Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів 264075 грн., що були нею надані [PERSON], як позика на купівлю чотирьохкімнатної квартири в м. Чернігові, право власності на &frac12; частину якої в даний час зареєстровано за кожним з відповідачів. Заявлені вимоги мотивуються тим, що позивачка надала в борг за розписками [PERSON] кошти 1 травня 1989 року в сумі 5200 рублів та 4 жовтня 1991 року 4049 рублів на придбання чотирьохкімнатної кооперативної квартири [ADDRESS]. Вважає, що розмір внесених нею коштів становить 7/10 вартості вказаної квартири і пропорційно до цієї частки просила стягнути з відповідачів 264075 грн. В ході розгляду справи заявлені вимоги уточнила і просила стягнути з кожного відповідача 132043 грн. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, пояснивши, що дійсно брав у матері в борг кошти в сумі 5200 рублів та 4049 рублів і підтвердив справжність наданих позивачкою боргових розписок, вказавши, що розбіжності в датах складання та посвідчення першої розписки, що датована 1989 роком, на отримання коштів в сумі 5200 рублів зумовлено тим, що ні він, ні мати не знали порядку їх оформлення, тому справжність підпису посвідчили пізніше. Вважав, що відповідачка [PERSON] також має сплатити на користь позивачки свою частину боргу, оскільки є співвласницею квартири, на яку він брав кошти в борг. Представник відповідачки [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вважаючи, що вимоги до його довірительки заявлені необґрунтовано, оскільки вона особисто з позивачкою договір позики не укладала, про наявність боргових зобов'язань обізнана не була. Договору на створення сумісної власності з відповідачкою [PERSON] не мала, як і права на частину спірної кооперативної квартири, що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 8 грудня 2000 року, а тому стягнення суми коштів пропорційно 7/10 частин вартості квартири є безпідставним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] надала своєму сину відповідачу по справі [PERSON] за борговими розписками (а.с. 9-10) кошти 1 травня 1989 року в сумі 5200 рублів та 4 жовтня 1991 року 4049 рублів на придбання кооперативної квартири з умовою їх повернення за першою вимогою. На час розгляду справи гроші позивачці не повернуті, чого не заперечував [PERSON] під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, що встановлені зазначеним договором. Разом з тим, суд вважає, що розрахунок суми боргу, яка підлягає поверненню, має бути проведений у відповідності до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року, № 62-97р, в якому наведено рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, де необхідно визначити розмір коштів за певний період з урахуванням інфляції, оскільки з часу надання коштів у борг пройшло кілька років. Розрахунок проводиться шляхом множення індексів інфляції за відповідні періоди до часу звернення до суду на суму боргу. Таким чином, надана [PERSON] в 1989 році позика в 5200 рублів на час розгляду даної цивільної справи складає : 390,0х2100,0/100х10256,0/100х501,0/100х281,7/100х139,7/100х110,1/100х120,0/100х119,2/100х125,8/100х106,1/100х99,4/100х108,2/100х112,3/100х110,3/100х111,6/100х116,6/100х102,9/100х102,7/100х 103,8/100х103,1/100 = 68249148% х 5200/100 = 3548955696 крб. До вересня 1996 року в обігу були українські карбованці, тому отримана сума повинна бути переведена в гривні шляхом ділення на 100000. Отже, сума боргу становить 35489,56 грн. Розмір суми коштів, що надавалась [PERSON] відповідачу 4 жовтня 1991 року розміром 4049 рублів відповідно розраховується : 105,9х116,5/100х124,6/100х2100,0/100х10256,0/100х501,0/100х281,7/100х139,7/100х110,1/100х120,0/100х119,2/100х125,8/100х106,1/100х99,4/100х108,2/100х112,3/100х110,3/100х111,6/100х116,6/100х102,9/100х102,7/100х103,8/100х103,1/100 = 26901255,9% х 4049/100 = 1089231851,4/100000 = 10892,32 грн. Отже, загальна сума боргу, що була надана позивачкою [PERSON], на час розгляду даної справи становить 35489,56 + 10892,32 = 46381,88 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] визнаються, факт отримання коштів, а також час звернення позивачки з вимогою про їх повернення не заперечуються, суд вважає, що вказану суму слід стягнути з нього на користь [PERSON] Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення коштів з [PERSON], оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що вона особисто брала у позивачки кошти в борг. Суд погоджується з твердженнями представника відповідачки про те, що договору на створення сумісної власності з відповідачкою [PERSON] не укладала, права на частину спірної кооперативної квартири не має, що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 8 грудня 2000 року, а тому стягнення суми коштів пропорційно 7/10 частин вартості квартири є безпідставним. На підставі викладеного,

Outcome: partial