Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-03 00:00:00

Прокурор в інтересах держави, в особі Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області (надалі по тексту адміністрація у відповідних відмінках), Лозуватської сільської ради того ж району і області, звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 75,7 га у період з 2004 року по січень 2008 року, розташованої на території згаданого органу місцевого самоврядування, її нецільового використання та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок захоплення, у сумі 58818,90 грн.(а.с.1-5) Під час судового розгляду позивачі уточнили вимоги, а саме, просили стягнути шкоду на користь органу місцевого самоврядування.(а.с.82-84) В судовому засіданні представники позивачів підтримали заяву та пояснили, що відповідач без відповідної правової підстави обробляв земельну ділянку з 2004 по 2008 роки не за цільовим призначенням, а тому заподіяв шкоду, розмір якої визначений відповідно до положень нормативно-правового акта. Прокурор та представник третьої особи зазначили, що, на їх погляд, позов підлягає задоволенню, оскільки факт самовільного зайняття задокументовано, а розмір шкоди відповідає положенням методики щодо її розрахунку. Відповідач позов визнав частково, лише стосовно обробітку земельної ділянки з березня 2004 року по січень 2008 року. Зазначив, що шкоду нікому не причинив, так як у 2007 році районна державна адміністрація надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому вважав за можливе розпочати її обробіток. Також повідомив, що у 2006 році сплатив кошти органу місцевого самоврядування за фактичне користування земельною ділянкою. Суд, вислухавши пояснення представників позивачів та третьої особи, відповідача, врахувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 31 травня 2007 року адміністрація видала розпорядження про надання відповідачу згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 75,7 га, розташованої на території Лозуватської сільської ради, для передачі в оренду.(а.с.14) Судом встановлено, що це земельна ділянка сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасу худоби, а оренду плату передбачалось сплачувати у розмірі 1,5% від її грошової оцінки.(а.с.14) 21 січня 2008 року адміністрація скасувала попереднє розпорядження.(а.с.15) В судовому засіданні відповідач визнав, що обробляв земельну ділянку з березня 2004 року по січень 2008 року без укладення договору оренди з адміністрацією. Разом з тим, також визнав, що земельну ділянку розорав та засівав сільськогосподарськими культурами, так як ніхто у ті роки не заперечував. Окрім визнання [PERSON] факту зайняття земельної ділянки, це доводиться наступними доказами. 19 жовтня 2007 року управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Кіровоградській області винесено постанову щодо [PERSON]. про вчинення правопорушення, передбаченого ст.188-5 КУпАП, за фактом порушення вимог ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України та невиконання припису посадової особи від 13 квітня 2007 року.(а.с.28) Разом з тим, 11 жовтня того ж року [PERSON]. видано інший припис про припинення самовільного зайняття земельної ділянки.(а.с.34) Відповідно до змісту акту обстеження земельної ділянки від 17 грудня 2007 року, вона частково була задискована та засіяна соняшником, який не збирався.(а.с.31) Окрім того, встановлено, що за користування земельною ділянкою у 2006 році відповідач сплатив органу місцевого самоврядування кошти за фактичне користування.(а.с.85) Ст.125 Земельного кодексу України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. В ст.126 того ж кодексу України зазначено, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Отже, [PERSON] самовільно зайняв та використовував земельну ділянку площею 75,7 га (пасовищ), яка розташована на території згаданого органу місцевого самоврядування, з березня 2004 року по січень 2008 року. Суд не погоджується з тим, що відповідач використовував земельну ділянку за нецільовим призначенням з таких підстав. Ст.19 Земельного кодексу України визначено категорії основного цільового призначення землі, серед яких є землі сільськогосподарського призначення. В ст.22 того ж кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Таким чином, [PERSON] змінив лише функціональне використання земельної ділянки в межах однієї категорії цільового призначення. Судом встановлено, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, проведено відповідно до методики, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963.(а.с.9) В судовому засіданні прокурор та представник позивачів пояснили, що шкода обраховувалась лише за один рік, оскільки згадана постанова уряду України набрала чинності з 2007 року. Ознайомившись з формулою розрахунку шкоди, встановлено, що її розмір визначається шляхом перемноження середньорічного доходу, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням та котрий визначений для кожного регіону держави.(а.с.9) Суд переконаний, що розмір середньорічного доходу визначений для кожного регіону окремо, з урахуванням різних показників, з метою уникнути суперечностей щодо встановлення розміру шкоди. В даному випадку мова йде про відшкодування доходу потерпілому, який би міг його отримати в разі відсутності порушеного права (упущена вигода). Ст.22 ЦК України визначено, що упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Юридичні особи планують свою діяльність, у тому числі одержання прибутку (доходу), за певний період. А тому, суд дійшов висновку, що запропонована формула з методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки може застосовуватись лише при порушенні права сільськогосподарського товаровиробника, який планує діяльність з метою отримання прибутку. В даному випадку власником земельної ділянки є держава, а розпорядником, відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, - адміністрація, яка може лише передати земельну ділянку в оренду, що визнав в судовому засіданні її представник. Таким чином, адміністрація може лише планувати розмір надходжень орендної плати до місцевих бюджетів, за використання земельних ділянок. Окрім того, представник адміністрації визнав, що після винесення першого розпорядження від 31 травня 2007 року та до його скасування, вони не мали права укладати договори оренди земельної ділянки з іншими суб'єктами. Отже, позовна заява в частині стягнення шкоди та встановлення факту нецільового використання земельної ділянки є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial