Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив винести рішення, яким визнати відомості, викладені у скарзі [PERSON]. від 22 березня 2006 року, направленої до Міністра юстиції України та у її копії до Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, у заяві [PERSON]. від 28 вересня 2006 року, направленої прокурору міста Павлограда Дніпропетровської області, начальнику УМВС України у місті Павлограді Дніпропетровської області та начальнику державної виконавчої служби у місті Павлограді Дніпропетровської області такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати викладені ним неправдиві відомості шляхом направлення спростувань вказаним у скарзі та заяві адресатам; стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди суму 1700 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що відповідачем була направлена скарга від 22 березня 2006 року до Міністра юстиції України та її копія до Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області та заява від 28 вересня 2006 року, яку відповідач направив прокурору міста Павлограда Дніпропетровської області, начальнику УМВС України у місті Павлограді Дніпропетровської області та начальнику державної виконавчої служби у місті Павлограді Дніпропетровської області, в яких він розповсюдив відомості, які не відповідають дійсності, зачіпають честь, гідність та ділову репутацію позивача. У скарзі та заяві йдеться про те, що судді судової палати у цивільних справах Верховного Суду України - [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. та інші, порушивши з його точки зору, суддівську присягу, винесли, з його точки зору, неправомірне рішення, не задовольнивши його касаційну скаргу на рішення Юр”ївського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2002 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2003 року за його позовом до [PERSON]про захист честі, гідності, ділової репутації, залишивши вказані рішення без змін. У вказаній скарзі та заяві, відповідач називає позивача бандитом, ґвалтівником та хабарником, терористом, вказує на те, що він займається злочинною діяльністю, віддав злочинні накази державному виконавцю ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області [PERSON]., на виконанні у якої знаходиться виконавче провадження відносно [PERSON]., вчинити проти нього злочинні дії та притягти вказаних суддів до дисциплінарної відповідальності, вказував на те, що позивач з позором був вигнаний із органів прокуратури та просить порушити кримінальну справу за фактом постанови неправосудного рішення Верховним Судом України. Вказані твердження [PERSON]. про те, що позивач є бандитом, ґвалтівником, хабарником, терористом, те, що він займається злочинною діяльністю, віддає злочинні накази працівнику державної виконавчої служби, не відповідають дійсності. Позивач не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався ні за які види злочинів, ніякою злочинною діяльністю не займався та не займається, ніяких злочинних наказів нікому не віддавав та не має по роду своєї діяльності віддавати накази будь-кому, а із органів прокуратури звільнився за власним бажанням. Вказані відомості не відповідають дійсності, зачіпають його честь, гідність, ділову репутацію в громадській думці. У нього є певне коло родичів, друзів, знайомих, думка яких про нього, йому не байдужа. Він тривалий час пропрацював у прокуратурі міста Павлограда Дніпропетровської області, де до цього часу працює багато з тих, з ким він працював разом. По роду своєї діяльності, у нього багато знайомих та друзів у Павлоградському МВ УМВС України у Дніпропетровській області, Павлоградському міськрайонному управлінні юстиції, ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області, саме у тих установах, до яких направив вказані документи [PERSON]. Вже майже півтора року після розповсюдження відповідачем вказаних скарги та заяви на адресу вказаних державних установ, позивач знаходиться у стані морального пригнічення та дискомфорту. Внаслідок протиправних дій відповідача, страждає не лише позивач, а і вся його сім'я, члени якої постійно переживають за його стан, за здоров'я. Позивач весь час вимушений виправдовуватись, давати пояснення своїм друзям та знайомим про те, що викладені у скарзі та заяві відомості не відповідають дійсності. Позивач втратив повагу не тільки серед своїх друзів та знайомих, а й серед членів своєї родини. Розмір завданої позивачу вказаними документами та викладеними в них відомостями, які не відповідають дійсності, безмежний, але якщо навести його в грошовому еквіваленті, то відповідач має компенсувати хоча б витрати, пов'язані з відновленням нервової системи позивача, відпочинком від усього, що сталося. У зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку із наступним. Згідно ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає і у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, необхідно враховувати роз'яснення, які дав Пленум Верховного Суду України в постанові від 28 вересня 1990 року №7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій". Так, згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. У судовому засіданні встановлено, [PERSON] була направлена письмова скарга від 22 березня 2006 року до Міністра юстиції України та її копія до Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (арк.