальника філії - Чернігівського обласного управління та [PERSON] було укладено договір поруки № 295\837.Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 295\835 від 03.08.2007 р. Договір вважає недійсним з наступних підстав. Статтею 54 Сімейного кодексу України встановлено, що усі найважливіші питання сім»ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Згідно з ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України це є підставою для визнання договору недійсним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. [PERSON] є її чоловіком. Про існування договору поруки, в якому її чоловік виступив поручителем, їй стало відомо лише 04.01.2008 р. після того, як її чоловік в її присутності отримав виклик до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до нього про стягнення заборгованості. На їхньому утриманні є малолітня дитина, вона отримує мізерну зарплату в розмірі 750 грн. і тому сума 15 000 грн., за виплату якої без її згоди поручився [PERSON] є дуже значною для їхньої сім'ї. Отже, договір поруки № 295\837 від 03.08.2007 р. виходить за межі дрібного побутового. Крім того, як пояснив [PERSON], у липні 2007 р. до нього звернувся його знайомий [PERSON] з проханням виступити одним із поручителів по забезпеченню його зобов'язань перед ВАТ «Державний ощадний банк», в якому [PERSON] мав намір взяти кредит. При цьому [PERSON] говорив, що цей договір є формальним, запевняв, що буде самостійно сплачувати внески за кредитним договором. Після вмовлянь [PERSON] почав погрожувати чоловікові позивачці фізичною розправою у випадку відмови від укладення договору, оскільки останній був винен йому 700 грн. і повністю розрахуватись на той час не мав можливості. Отже вважає, що договір був укладений під примусом, моральним тиском. Просила визнати недійсним договір поруки № 295\837 від 03 серпня 2007 року, укладений між [PERSON], [PERSON], Чернігівським обласним управлінням ВАТ «Державний ощадний банк України» із застосуванням передбачених законом наслідків, судові витати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити, посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON]. позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, згідно наданих суду письмових заперечень ( а.с. 43-45). Позивачка, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться зворотні повідомлення (а.с.49-50). Клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачки, відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 03.08.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника Чернігівського обласного управління Ощадбанку та [PERSON] укладено кредитний договір № 295\835, згідно якого банк надає позичальнику кредит в сумі 15 000 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. В забезпечення наданого кредиту 03.08.2007 р. між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк» в особі начальника філії - Чернігівського обласного управління та [PERSON] було укладено договір поруки № 295\837 (а.с.7). Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 295\835 від 03.08.2007 р. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитного та договору поруки, сторонами по справі є: [PERSON], [PERSON] та ВА «Державний ощадний банк України». Відповідач [PERSON] визнав договір поруки, не оскаржував його, отримав його копію, при укладенні договору поруки надав необхідні документи: паспорт, ідентифікаційний код, довідку про доходи з місця роботи, на підставі цього суд робить висновок, що договір укладено в добровільному порядку, без примусу. Відповідно до вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 67 СК України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання(догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Відповідно до умов договору поруки, відповідач [PERSON]. зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за кредитним договором, відповідно поручається майном, яке особисто належить йому. Позивачка має право на належну їй частку у спільному майні подружжя, укладенням договору поруки ніяких правових наслідків для неї з не виконання цього договору не виникає. Тому суд вважає, що в суді знайшов підтвердження той факт, що договір поруки відповідає вимогам закону, договір підписаний правоздатними та дієздатними сторонами, тому з цих підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed