Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-22 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] третя особа В.Олександрівська держнотконтора про визнання договору дарування будинку удаваним посилаючись на те, що родина [PERSON] придбала у [PERSON] за 5 тисяч гривень житловий будинок [ADDRESS] а офіційно оформили як дарування будинку, яке було посвідчено 30.12.04 р. Великоолександрівською державною нотаріальною конторою. Вказаний правочин є удаваним, так як його вчинено для приховання іншого правочину і відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги заяви, пояснив, що нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку з спорудами між [PERSON] та [PERSON] є удаваним т.я. фактично відбулася купівля-продаж даного будинку за 5 тисяч гривень про що свідчать відібрані у сторін пояснення в прокуратурі району. Будинок було придбано подружжям [PERSON] в період шлюбу. Після розірвання шлюбу діти виявили бажання проживати з батьком [PERSON]. Однак [PERSON] виселила колишнього чоловіка з будинку маючи на своє ім'я договір дарування. Діти неповнолітні, без батька в будинку не захотіли лишатися і тепер разом з [PERSON]. проживають у своєї бабусі. А в даному будинку фактично проживають інші люди. Позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що будинок у [PERSON] було куплено разом із дружиною в період шлюбу, продали стару хату, корову і купили цей будинок за 5 тисяч гривень. Однак дружина [PERSON] оформила все договором дарування і таким чином позбавила його права на житло. Про існування договору він дізнався через 2 роки, коли випадково його знайшов. Після розірвання шлюбу [PERSON]виселила його з будинку і тепер він та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], які залишилися проживати з ним залишилися без житла. Представник служби у справах дітей підтримав позов, пояснив, що будинок було придбано в період шлюбу і він є спільною сумісною власністю. В ньому приписані неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON]. За усною інформацією будинок на даний час фактично продано, але не оформлено належно, там проживають інші люди. Таким чином порушено і майнові права дітей, які проживають з батьком і лишилися без житла . [PERSON]- відповідач, позов не визнала, пояснила, що будинок дійсно було нею куплено у [PERSON] Однак [PERSON] знав як оформляється будинок т.я. це було дешевше. Представник відповідачки пояснив, що [PERSON] пропустив строк для захисту порушеного права т.я. знав про всі домовленості і всі фактичні обставини справи. Тому це є підставою для відмови в позові. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила заяву про слухання справи без неї, визнала позов. Представник держнотконтори просила розглянути справу без неї. Вислухавши прокурора, сторони, представників, свідків дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Факт купівлі-продажу житлового будинку зі спорудами [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не підлягає доказуванню т.я. це встановлено судом шляхом тверджень позивача і визнання цього факту відповідачами. Укладанням договору дарування, посвідченого 30.12.04. р. Великоолександрівською держнотконторою приховану фактичну купівлю-продаж. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України це є удаваний правочин. Відносини сторін в ньому регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Поскільки на той період часу - 2004 р. - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, то придбаний ними будинок є спільною суспільною власністю подружжя. Шлюб розірвано рішенням суду від 15.02.08 р. Представником відповідачки [PERSON] поставлено питання про сплив строку позовної давності для позивача щодо захисту своїх прав. [PERSON] пояснив, що договір дарування знайшов 2 роки тому випадково, [PERSON] в попередньому судовому засіданні пояснювала, що всі питання по будинку вирішувала з [PERSON] і лише з її слів [PERSON] ніби-то знав як буде переоформлятись будинок. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] знав про укладення договору дарування в 2004 р. Однак [PERSON] в неприязних відносинах з позивачем. В сім'ї [PERSON] [PERSON] на даний час проживає, [PERSON] також має певні родинні стосунки з [PERSON] Вказані обставини суд враховує при прийнятті рішення щодо строків позовної давності і вважає, що цей строк не пропущено. Крім того, в позові є вимога, яка випливає із сімейних відносин і взагалі дане питання виникло із сімейних відносин [PERSON]. А згідно ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 1 ст. 20 СК України. Щодо об'єктів спільної сумісної власності і спорів щодо них про порушення вказаного права строк позовної давності розпочинається за умови розірвання шлюбу. Як пояснили в судовому засіданні свідки, [PERSON] будинок продала без належного правового оформлення і в ньому проживають інші люди. Це було зроблено після розірвання шлюбу і виселення [PERSON] в судовому порядку. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] залишилися без житла.

Outcome: approved