Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі та Корсунь-Шевченківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, за участю у справі прокурора Городищенського району, в якій просить поновити їй процесуальний строк, поновити на роботі, виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ті обставини, що 26.08.2005 року було проведено перевірку роботи лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на Стеблівському ринку, за результатами перевірки було встановлено низьку виконавчу і трудову дисципліну, незадовільне ведення документації і неповне проведення робіт по ветсанекспертизі продукції. 29.08.2005 року вона написала заяву про надання їй відпустки з 01.09.2005 року, яка наказом № 83-а від 01.09.2005 року їй була надана на 31 день, тобто по 07.10.2005 року. 01.09.2005 року наказом № 45 їй було оголошено догану та переведено з посади лаборанта Стеблівської ЛВСЕ на посаду ветфельдшера Стеблівської ДВЛ без повідомлення та її згоди, що є порушенням її трудових прав, передбачених нормами чинного трудового законодавства, зокрема ст.ст. 32, 149 КЗпП України та ст. 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Таким чином наказ про оголошення догани та переведення було винесено під час відпустки, що є незаконним , оскільки така дія роботодавця позбавляє права працівника на дачу пояснень, ознайомлення з наказом, а також надання згоди на переведення. Як зазначається в акті перевірки дотримання розпорядку трудового дня працівниками Стеблівської ДВЛ від 21.10.2005 року, 07.10.2005 року, начальником районної державної лікарні ветеринарної медицини Циганенко В.І., було повідомлено [PERSON], що з 10.10.2005 року вона повинна виходити на роботу в якості фельдшера. Це відповідає дійсності, але ж по-перше вона не була ознайомлена з наказом про переведення під розписку, як це повинно бути, а по-друге, як тепер вже можна сказати, наказом не передбачено, що вона повинна приступити до виконання обов'язків фельдшера з 10.10.2005 року. Тому, не знаючи підстав переведення та не ознайомившись з наказом № 45, вона, після закінчення відпустки, 09.10.2005 року вийшла на своє попереднє місце роботи. Цього ж дня її було ознайомлено з наказом № 45 про переведення, шляхом зачитування вголос, але знову ж не ознайомлено під розписку, як це повинно бути зроблено відповідно до ст. 149 КЗпП України. В зв'язку з незаконним переведенням, з 10.10.2005 року на роботу вона не з'являлась, а 26.10.2005 року потрапила до лікарні з діагнозом «неврастенія» і перебувала на денному стаціонарі до 07.11.2005 року. 20.12.2005 року їй було надіслано листа з запрошенням прибути 29.12.2005 року в управління ветеринарної медицини у Корсунь-Шевченківському районі для вирішення питання про її перебування на посаді ветфельдшера Стеблівської ДВЛ. Також було упереджено зазначено в листі, що в разі неявки її буде звільнено з посади за прогули. Таке формулювання та дії управління ветеринарної медицини у Корсунь-Шевченківському районі є незаконними, адже п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначає, що невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. 29.12.2005 року на зборах трудового колективу управління, лікарні, лабораторії ветеринарної медицини та профкому було надано згоду управлінню ветеринарної медицини у Корсунь-Шевченківському районі на звільнення її з займаної посади ветфельдшера Стеблівської ДВЛ за прогули без поважних причин з жовтня місяця. Але, як вже зазначалось, вона не виходила на роботу, дізнавшись про незаконний наказ, так як переведення її на іншу посаду є примусовою працею, що є поважною причиною. Отже, виходячи з вище викладеного, вона звернулася до суду та просить визнати недійсним та скасувати наказ начальника Корсунь-Шевченківської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 45 від 01.09.2005 року про оголошення їй догани та переведення на посаду ветфельдшера Стеблівської ДВЛ; визнати незаконним наказ державної лікарні ветеринарної медицини № 135 від 29.12.2005 року про її звільнення; поновити її на посаді лаборанта Стеблівської ДВЛ; зобов'язати Корсунь-Шевченківську районну державну лікарню ветеринарної медицини виплатити їй середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2005 року по 01.05.2007 року в сумі 7303,00 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] доповнила та уточнила свої позовні вимоги: просила визнати причину пропуску нею строку на звернення до суду поважною та поновити його; поновити її на роботі в якості лаборанта лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на