Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-24 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги про зобов”язання Прилуцької міської ради надання дозволу позивачам на приватизацію земельної ділянки , розташованої по [ADDRESS] без погодження її меж з суміжним землекористувачем [PERSON] Позов обґрунтовується тим, що позивачі є співвласниками будинковолодіння і користуються наданою їм рішенням Прилуцької міської ради земельною ділянкою за вказаною адресою, але позбавлені можливості реалізувати своє право на її приватизацію, оскільки відповідачка, як суміжний землекористувач, не погоджує межі, визначені землевпорядною організацією . Відповідачка свою ділянку приватизувала, погодивши межі землекористування з суміжними землекористувачами та отримала Державний акт на право власності цієї земельної ділянки. В зустрічному позові [PERSON] просить суд відновити межі її земельної ділянки в розмірах та конфігурації станом на 1954 рік. Уточнені позовні вимоги [PERSON] зводяться до вимог про відновлення меж земельної ділянки в розмірах та конфігурації , яка була до її приватизації та просить зобов”язати відповідача перемістити роздільний межовий знак на відстань 55 см. в сторону їх садиби з послідуючим проведенням відповідної межової лінії довжиною 40 метрів, площею 11м2 до місця розташування новобудівельної житлової споруди, яка фактично не існує, але внесена до Державного акту . Також заявляється вимога не чинити перешкод [PERSON] в користуванні цією земельною ділянкою та вимога про відшкодування судових витрат. Позов мотивовано тим, що розмір приватизованої позивачкою земельної ділянки має бути значно більшим, проте, вона помилково погодилась на розмір, зазначений в Державному акті на право власності на земельну ділянку. Рішенням Прилуцького міськрайоннного суду Чернігівської області від 03 червня 2008 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено , в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] - відмовлено. Не погодуючись з вказаним рішенням, [PERSON]подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд. В апеляційній скарзі містяться посилання на неправомірність розгляду первісного позову за правилами цивільно-процесуального провадження, оскільки відповідачем є суб”єкт владних повноважень. Також, доводами апеляційної скарги є посилання на недоведеність встановлених судом обставин, фактичним обставинам справи, зокрема, щодо розміру та конфігурації земельної ділянки апелянта, яка за висновком експертизи не співпадає з землевпорядними документами та не відповідає порядку фактичного землекористування сторін. В апеляційному суді [PERSON]та її представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі. [PERSON] та його представник і представник [PERSON] апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позов [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, як суміжний землекористувач, своєю відмовою погодити межі землекористування відносно земельної ділянки позивачів , перешкоджає реалізації їх права на приватизацію земельної ділянки. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні зустрічних вимог про відновлення меж та конфігурації її земельної ділянки, в розмірах та конфігурації, які були до приватизації, суд дійшов висновку про безпідставність таких вимог, оскільки наявний Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON]не оспорювала, вимог про визнання Акту частково недійсним не заявляла. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] та землекористувачами на земельній ділянці, на якій розташоване їх будинковолодіння( а.с.7). [PERSON]є власницею будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] на приватизованій нею земельній ділянці площею 1000 м2. , конфігурація та розмір якої визначені на місцевості згідно Плану меж земельної ділянки, зазначеному в Державному Акті про право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №859357( а.с.32). Фактичний розмір земельної ділянки, якою користується на даний час [PERSON]та конфігурація цієї ділянки не відповідає конфігурації та розміру, визначеному на Плані в цьому акті, що вбачається з експертного висновку Чернігівського відділення КНДІ судових експертиз № 17-С від 23.04.2008 року (а.с.32,100-106) . Зменшення та зміна конфігурації земельної ділянки , яка перебуває в фактичному користуванні [PERSON] є наслідком зміни конфігурації ділянки по лінії, яка не межує з земельною ділянкою позивачів (а.с.9,32,104,105,106). Визначення конфігурації та розмірів земельних ділянок сторін відповідно до Додатку № 3 висновку експертизи суперечить Плану меж земельної ділянки [PERSON], визначеному в Державним актом Серії ЯГ № 859357 від 17.04.2007 року. Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи [PERSON] про визначення меж землекористування її ділянки та ділянки [PERSON] і [PERSON] згідно Додатку № 3 до Експертного висновку від 23.04.2008 року , тобто, змінити конфігурацію та розмір земельної ділянки [PERSON], закріплених в Державному акті на право власності на земельну ділянку , шляхом збільшення ширини земельної ділянки останньої по лінії червоної забудови зі сторони [PERSON] та [PERSON], та відповідно , зменшення ширини земельної ділянки останніх, оскільки висновок експерта ґрунтується на технічній документації, що мала місце до отримання [PERSON] будинковолодіння у власність та до оформлення нею права власності на земельну ділянку. Варіант землекористування сторін, запропонований експертом , суперечить розмірам та конфігурації земельної ділянки, визначеним в Державному акті на право власності на земельну ділянку [PERSON] , який є чинним. За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову [PERSON] та необхідність судового захисту його права на приватизацію земельної ділянки, реалізації якого перешкоджає [PERSON]шляхом відмови погодження меж, є правильним , оскільки узгоджується з положеннями ст. 81, 158 ЗК України. Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності розгляду судом першої інстанції позовної заяви [PERSON] та [PERSON] в порядку цивільного судочинства в зв”язку з чим спір підлягав розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, не заслуговують на увагу, оскільки в конкретному випадку спір виник з приводу землекористування між двома суміжними землекористувачами , отже не є публічно-правовим. Мова йде про захист права від порушень з боку конкретної фізичної особи - [PERSON] В той же час, апеляційний суд приходить до висновку, що частково, резолютивна частина рішення суду першої інстанції, зокрема, рішення зобов”язати виконавчий комітет Прилуцької міської ради видати позивачам Державний акт на право власності на земельну ділянку , суперечить фактично встановленим обставинам по справі та характеру спірних правовідносин. Прилуцька міська рада в даній справі хоч і визначена стороною відповідачем, але, в силу ст. 198 ЗК України та п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою в новій редакції наказом Держкомзему України 23.08.2001 року, не могла впливати на реалізацію права [PERSON] та [PERSON] на приватизацію земельної ділянки. Дії виконавчого комітету міської ради в конкретному випадку залежать від надання згоди суміжного землекористувача на приватизацію земельної ділянки позивачами , в іншому випадку - від рішення суду та належного оформлення всіх необхідних документів для приватизації. За вказаних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що резолютивна частина судового рішення, в частині задоволення позовних вимог до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, підлягає зміні. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що повноважень на підписання позовної заяви від імені [PERSON] та на представництво її інтересів у суді з питань землекористування [PERSON] не мав ( а.с.79,86). Наявна в справі Процесуальна довіреність на [PERSON] від імені [PERSON] , посвідчена нотаріусом Іспанії не має Консульської легалізації , не підпадає під дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних , сімейних та кримінальних справах, ратифіковану законом № 240/94-вр, від 10.11.1994 року, та Гаагської Конвенції, яка набула чинності для України 22.12.2003 року. Крім того, зазначена Довіреність свідчить про право [PERSON] на представництво інтересів [PERSON]лише з питань, які стосуються житла, що перебуває у їх співвласності ( а.с.83). З огляду на зазначене, заява [PERSON], яка від її імені без повноважень підписана [PERSON] про що він підтвердив в апеляційному суді, розглянута судом першої інстанції помилково і в силу положень ст. 207 ч.1 п. 1 та ст. 310 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду на стадії апеляційного розгляду, а судове рішення в цій частині - зміні. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості.

Outcome: partial