Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа - [PERSON], про виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 60/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Співвласником інших 40/100 часток домоволодіння є [PERSON]. Вказує на те, що немає можливості користуватися належній їй на праві власності часткою домоволодіння, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] самовільно вселилися у неї. На вимогу звільнити будинок у добровільному порядку відповідачі не реагують. Просить виселити відповідачів з будинку [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів та підстав, викладених у позові. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні також просила позов задовольнити, підтвердила незаконність заняття відповідачами спірного домоволодіння. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, оскільки мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Вислухавши позивачку, третю особу, свідка, дослідивши матеріали справи та докази, надані на підставі ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 60/100 часток домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 30.10.2007 року ( а.с. 6-8) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КРП СМ БРТІ ( а.с. 9). Співвласником інших 40/100 часток домоволодіння є [PERSON]. Зі слів позивачки, третьої особи, свідка [PERSON] вбачається те, що за вказаною адресою проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], які самовільно вселилися до будинку, без всяких правових підстав та відмовляються добровільно покинути це житло. Факт проживання відповідачів у домоволодінні [ADDRESS] також підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 14.12.2007 року (а.с. 13). З тексту постанови вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вселилися у домоволодіння у 2004 році, оскільки їх якби попросила приглянути за будинком незнайома їм жінка; правовстановлюючих документів на це домоволодіння або інших, які б підтверджували правомірність їх находження за цією адресою, у них немає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, а згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення деяких дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] позивачкою [PERSON] 04.04.2008 року було запропоновано добровільно виселитися з незаконно займаного ними домоволодіння (а.с.10-12), але відповідачі на цей лист відповіді позивачці не надали, добровільно з домоволодіння [ADDRESS] до тепер не виселися. За таких обставин суд дійшов висновку, що порушені права власника позивачки [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України, ч. 3 ст. 116 ЖК України,

Outcome: approved