с.7-8) та письмова заява від 28 вересня 2006 року, яку відповідач направив прокурору міста Павлограда Дніпропетровської області, начальнику УМВС України у місті Павлограді Дніпропетровської області та начальнику державної виконавчої служби у місті Павлограді Дніпропетровської області (арк.с.9-10), в яких він розповсюдив відомості відносно [PERSON], які не відповідають дійсності, зачіпають честь, гідність та ділову репутацію. В письмових скарзі та заяві відповідач розповсюдив відомості відносно [PERSON]. про те, що він є бандитом, ґвалтівником та хабарником, терористом, вказує на те, що він займається злочинною діяльністю, віддавав злочинні накази державному виконавцю ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області [PERSON]., на виконанні у якої знаходиться виконавче провадження відносно [PERSON]., вчинити проти нього злочинні дії та притягти суддів Верховного Суду України до дисциплінарної відповідальності, вказував на те, що [PERSON]. з позором був вигнаний із органів прокуратури та просить порушити кримінальну справу за фактом постанови неправосудного рішення Верховним Судом України. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 березня 2007 року у порушенні кримінальної справи відносно державного виконавця державної виконавчої служби м. Павлограда та Павлоградського району Дніпропетровської області [PERSON]., було відмовлено за відсутністю в її діях складу злочину (арк.с.11-13). Як пояснив в судовому засіданні позивач, він є чесною і добропорядною людиною, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався ні за які види злочинів, ніякою злочинною діяльністю не займався та не займається, ніяких злочинних наказів нікому не віддавав та не має по роду своєї діяльності віддавати накази будь-кому, із органів прокуратури звільнився за власним бажанням. Позивач має певне коло родичів, друзів, знайомих, думка яких про нього, йому не байдужа. Він тривалий час пропрацював у прокуратурі міста Павлограда Дніпропетровської області, де до цього часу працює багато з тих, з ким він працював разом. По роду своєї діяльності, працюючи адвокатом, у нього багато знайомих та друзів у Павлоградському МВ УМВС України у Дніпропетровській області, Павлоградському міськрайонному управлінні юстиції, ВДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області, саме у тих установах, до яких направив вказані документи [PERSON]. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем, його показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Позивач, відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», на позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов. Факт поширення неправдивих відомостей позивачем був доведений. Тому, інформація, яка викладена у скарзі [PERSON]від 22 березня 2006 року, направленої до Міністра юстиції України та у її копії до Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, у заяві [PERSON]від 28 вересня 2006 року, направленої прокурору міста Павлограда Дніпропетровської області, начальнику УМВС України у місті Павлограді Дніпропетровської області та начальнику державної виконавчої служби у місті Павлограді Дніпропетровської є недостовірною і підлягає спростуванню. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 1700 гривень, то вона також підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Із формування п.4 ч.2 ст.23 ЦК України випливає, що приниження честі, гідності, а також ділової репутації, визнається проявом моральної шкоди. Тому для стягнення моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності, а також ділової репутації, не обов'язково треба доводити наявність душевних страждань. Проте, їх доведеність може впливати на розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню. Оскільки підставою виникнення обов'язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення (ця підстава повинна бути в будь-якому разі, при її відсутності не виникає обов'язок відшкодовувати моральну шкоду), то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. З приводу цього порушення фізична особа зазнає моральних страждань, що і дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.32 Конституції України та ст.23 ЦК України. Крім того, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої поширенням інформації, яка не відповідає дійсності, суд враховує і рівень (територію) поширення відомостей, так письмова скарга від 22 березня 2006 року до Міністра юстиції України, відноситься до загальнодержавного рівня, оскільки була направлена в межах України та її копія до Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, відноситься до місцевого рівня, оскільки направлена в межах населеного пункту, району та письмова заява від 28 вересня 2006 року, яку відповідач направив прокурору міста Павлограда Дніпропетровської області, начальнику УМВС України у місті Павлограді Дніпропетровської області та начальнику державної виконавчої служби у місті Павлограді Дніпропетровської області, що також відноситься до місцевого рівня. Відшкодування моральної шкоди у сумі 1700 гривень, є грошовою сумою, яка має ознаки розумності і справедливості. Відповідно до цих ознак в порядку відшкодування моральної шкоди може бути стягнута така сума, оскільки можлива в обігу між сторонами. Тому, з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума 1700 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 07 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 08 грн. 50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved