overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину мотивуючи його тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано 21 лютого 2000 року. Від шлюбу в них народилась дитина: дочка [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач. Дитина знаходиться на утримання позивачки, матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. В судове засідання позивачка не з»явилася , але надала суду заяву , в якій вказала , що свої позовні вимоги вона підтримує , просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позов позивачки визнає повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 100 грн. щомісячно . Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленого ст. 174 ЦПК. Відповідно до ст.. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду і в разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який 21.02.2000 року розірваний ( а. с. 6). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON],[INFO]. В свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач. ( а. с. 6) Дитина знаходиться на утриманні позивачки , відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід , суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі законні підстави для задоволення позову. Відповідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 51 грн., а також 30 грн. - за інформаційне технічне забезпечення. На підставі ст.ст. 217, 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

13 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у червні 1986 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку[ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 17.06.1986 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з червня 1986 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку [ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку [ADDRESS], з 2000 року, знає всіх проживаючих у гуртожитку. З того часу як працює у гуртожитку, вона не бачила [PERSON]. і достовірно знає, що він не проживає у гуртожитку. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Особистих речей відповідача на зберіганні у гуртожитку не має. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює сестрою-господаркою у гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. В її обов'язки входить видача матеріальних цінностей, вона періодично проводить перевірку, тому особисто знає всіх проживаючих у гуртожитку. [PERSON]. вона не бачила серед проживаючих, його речей у гуртожитку також не має. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з червня 1986 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, без поважних причин, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно повідомлення відділу кадрів ВАТ МЗВМ від 12.06.2008р. за № 299/1213 [PERSON]. не числиться серед працюючих на ВАТ МЗВМ, ВАТ « Азовзагальмаш». Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання, без поважних причин. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

14 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у березні 1991 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитк[ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 19.03.1991 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь,[ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з березня 1991 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку [ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку[ADDRESS], з 2000 року, знає всіх проживаючих у гуртожитку. З того часу як працює у гуртожитку, вона не бачила [PERSON] і достовірно знає, що він не проживає у гуртожитку. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Особистих речей відповідача на зберіганні у гуртожитку не має. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює сестрою-господаркою у гуртожитку[ADDRESS], з 2002 року. В її обов'язки входить видача матеріальних цінностей, вона періодично проводить перевірку, тому особисто знає всіх проживаючих у гуртожитку. [PERSON] вона не бачила серед проживаючих, його речей у гуртожитку також не має. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з березня 1991 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, без поважних причин, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно повідомлення відділу кадрів ВАТ МЗВМ від 12.06.2008р. за № 299/1217 [PERSON]. не числиться серед працюючих на ВАТ МЗВМ, ВАТ « Азовзагальмаш». Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання, без поважних причин. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

14 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у травня 1992 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 12.05.1992 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з травня 1992 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку[ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку [ADDRESS], з 2000 року, знає всіх проживаючих у гуртожитку. З того часу як працює у гуртожитку, вона не бачила [PERSON]. і достовірно знає, що він не проживає у гуртожитку. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Особистих речей відповідача на зберіганні у гуртожитку не має. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює сестрою-господаркою у гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. В її обов'язки входить видача матеріальних цінностей, вона періодично проводить перевірку, тому особисто знає всіх проживаючих у гуртожитку. [PERSON]. вона не бачила серед проживаючих, його речей у гуртожитку також не має. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з травня 1992 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, без поважних причин, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно повідомлення відділу кадрів ВАТ МЗВМ від 12.06.2008р. за № 299/1218 [PERSON]. не числиться серед працюючих на ВАТ МЗВМ, ВАТ « Азовзагальмаш». Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання, без поважних причин. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку[ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

13 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у грудні 1991 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 20.12.1991 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з грудня 1991 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку[ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку [ADDRESS], з 2000 року, знає всіх проживаючих у гуртожитку. З того часу як працює у гуртожитку, вона не бачила [PERSON]. і достовірно знає, що він не проживає у гуртожитку. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Особистих речей відповідача на зберіганні у гуртожитку не має. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює сестрою-господаркою у гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. В її обов'язки входить видача матеріальних цінностей, вона періодично проводить перевірку, тому особисто знає всіх проживаючих у гуртожитку. [PERSON]. вона не бачила серед проживаючих, його речей у гуртожитку також не має. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з грудня 1991 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, без поважних причин, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно повідомлення відділу кадрів ВАТ МЗВМ від 12.06.2008р. за № 299/1214 [PERSON]. не числиться серед працюючих на ВАТ МЗВМ, ВАТ « Азовзагальмаш». Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання, без поважних причин. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку[ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

14 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у жовтні 1996 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 11.10.1996 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], він не знятий. [PERSON].не проживає в житловому приміщенні з жовтня 1996 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку [ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON].таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку[ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку [ADDRESS], з 2000 року, знає всіх проживаючих у гуртожитку. З того часу як працює у гуртожитку, вона не бачила [PERSON]. і достовірно знає, що він не проживає у гуртожитку. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Особистих речей відповідача на зберіганні у гуртожитку не має. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює сестрою-господаркою у гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. В її обов'язки входить видача матеріальних цінностей, вона періодично проводить перевірку, тому особисто знає всіх проживаючих у гуртожитку. [PERSON]. вона не бачила серед проживаючих, його речей у гуртожитку також не має. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з жовтня 1996 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, без поважних причин, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно повідомлення відділу кадрів ВАТ МЗВМ від 12.06.2008р. за № 299/1215 [PERSON]. не числиться серед працюючих на ВАТ МЗВМ, ВАТ « Азовзагальмаш». Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання, без поважних причин. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

[PERSON]. та [PERSON]. перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.1996 року. Від спільного проживання в них дітей не має. Позивачка звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивачка пояснила, що причиною розпаду шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними. Між подружжям постійно виникають сварки та конфлікти. Тривалий час подружжя проживає окремо та не займається спільним господарством. Шлюбні відносини між подружжям припинено і ніхто з них не вживає заходів для збереження сім'ї. Позивачка категорично заперечує можливість примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день слухання справи в суді. Причини його неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, прийшов до висновку, що в подружжя [PERSON] та [PERSON] склались непрості сімейні відносини. Сімейне життя не склалось, між сторонами часто виникають конфлікти, злагоди у сімейному житті не має. Тривалий час подружжя проживає окремо і не веде спільного господарства. Позивачка вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і неможливим, шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що причини, які змусили позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є вагомими та обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення. На підставі вищесказаного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні змінила свої позовні вимоги та суду пояснив, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2004 року. Від спільного проживання у них є син, [PERSON]., [INFO]. Відповідач по справі не надає сім'ї матеріальної допомоги та коштів на утримання дитини. А тому, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі вищесказанного, враховуючи те, що на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня дитина, враховуючи матеріальний стан обох сторін, та згоду відповідача на стягнення аліментів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, і з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

[PERSON]. та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.1992 року. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка, [PERSON], [INFO] та дочка, [PERSON]., [INFO]. Позивач звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач пояснив, що причиною розпаду шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та різні погляди на життя. Між подружжям часто виникають конфліктні ситуації, злагоди у сімейному житті не має. На протязі двох місяців подружжя проживає окремо і не веде спільного господарства. Шлюбні відносини між подружжям припинено і ніхто з них не вживає заходів для збереження сім'ї. Позивач категорично заперечує можливість примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день слухання справи в суді. Причини її неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, прийшов до висновку, що в подружжя [PERSON] склались непрості сімейні відносини. Сімейне життя не склалось, між сторонами часто виникають конфлікти, злагоди у сімейному житті не має. На протязі двох місяців подружжя проживає окремо і не веде спільного господарства. Позивач вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і неможливим, шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що причини, які змусили позивача наполягати на розірванні шлюбу, є вагомими та обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення. На підставі вищесказаного та

Outcome: approved