стеблівському ринку; стягнути з відповідачів на її користь середню заробітну плату за увесь період вимушеного прогулу у сумі 15468 гривень 75 копійок; стягнути з відповідачів на її користь у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень та судові витрати. Прокурор просив суд задоволити позов. Представники відповідачів позов не визнали посилаючись на те, що керівництво Управління ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі та Корсунь-Шевченківської районної державної лікарні ветеринарної медицини у відносинах з позивачем, а саме: під час притягнення її до дисциплінарної відповідальності, переводу на іншу роботу та звільнення з роботи за допущені прогули, діяло в межах своїх повноважень та у відповідності з чинним законодавством про працю. При цьому, представники відповідачів просили суд при вирішенні даного спору застосувати строки позовної давності оскільки вважали, що позивач їх пропустила без поважних причин. Суд, вислухавши позивача та його представника, прокурора, представників відповідачів, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов до задоволення не підлягає у зв'язку з пропуском позивачем встановленого місячного строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, пропущеного без поважних причин. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність є загальна, яка становить три роки, та спеціальна, яка відповідно до ст. 258 ЦК України встановлюється для окремих видів вимог та може бути скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Щодо трудових спорів, то відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення, тобто, про поновлення на роботі - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, а в разі, якщо строк, встановлений зазначеною статтею, пропущено без поважних причин, суд відмовляє в позові у зв'язку з пропуском встановленого строку. Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечують сторони та що підтверджено належними доказами, позивач отримала трудову книжку 28.01.2006 року, після чого, 28.02.2006 року вперше звернулась до прокуратури Корсунь-Шевченківського району з заявою про її незаконне звільнення. На зазначену заяву, прокуратурою району, 24.03.2006 року, за вих..№07/1-211-06, позивачу була надана відповідь та рекомендовано, за захистом своїх порушених прав звернутись до суду, оскільки із заяви вбачається трудовий спір. Позивач, не звертаючи уваги на роз'яснення, 31.03.2006 року, вдруге звернулась до прокурора Корсунь-Шевченківського району із скаргою на надану відповідь та наполягала на втручанні прокурора в зазначений спір. 08.06.2006 року, прокурор надіслав позивачу відповідь в якій вдруге рекомендував їй звертатись до суду, оскільки існує трудовий спір, який вирішується в порядку цивільного судочинства. В зв'язку з вищевикладеним, суд не вважає щирими та не бере як доказ у справі пояснення позивача про те, що саме із-за непрофесійних рішень прокурора та суддів Корсунь-Шевченківського районного суду вона пропустила строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки наведене повністю спростовує ці ствердження позивача. Суд, приймаючи рішення про відмову позивачу в його вимогах саме з тих підстав, що ним пропущений строк позовної давності, також бере до уваги те, що 30.03.2007 року в справі за адміністративним позовом прокурора Корсунь-Шевченківського району за участю третьої особи [PERSON] до Управління ветеринарної медицини в Корсунь-Шевченківському районі та Корсунь-Шевченківської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання недійсними наказів про переведення та звільнення [PERSON], поновлення її на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційним судом Черкаської області була постановлена ухвала, якою провадження по даній справі було закрите в зв'язку з тим, що існує трудовий спір, який повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства і вирішений по суті відповідно до норм КЗпП України. Згідно пояснень позивача, в судовому засіданні судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області був присутній її представник, однак, з позовом в порядку цивільного судочинства, до Корсунь-Шевченківського районного суду, позивач звернулась тільки 14.05.2007 року, тобто, через півтора місяці. Все наведене вище дає суду підстави вважати, що позивач, знаючи ще 24.03.2006 року про порядок вирішення спору, зневажливо віднеслась до захисту свого порушеного права, а тому в її позові слід відмовити в зв'язку з пропуском нею строку позовної давності без поважних причин. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed