Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-12 00:00:00

24 жовтня 2007 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про стягнення суми моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог [PERSON]. посилається на те що він знаходився в трудових відносинах з ВАТ «Павлоградвугілля» - шахтою «Степова» в період часу з 1967 по 1983 рік. За час роботи отримав професійне захворювання : поширений остеохондроз, дискоз Л4 -Л5, хронічну вертеброгенну попереково-крижову полірадикулопатію з резистентним больовим синдромом, помірним парезом правої стопи, порушенням функцій хребта вираженого ступеня, церебральним атеросклерозом, дисциркуляторною судинною енцефалопатією 2 ст., аміостатичним синдромом. Згідно висновку МСЕК від 22.09.1992 року йому було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Вважає, що відповідачем порушено ст.22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року та ст..13 Закону України «Про охорону праці». У зв'язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинена моральна шкода, оскільки він частково на 60% втратив професійну працездатність в працездатному віці, йому встановлено 3 групу інвалідності, у нього ушкоджено хребет, йому важко пересуватися, що заподіює йому фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті, вимушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, як вдома так і перед сторонніми людьми. Завдану моральну шкоду оцінює в 60000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, прохав суд їх задовольнити стягнувши з відповідача на його користь 60000 гривень в відшкодування моральної шкоди. Вважає що він строк позовної давності не порушив, так як згідно до ст.1168 ЦК України на правовідносини про відшкодування завданої моральної шкоди строк позовної давності не поширюється. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що [PERSON]. дійсно знаходився з трудових відносинах з шахтою «Степова», яка на даний час є структурним підрозділом ВАТ «Павлоградвугілля». При виконанні трудових обов'язків позивач отримав ушкодження здоров'я у вигляді професійного захворювання. Прохає суд в позові [PERSON]. відмовити на тій підставі, що він пропустив строк позовної давності, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин в 1983 році та відповідно до діючого в той час законодавства, а саме Постанови держкомпраці СРСР від 22.12.1961 року №483\25 «Про затвердження Правил відшкодування підприємствами, організаціями спричинених робітникам травм або іншого ушкодження здоров'я , пов'язаного з їх роботою», відшкодування моральної шкоди не передбачено. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні обставини. Так в ході судового розгляду було встановлено, що позивач отримав професійне захворювання в період виконання трудових обов'язків крепільника та гірничого робітника на шахті «Степова», правонаступником якої є ВАТ «Павлоградвугілля». В зв'язку з отриманим професійним захворювання ( акт розслідування профотруєння та професійного захворювання від 27 квітня 1983 року) [PERSON]. встановлено за висновком МСЕК від 09 червня 1983 року 70% втрати професійної працездатності, згодом відсотки по втраті професійної працездатності були зменшені до 60 % безстроково. Відповідно до Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям травмою чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з їх роботою, затверджені постановою Держкомпраці СРСР від 22.12.1961 року №483\25, які діяли на момент встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності в червні 1983 року, відшкодування моральної шкоди не передбачено. Крім того суд вважає, що у позивача право на звернення до суду з позовом виникло 06 червня 1983 року, коли було встановлено стійку втрату професійної працездатності. Згідно до ст.71 ЦК в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, тобто строк позовної давності у позивача закінчився 06 червня 1986 року, тоді як позивач звернувся до суду 24 жовтня 2007 року, тобто після одинадцяти років з дня закінчення строку позовної даності. Заяви про поновлення строку позовної давності та поважних причин його пропуску позивач суду не надав. Відповідно до ст.80 ЦК України ( 1963 р.) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе відмовити позивачеві [PERSON]. в задоволенні його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Обговорюючи питання про сплату судового збору по справі суд вважає за можливе віднести його сплату за рахунок держави, а також стягнути з [PERSON] витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 1 (однієї) гривні 50 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved