overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до відповідача з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що 18 вересня 1993 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований у Маньківському відділі реєстрації актів цивільного стану. 20 липня 2004 року вони розлучилися. Від шлюбу в них народилася [INFO] дочка [PERSON], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. 24 липня 2006 року Маньківський районний суд виніс рішення ,яке зобов'язало відповідача виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше встановленого законодавством України мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, матеріальної допомоги на утримання доньки позивачці відповідач не надає. Внаслідок цього на 1 травня 2008 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 1147,50 грн., таким чином позивачка вважає що їй відповідач заборгував неустойку в розмірі 1 % від заборгованості за кожен день прострочення оплати аліментів і складає 1181,00 грн.,що і змусило її звернутись до суду. Позивачка позов підтримала. Відповідач позов не визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню, оскільки, як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 18 вересня 1993 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований у Маньківському відділі реєстрації актів цивільного стану. 20 липня 2004 року вони розлучилися. Від шлюбу в них народилася [INFO] дочка [PERSON], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. 24 липня 2006 року Маньківський районний суд виніс рішення ,яке зобов'язало відповідача виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше встановленого законодавством України мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, матеріальної допомоги на утримання доньки позивачу відповідач не надає. Внаслідок цього на 1 травня 2008 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 1147,50 грн., таким чином позивачка вважає що їй відповідач заборгував неустойку в розмірі 1 % від заборгованості за кожен день прострочення оплати аліментів і складає 1181,00 грн. Заборгованість по аліментах згідно довідки ДВС у Маньківському районі від 26.05.2008 р. №36 погашена лише 19.05.2008 р. за травень включно. Також, відповідачем суду не надано жодного документа який б підтвердив, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хворобі чи іншої незалежної від нього причини. Крим того, позивачка просила стягнути на її користь судові витрати, однак підтверджуючих документів, з цього приводу, суду не надала і в цій частині позову їй слід відмовити, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, посилаючись на те, що вона 4 квітня 2008 року купила квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. При перевірці документів було виявлено, що в квартирі зареєстрована [PERSON] , яка фактично в квартирі не мешкає з 2005 року. Її місцезнаходження невідоме. В зв'язку з чим заявниця 19 квітня 2008 року звернулася до Лозівського МВ ГУМВС України та оголосила його в розшук, але до теперішнього часу місце його перебування не встановлено. Заявниця обґрунтовує свої вимоги тим, що вона знаходиться у дуже скрутному матеріальному становищі, а визнання [PERSON]. безвісно відсутнім тягне для неї юридичні наслідки, а саме: можливість отримувати соціальну допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні [PERSON]. доводи заяви підтримала. Представник заінтересованої особи - відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського МРВ УМВС України в Харківської області, проти задоволення вимог заявниці не заперечував. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, проти задоволення вимог заявниці не заперечував. Суд, заслухавши пояснення заявниці, представників заінтересованих осіб, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Матеріалами справи встановлено, що з квітня 2006 року [PERSON]. не приїздив до [ADDRESS]з донькою не спілкується, до теперішнього часу його місцезнаходження не відоме. Ці обставини підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON]. З урахуванням наведеного у суду, не має підстав ставити під сумнів достовірність ї правдивість фактів повідомлених свідками. Їх показання об'єктивно підтверджується і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Оскільки матеріали справи свідчать про те, що встановити місяць, у якому були одержані останні відомості про місце перебування [PERSON]. неможливо, а в квітні 2006 року він останній раз спілкувався з дитиною, суд приходить до висновку, що початком безвісної відсутності [PERSON]. слід вважати 01 січня 2007 року. Задоволення заяви [PERSON]. має для неї юридичне значення - можливість отримати соціальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON]. безвісно відсутнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу , мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2005 року вона з відповідачем по справі зареєстрували шлюб в виконкомі Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області , від спільного проживання в якому мають доньку [PERSON], [INFO] року народження. Несумісність характерів та різність поглядів на життя сторін, зловживання відповідачем спиртними напоями, призводило до виникнення конфліктів, застосування останнім фізичної сили, що робить подальше спільне проживання в шлюбі неможливим і свідчить про його формальність. У попереднє судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, попередньо надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати в її відсутність. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не з»явився, попередньо надавши суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність , позовні вимоги, заявлені позивачкою визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі що 25 січня 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в виконкомі Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області за актовим записом № 01 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, [NUMBER]від 04.02.2005 року (а.с. 7 ) Від спільного проживання мають мають доньку [PERSON], [INFO] року народження, батьком якої є відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження ,[NUMBER]від 09.09.2005 року ( а.с.8 ) . Відповідно до ст.112 СК України судом з'ясовано, що спільне сімейне життя у сторін не склалося , причиною того є зловживання відповідачем спиртними напоями, в результаті чого виникали сварки, образи, застосування останнім фізичної сили, між ними втрачено почуття поваги та любові. Наданий судом строк для примирення сторін не дав позитивного результату, за таких обставин суд визнає, що сім`я розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання на неповнолітніх синів [PERSON] [INFO] народження та [PERSON] [INFO] народження у розмірі 1/3 частини з усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з моменту подання заяви і до повноліття дітей. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю з підстав, які зазначені в позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона повністю підтримує свій позов. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтв про народження є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] народження та [PERSON] [INFO] народження, які в даний час перебувають на утриманні позивачки [PERSON] . Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дітей. Відповідач не надавав матеріальну допомогу своїм дітям [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України відповідач [PERSON] зобов’язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] та [PERSON] мають право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] та [PERSON] порушується відповідачем, оскільки останній не утримує матеріально своїх дітей. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно вимог ст. 183 СК України позивачка [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача на утримання дітей у частці від його доходу. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити зі стягненням з відповідача на користь держави мита (судового збору) та витрат на інформаційно–технічне забезпечення розгляду справи. Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. При визначенні часу з якого слід стягати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 19 травня 2008 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров’я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини . При визначенні суми платежу за один місяць суд враховує, що відповідач в даний час не працює. З врахуванням положень ст. 58 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” мінімальний розмір аліментів на утримання дитини віком до 6 років становить 161 гривню 40 копійок. На підставі ст. ст. 179, 180, 181, 182, 183, 186, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

[PERSON] подав до суду позовну заяву, в якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані споруди, а саме житловий будинок позначений в інвентарній справі доданій до позовної заяви літерою „А” вартістю 6508 гривень, підвал позначений літерами „Пд” вартістю 407 гривень, сарай позначений літерою „Б” вартістю 1354 гривні, сарай позначений літерою „В” вартістю 2867 гривень, сарай позначений літерою „Г” вартістю 836 гривень, сарай позначений літерою „Д” вартістю 2933 гривні, ґанок позначений літерою „а” вартістю 36 гривень, вхід до підвалів позначений літерами „вх” вартістю 206 гривень, ворота позначені №1 вартістю 239 гривень, що знаходяться по [ADDRESS] , в с. Бернове Кельменецького району Чернівецької області, загальна дійсна вартість яких становить 15386 гривень. Представник відповідача [PERSON] позов визнав з тих підстав на які позивач позивається у своїй позовній заяві і не заперечує що до задоволення позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на ті ж обставини, що викладені в позовній заяві. Судом встановлено, 04 грудня 2007 року позивач [PERSON] уклав з Бернівською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області договір оренди земельної ділянки розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с. Бернове Кельменецького району по [ADDRESS] , строком на один рік. Таким чином позивач згідно ст. 93 ЗК України є її користувачем. На даній земельній ділянці знаходяться житловий будинок позначений в інвентарній справі доданій до позовної заяви літерою „А” вартістю 6508 гривень, підвал позначений літерами „Пд” вартістю 407 гривень, сарай позначений літерою „Б” вартістю 1354 гривні, сарай позначений літерою „В” вартістю 2867 гривень, сарай позначений літерою „Г” вартістю 836 гривень, сарай позначений літерою „Д” вартістю 2933 гривні, ґанок позначений літерою „а” вартістю 36 гривень, вхід до підвалів позначений літерами „вх” вартістю 206 гривень, ворота позначені №1 вартістю 239 гривень, загальна дійсна вартість яких становить 15386 гривень, які були побудовані без належного дозволу та належно затвердженого проекту, тобто самочинно. Дане самочинне будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, а також санітарні та екологічні норми і правила та правила пожежної безпеки. Визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські і побутові споруди, які розташовані в с. Бернове Кельменецького району Чернівецької області по [ADDRESS] На підставі ст. ст. 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

[PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати за нею право власності на самочинно збудовані споруди, а саме житловий будинок позначений в інвентарній справі доданій до позовної заяви літерою „АІ” вартістю 5337 гривень та огорожу позначену №1 вартістю 856 гривень, що знаходяться по вулиці [ADDRESS] , в с. Макарівка Кельменецького району Чернівецької області, загальна дійсна вартість яких становить 6193 гривні. Представник відповідача сільський голова с. Ленківці Кельменецького району Чернівецької області [PERSON] позов визнав з тих підстав на які позивачка позивається у своїй позовній заяві і не заперечує що до задоволення позову. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на ті ж обставини, що викладені в позовній заяві. Судом встановлено, 26 грудня 2007 року позивачка [PERSON] уклала з Ленковецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області договір оренди земельної ділянки розміром 0,39 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с. Макарівка Кельменецького району по вул. [ADDRESS] , строком на один рік. Таким чином, позивачка згідно ст. 93 ЗК України є її користувачем. На даній земельній ділянці знаходяться житловий будинок позначений в інвентарній справі літерою „АІ” вартістю 5337 гривень, сарай саманний-малоцінний позначений літерою „Б”, сарай саманний-малоцінний позначений літерою „В”, огорожа позначену №1 вартістю 856 гривень, загальна дійсна вартість яких становить 6193 гривні, які були побудовані без належного дозволу та належно затвердженого проекту, тобто самочинно. Дане самочинне будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, а також санітарні та екологічні норми і правила та правила пожежної безпеки. Визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок та огорожу, які розташовані в с. Макарівка Кельменецького району Чернівецької області по вулиці [ADDRESS] . На підставі ст. ст. 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з|із| позовом до відповідача про відшкодування втраченого заробітку, втраченого внаслідок зменшення працездатності у сумі 1423,34 грн., мотивуючи це тим, що 18 грудня 2000 р. біля 20 годин 20 хвилин в м. Ізюмі на перехресті провулку Алмазного та а/д Київ-Харків-Довжанський з вини громадянина [PERSON], водія АК „Харківобленерго”, що керував автомобілем ГАЗ-5327, який належав цій компанії, та участю позивача, сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, став непрацездатним, у зв`язку з чим йому було встановлено другу групу інвалідності, після чого він був звільнений з роботи з Ізюмського МРВ ГУМВС України в Харківській області за станом здоров`я, де він обіймав посаду міліціонера ПСМ. Представник позивача та третя особа позовні вимоги не визнали і пояснили суду, що збільшення розміру відшкодування шкоди чинним законодавством передбачено у випадках: у разі підвищення вартості життя - коли за заявою потерпілого на підставі рішення суду повинна проводитись індексація розміру відшкодування, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати - коли розмір відшкодування підлягає відповідному збільшенню у випадку підвищення мінімальної заробітної плати. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Наведені вище факти підтверджуються матеріалами карної справи №1-221 від 2001 р. У відповідності з довідкою обласної МСЕК Сер. ХАР-07 № 007158 від 2.04.08 р. позивачеві було повторно встановлено третю групу інвалідності строком до 01 травня 2009 року. У відповідності з довідкою № 53 від 3.04.08 р., наданої Ізюмським МРВ ГУМВС України в Харківській обл., на теперішній час грошове утримання на посаді міліціонера ПСМ повинно було б складати 1423 грн. 34 коп. На підставі статті 1195 ЦК України, у випадку спричинення шкоди здоров`ю, підприємство, відповідальне за шкоду, зобов`язане відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів, 18 грудня 2000 р. біля 20 годин 20 хвилин в м. Ізюмі на перехресті провулку Алмазного та а/д Київ-Харків-Довжанський з вини громадянина [PERSON], водія АК „Харківобленерго”, що керував автомобілем ГАЗ-5327, який належав цій компанії, та участю позивача, сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, став непрацездатним, у зв`язку з чим йому було встановлено другу групу інвалідності, після чого я був звільнений з роботи з Ізюмського МРВ ГУМВС України в Харківській області за станом здоров`я, де він обіймав посаду міліціонера ПСМ.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]про визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона являючись власником земельної ділянки [NUMBER]площею 1,9687 га. видала довіреність відповідачам, у якій уповноважила їх здійснювати любі дії відносно належній її земельній ділянці, але потім дану довіреність відмінила. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Про день слухання справи повідомлені належним чином. Просили розглянути справу за їх відсутністю. Наполягали на позовних вимогах. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи сповіщалися належним чином, до початку судового засідання від відповідачів надійшла заява про розгляд справи за її відсутність, у якій вони позовні вимоги визнали. Суд дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]. являється власником земельної ділянки [NUMBER]площею 1,9687 га, розташованій за межами населеного пункту Орлиновської сільської Ради згідно зі схемою розподілу земель КСП «Черновий Жовтень», що підтверджується державним актом на земельну ділянку серії КМ№ 155028. 11 листопада 2004 року [PERSON]. видала довіреність на ім'я [PERSON]. та [PERSON]., якою уповноважила останніх здійснювати будь які дії відносно її земельної ділянки. 09.12.2006 року [PERSON]. відмінила дану довіреність, про що письмово були сповіщені відповідачі. 25.12.2006 року Севастопольською міською філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» зареєструвала договір оренди земельної ділянки, який від імені [PERSON]. заключили відповідачі. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає державній реєстрації, являється укладеним з моменту його реєстрації. Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягаю державній реєстрації. Таким чином, договір оренди, зареєстрований 25.12.2006 р., придбав закону силу 25.12.2006 р., після його реєстрації особами, які не мали на те повноваження. Суд вважаю, що від імені орендодателя, діяли особи, які не мали на то повноважень, тому що 09.12.2006 року довіреність була відкликана позивачем. Тому договір оренди спірної земельної ділянки, зареєстрований 25.12.2006 року підлягає признанню недійсним, а запис про державну реєстрацію права на нерухомість та присвоєнні кадастрового номеру відміні. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним підлягає задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved