Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ “Агровіта В” про стягнення орендної плати за договором оренди земельної ділянки за 2007 рік обгрунтовуючи їх тим, що 01.01.2003 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, що належить йому на праві власності на підставі державного акта серія КР №090133, виданого Кетрисанівською сільською радою за №238 від 01.01.2003 року, строком на п”ть років, тобто до 30.12.2007 року за умовами якого, орендар зобов”язувався за користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату в розмірі 1,5% від її вартості не пізніше 25 грудня кожного року, але в порушення цих умов відповідач не розрахувався за оренду землі в 2007 році, й у добровільному порядку зробити це не бажає, тому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати за 2007 рік, яка становить 1073 грн., пеню в розмірі 37,55 грн., судовий збір в сумі 51 грн.,витрати на ІТЗ судового розгляду справи в сумі 30 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 150 грн. Позивач в судове засідання не з”явився, від нього до суду надійшла заява в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача Шимановська Г.Л. в судовому засіданні позов не визнала та просить відмовити позивачу в його задоволенні пояснюючи, що договір оренди земельної частки (паю), на який посилається позивач у позовній заяві, було розірвано 17.03.2007 року за взаємною згодою сторін та згідно заяви позивача № 17 про відмову від продовження терміну дії вказаного договору, крім того зазначає, що позивачу частково виплачено орендну плату у 2007 році в загальній сумі 184 грн., тому вважає позовні вимоги безпідставними, посилаючись також при цьому на форс - мажорні обставини, що мали місце в 2007 році та підтверджені висновком торгово-промислової палати України. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши інші докази у справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 січня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Агровіта В» та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір оренди земельної ділянки розташованої на території Кетрисанівської сільської ради, яка належить останньому на праві власності на підставі державного акта серія КР № 090133 виданого Кетрисанівською сільською радою за № 238 від 01.01.2003 року. Договір укладено на п»ять років, тобто до 30.12.2007 року та зареєстровано 01.01.2003 року Кетрисанівською сільською радою за № 239. Пунктом 2.1 та 2.5 якого передбачено, що орендар зобов»язується за користування земельною ділянкою виплачувати орендну плату в розмірі 1,5% від її вартості протягом року, але не пізніше 25 грудня кожного року. Згідно технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивача № 134, її загальна нормативна оцінка становить 71576 грн., таким чином орендна плата за 2007 рік [PERSON], згідно п.2.1 Договору оренди, становить 1073 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту у або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря. Догоавр оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Із заяви позивача від 17.03.2007 року, адресованої директору ТОВ «Агровіта В» вбачається, що позивач відмовився від продовження договору оренди землі № 239 після закінчення його терміну дії, тобто після грудня місяця 2007 року, що відповідає п.4.4. цього Договору, а це не є тотожним розірванню договору, тобто вказана заява не підтверджує наміру позивача розірвати договір оренди землі, в тому числі й за згодою сторін, тому у відповідача не було підстав видавати наказ від 17.03.2007 року про розірвання договору оренди землі з позивачем за згодою сторін, тому суд вважає, що в цьому випадку відповідач розірвав вказаний Договір в одностороньому порядку, що є порушенням земельного законодавства. За таких обставин зобов»язання відповідача щодо виплати орендної плати позивачу за 2007 рік не припинилось, а тому позовні вимоги щодо стягнення орендної плати за вказаний період підлягають частковому задоволенню з урахуванням отриманих позивачем від відповідача виплат в загальній сумі 259 грн., тобто стягненню підлягає 814 грн. З висновку торгово-промислової палати України №4829 від 26.12.2007 р, встановлено, що внаслідок грунтової та повітряної засухи протягом квітня-липня 2007 року на площах товариства з обмеженою відповідальністю “Агровіта В” загинули посіви озимої пшениці на площі 70 га, ярого ячменю на площі 112 га, соняшнику на площі 50 га, що свідчитьпро форс мажорні обставини. Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов”язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов”язання, якщо вона доведе, що це сталося внаслідок випадку або непоборної сили, з цією статтей й кореспондується п.6.5 Договору оренди землі, згідно якого сторони звільняються від відповідальності за часткове, або повне невиконання обов”язків, якщо воно відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, та які призвели до неможливості виконання даного договору. Статтею 611 цього Кодексу передбачені правові наслідки невиконання зобов”язання, тобто відповідальність сторін договору, зокрема: припинення зобов”язання внаслідок односторонньої відмови від зобов”язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов”язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи, що за змістом вказаних норм Цивільного кодексу при форс-мажорних обставинах особа, яка порушила зобов”язання звільняється лише від відповідальності за його порушення ( сплата неустойки, відшкодувіння збитків і т.п.), це дає підставу зробити висновок про те, що в такому випадку ця особа не звільняється від виконання самого зобов”язання. Цей висновок кореспондується із ст.42 Господарського кодексу України, відповідно якого підприємництво - це самостійна, ініціативна, системна, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб”єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку й спростовує доводи представника відповідача про безпідставність позовних вимог. Тому позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені за невиконання зобов”язання в розмірі 37 грн.55 коп., у відповідності до ст.617 ЦК України та встановлених у судовому засіданні обставин, задоволенню не підлягають, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Не підлягають також задоволенню й позовні вимоги щодо стягнення з відповід ача понесених позивачем витрат на послуги адвоката в сумі 150 грн. так, як вони є необгрунтованими, позивачем не надано до суду договору про надання праволвої допомоги та розрахунку її суми у відповідності до Постанови Кабінкту Міністрів України від 27.04.2006 року №590, а надану як доказ оплати послуг довідку суд оцінює критично так, як цей документ не є фінансовим документом підтверджуючим відповідні фінансові розрахунки між адвокатом, як суб”єктом підприємницької діяльності та фізичною особою. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 81 грн., з яких 51 грн. судовий збір та 30 грн. витрати на ІТЗ судового розгляду справи.

Outcome: partial