Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

Позивач 24 березня 2008 року звернувся до суду до ТОВ «Іванівський лан» з вищезазначеним позовом, просив його задовольнити та поновити йому пропущений з поважних причин строк для звернення з цим позовом до суду, посилаючись на таке: 04 серпня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач повинен був передати йому насіння соняшника на суму 70000 грн., а він повинен оплатити і прийняти їх на умовах даного договору. Ціна договору за 1 тону - існуюча ринкова ціна на день відвантаження. Строк поставки визначено до 30.11.2003 року, форма розрахунку - готівкова, а порядок розрахунку - попередня оплата. Зі своєї сторони він виконав всі умови договору, гроші внесені до каси відповідача, а відповідач до цього часу не виконав своїх обов'язків щодо поставки товару. При усному зверненні до керівника товариства-відповідача він отримав відповідь, що насіння соняшника за договором передано третій особі, хоча за умовами договору не має право цього робити і письмової згоди на це він не давав. Вимагає, щоб суд своїм рішенням стягнув з відповідача насіння соняшника на суму 70000 грн. по ціні 820 грн. за тону (ціна насіння соняшника 2 класу станом на жовтень-листопад 2003 року). Крім того вважає, що згідно п.3 ст.693 ЦК України сплаті на його користь також підлягають проценти відповідно до ст. 536 ЦК України з дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві. Проценти визначив відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного Банку України (з 01.12.2003 року по 15.03.2008 року відповідно до наданого розрахунку - 25801 грн. 96 коп.). Також просить стягнути пеню, передбачену п.4.1 Договору на умовах п.3.1 у розмірі 0,5% від загальної суми не відвантаженого товару за кожний день прострочення (з 01.12.2003 року по 15.03.2008 року відповідно до наданого розрахунку - 1501 грн. 53 коп.). Вважає також, що вказаними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінив у 10000 грн. і яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, у нього не стало ні грошей, ні товару, це внесло безлад в особисте життя та життя родини, він став дратівливий та невпевнений в собі. Всього просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальної та моральної шкоди - 107303 грн. 49 коп. та просить стягнути їх у виді насіння соняшника по ціні 820 грн. за 1 тону. Крім того, оскільки пропустив строк для звернення до суду з відповідним позовом, просить поновити йому цей строк, оскільки пропустив його з поважних причин, а саме: при неодноразовому зверненні до відповідача з вимогою виконати умови договору купівлі-продажу, він чув відповідь, що, незважаючи на факт передачі товару третій особі, ці умови будуть виконані з наступного урожаю, а також говорилося, що у товариства скрутне матеріальне становище; 27.12.2007 року офіційно звернувся до відповідача з листом, в якому вимагав виконання договору, але договір так і не виконано, а також не надано належної відповіді на звернення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити Представник відповідача Давиденко В.Л. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити позивачеві у задоволенні позову: по-перше, через пропуск позивачем строку позовної давності без поважних причин; по-друге, договір виконано, просто насіння передане одразу на зберігання ПФ «[PERSON]» в особі директора [PERSON], який потім передав насіння через шість місяців позивачеві. Щодо сум нарахованих процентів та пені представник відповідача пояснень ніяких не надала, а стосовно спричинення моральної шкоди, то пояснила, що згідно з чинним законодавством у даному спорі вести мову про спричинення моральної шкоди не можна, оскільки договір виконано належним чином. Просила суд застосувати строк позовної давності до вимог про виконання умов договору щодо поставки насіння соняшника. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: так, позивач звернувся до суду з даним позовом 24 березня 2008 року, а спір іде про належне виконання умов договору купівлі-продажу насіння соняшника від 04 серпня 2003 року. Виконання договору мало останній термін до 30 листопада 2003 року, а саме - мала відбутися поставка насіння покупцеві-позивачу. До сьогоднішнього дня ця умова договору не виконана, а відповідно до ст. 253 ЦК України строк позовної давності починає свій перебіг з 01.12.2003 року і у даному випадку він є загальним - три роки та закінчується 30.11.2006 року. З цього суд робить висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, проте відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, суд може визнати причини пропущення позовної давності поважними та захистити порушене право. Суд вважає доводи зазначені у позовній заяві та висловлені представником позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності слушними та переконливими, оскільки з них вбачається, що позивач неодноразово звертався до товариства-відповідача про видачу належного йому насіння соняшника як усно, так і письмово, про що свідчить лист (а.с.11), а також свідок [PERSON] показав, що знає про те, що позивач звертався неодноразово до відповідача з вказаним проханням. Дані прохання задоволені не були, а натомість були обіцянки про виконання договору купівлі-продажу по передачі товару з наступного врожаю, а також висловлювання про неможливість виконання договору з причин скрутного матеріального становища товариства. Суд вказані причини вважає поважними. Крім того, встановлено, що між позивачем та відповідачем 04 серпня 2003 року було укладено договір купівлі продажу (а.с.7) , згідно якого продавець-відповідач повинен передати насіння соняшника на суму 70000 грн., а покупець-позивач повинен оплатити і прийняти їх на умовах даного договору. Насіння придбавалося на власні потреби. Форма розрахунку - готівкова (п.3.2.), а порядок розрахунку - передплата (п.3.3.). Позивач відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.8) передплатив всю суму за насіння соняшника у касу відповідача зі сплатою останнього платежу 01.09.2003 року, а відповідач в строки поставки до 30.11.2003 року (п.3.1.) не вклався. Позивач повністю виконав умови договору, а відповідач порушив умову, вказану в п.3.1. - не поставив соняшник. Представник відповідача послалася на виконання цієї умови договору, вказавши, що все насіння соняшника, а це 87,5 тон, позивачеві передано через ПФ «[PERSON]» в особі директора [PERSON] після того, як воно у приватній фірмі зберігалося шість місяців. [PERSON], допитаний як свідок, показав, що сам винаймав вантажний автомобіль та забирав з ТОВ «Іванівський лан» насіння соняшника для [PERSON], за усним розпорядженням останнього та без довіреності на своє ім'я, після чого відвантажив на своєму сховищі та зберігав його за договором зберігання п'ять місяців, а потім передав насіння позивачеві. На підтвердження своїх пояснень та показань свідка представник відповідача надала судові: накладну № 4853 від 23.09.2003 року (а.с.37), з якої вбачається, що відпущено з ТОВ «Іванівський лан» 87500 кг. соняшника і стільки ж прийнято [PERSON] Оскільки, як зауважили сторони, підпис про прийняття на накладній стоїть не позивача., то суд робить висновок, що соняшник був переданий третій стороні без письмового дозволу покупця; з картки № 1 складського обліку матеріалів (а.с.38) ПФ «[PERSON]» вбачається, що до складу фірми 01.11.2003 року надійшов соняшник [PERSON] на зберігання. 24.02.2004 року вивезено 30000 кг., а 31.03.2004 року 57500 кг. соняшника. Приймаючи до уваги зауваження представника позивача, суд не може взяти дану картку як за доказ, оскільки при огляді у судовому засіданні оригіналу картки було констатовано у графі «Приход» у рядку за 24.02.2004р. є слід від коригувальної рідини і не відомо, що за запис було там зроблено, бо на ПФ «[PERSON]» могло перебувати більше 87500 кг. соняшника, належного [PERSON] і цей факт встановити не можливо, бо, як пояснив свідок [PERSON], на тепер фірма ліквідована і бухгалтерсько-облікові документи не збереглися; на підтвердження того, що насіння соняшника в кількості 87,5 тон, яке належало [PERSON], зберігалося в ПФ «[PERSON]» надано договір зберігання від 01.11.2003 року (а.с.39), але цей договір не дає судові загальної картини того, що це саме той соняшник, який мав належати [PERSON] від ТОВ «Іванівський лан», бо як вбачається з накладної № 4853 насіння відвантажувалося 24 та 26 вересня 2003 року, а на склад в ПФ «[PERSON]» насіння згідно договору потрапило лише 01.11.2003 року, тобто через місяць; з накладних № 137 від 28.11.2003 року, № 145 від 29.12.2003 року, №10 від 30.01.2004 року та № 36 від 31.03.2004 року (а.с.41-43) вбачається, що [PERSON] нараховувалися суми до сплати за зберігання соняшника. При дослідженні накладних суд констатував, що в накладній за січень та березень 2004 року підписи позивача відсутні, як і відсутня накладна за лютий 2004 року, де в складській картці було зроблено виправлення. Виходячи з наведеного суд встановив, що насіння соняшника в належній кількості відповідачем позивачеві не доставлено відповідно до п.3.1. Договору, що є порушенням зобов'язання. Відповідно до п.4.3. ні одна сторона не вправі передавати свої права та обов'язки по Договору третій стороні без письмової згоди другої сторони, а як стверджують представник відповідача та свідок, належне позивачеві насіння було передане на зберігання ПФ «[PERSON]» в особі директора [PERSON] без письмової згоди [PERSON] і, навіть, без довіреності, що також є порушенням умов договору. З викладеного суд робить висновок, що зобов'язання по договору купівлі-продажу продавцем належним чином не виконані, а, тому, з відповідача підлягають стягненню насіння соняшника на суму 70000 грн., виходячи з вартості 820 грн. та тону відповідно до листа Харківської товарної біржі (а.с.9). Крім цього з відповідача також підлягають стягненню проценти відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами, з дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві, а в даному випадку, як вказав позивач - по 15.03.2008 року. Проценти суд визначає відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного Банку України, відповідно до наданої довідки щодо ставок (а.с.10) з 01.12.2003 року по 15.03.2008 року на підставі наданого розрахунку - 25801 грн. 96 коп. (а.с.13). Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню, передбачену п.4.1 Договору на умовах п.3.1 у розмірі 0,5% від загальної суми не відвантаженого товару за кожний день прострочення (з 01.12.2003 року по 15.03.2008 року відповідно до наданого розрахунку - 1501 грн. 53 коп.). Стосовно стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив у 10000 грн., суд встановив, що вона позивачеві спричинена, проте її розмір позивачем завищений. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У випадку позивача діями відповідача, що випливають з невиконання зобов'язань по договору купівлі-продажу, першому спричинена моральна шкода, яка виявилася у моральних переживаннях з приводу порушення його права власності, оскільки гроші заплачені, а товар не одержано, крім того порушені права позивача як споживача, а відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди. Суд,

Outcome: partial