Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовом до своєї внучки [PERSON], 3-особи: Четверта Харківська державна нотаріальна контора, КП «Харківське міське БТІ», про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] в м.Харкові, посвідченого державним нотаріусом 02.11.2005 р., недійсним. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті чоловіка в 2002 р. вона залишилася проживати одна та через стан здоров'я і похилий вік потребувала стороннього догляду та матеріальної підтримки. У 2005 р. до неї звернулася внучка і запропонувала укласти договір довічного утримання за умовами якого передбачалось, що внучка буде її доглядати і оказувати матеріальну підтримку, на що [PERSON] дала свою згоду і у нотаріуса підписала необхідні документи, але через малограмотність і поганий зір їх не прочитала. При зверненні позивача до філії КП «Жилкомсервіс» у січні 2008 р. з приводу оплати комунальних послуг , їй стало відомо, що її квартира за договором дарування належить внучці. У судовому засіданні позивачка зазначала, що для того, щоб укласти договір довічного утримання або заповіт їй потрібно було оформити спадщину після смерті чоловіка. Відповідачка супроводжувала її в нотаріальну контору і стверджувала, що у нотаріуса необхідно підписати заяву для одержання свідоцтва про право власності на спадщину. Ніякого бажання подарувати належну їй квартиру у позивача не було, квартира є єдиною цінністю і постійним місцем її проживання, за яку вона самостійно проводить оплату. Після укладення договору відповідачка до [PERSON] не приїжджає, не дзвонить, не допомагає, навпаки, при отриманні позивачкою компенсації у зв'язку з її перебуванням в роки війни у Німеччині, забрала у неї ці гроші і частину їх так і не повернула. Після того, як у 2008 р. [PERSON] потребувала від внучки надати їй документи, які були оформлені в нотаріальній конторі, відповідачка розірвала папір, на якому був надрукований договір, і кинула позивачу в обличчя, образила її та відмовилася анулювати договір в нотаріальній конторі. Позивачка просить визнати недійсним договір дарування на тій підставі, що укладаючи угоду, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, не мала наміру дарувати свою квартиру, а тільки бажала отримати допомогу та догляд на старість від внучки, взамін чого остання після її смерті отримала б її квартиру. Відповідачка на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася своєчасно, належним чином, зокрема і телефонограмою, про причини неявки суд не повідомила, заперечень не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладається на висновок суду. Представник 3 особи - КП «Харківське міське БТІ» про день розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про згоду на участь у справі не заявив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка, дослідивши та перевіривши матеріали справи і оцінивши надані докази, приходити до наступного. Спірною є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] в м.Харкові, &frac12; частини якої належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житлового фонду Харківського тракторного заводу 18.07.1994 р. і &frac12; частина - згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], виданого 21.09.2005 р. Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою. Судом встановлено, що 02 листопада 2005 р. сторони уклали договір дарування квартири, за яким [PERSON] подарувала всю квартиру внучці [PERSON] Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона має двох синів: [PERSON] - батько відповідачки і другий син - [PERSON] (помер після хвороби - [INFO]). Після того, як позивачка залишилася одна після смерті чоловіка, їй інколи допомагав батько відповідача - [PERSON], приїжджала також і сама внучка з чоловіком, на прохання позивачки возила її для отримання документів і компенсації за примусове вивезення до Німеччини в 1942 р., крім того періодично дзвонила позивачу і спілкувалася з нею. Дивлячись на те, що відповідач проявляє турботу про неї, коли вона залишилась сама, і сподіваючись на те, що внучка і надалі надаватиме їй допомогу, доглядатиме її в старості, [PERSON] була згодна з тим, щоб спірна квартира після її смерті залишилася відповідачці. Проте, ніякого наміру безоплатно передати квартиру внучці за життя, вона не мала, оскільки житло є її єдиним постійним місцем проживання, єдиним цінним майном, що мала позивач. Доказом цьому свідчить і той факт, що до теперішнього часу [PERSON] сплачує квартплату і комунальні послуги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач проживала сама у своїй квартирі, вона з представником позивача (невістка [PERSON] - [PERSON]) до неї приїжджають, допомагають прибирати, прасувати, готувати, забезпечують її продуктами харчування, ніколи ніякої розмови, що вона бажає подарувати квартиру, від позивача не чула. Навпаки, після того, як [PERSON] дізналася про існування договору дарування вона була стривожена і скаржилася на відповідачку, яка її обманула. З матеріалів справи вбачається, що станом на час укладення оспорюваного договору позивачу виповнилось 83 роки, вона має багато захворювань, за віком і станом здоров"я потребує сторонньої допомоги, в тому числі й матеріальної (потреба у купівлі ліків, продуктів, їх доставка тощо.). Зазначені обставини в їх сукупності позначаються на її фізичному та психологічному стані. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] стверджувала, що відповідачка обіцяла здійснювати догляд за бабусею, проте, після підписання договору змінила своє відношення до неї, і на даний час квартиру має намір продати. Спорна квартира є єдиним нерухомим майном позивача, всі дії [PERSON] свідчать про те, що вона намагалась завдяки цьому майну влаштувати свою старість. Але ніколи в житті не передавала свою квартиру у власність іншій особі і не збиралась цього робити. За таких обставин, суд вважає, що між сторонами фактично виникли стосунки, які передбачені договором довічного утримання і тільки на підставах того, що [PERSON] сподівалась на те, що [PERSON] буде її утримувати надалі, вона погодилась укласти договір. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідка. За наявності зазначених доказів в їх сукупності суд вважає позов обґрунтованим з підстав, передбачених ст.229 ЦК України, згідно яких якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Outcome: approved