Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача з проханням винести рішення про усунення перешкод в користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS], посилаючись на те, що 24 серпня 1979 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя сторони по справі мають двох повнолітніх доньок. Під час спільного життя, сторони по справі побудували житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], де на даний час прописані. Шлюб розірвано 02 квітня 2007 року, але не дивлячись на той факт, що позивачка являється повноправною співвласницею будинку, її колишній чоловік не дає змоги їй проживати в даному будинку. На сьогоднішній день позивачка по справі змушена проживати в сусідки за адресою: [ADDRESS]. І так як до цього часу відповідач по справі не допускає їх з донькою до будинку в якому вони приписані тому для захисту своїх прав змушена звертатися до суду. Позивачка у судовому засіданні спільно із представником позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові, додавши, що на час розгляду справи ніяких змін у відношенні відповідача до обставин, які склалися немає. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позивачку він не виганяв з будинку, остання добровільно вибралася, і він в будь-який час залишить будинок, але нехай відповідачка напише розписку, що претензій до нього не має. Заслухавши думку сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст. ст. 60,68 СК України, ст..ст. 155-156 ЖК України, ст.. 391 ЦК України суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [ADDRESS], що знаходиться по вулиці [ADDRESS] в якому проживає відповідач належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до положень ст.. 60,61 СК України , що ніким і не оспорюється. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1979 року . Від спільного життя мають двох повнолітніх доньок(а.с.6-9) Шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 02 квітня 2007 року. Питання про розподіл спільного сумісного майна подружжя ні в добровільному, ні в судовому порядку не вирішувалося.(а.с.11) Позивачка спільно із повнолітньою донькою сторін [PERSON],1987 року народження зареєстрована в спірному будинку (а.с.9,10). Посилання відповідача, що позивачка добровільно вибралася з будинку спростовуються як поясненнями позивачки, яка продовжує бути зареєстрована у зазначеному будинку та матеріалами відмовного матеріалу справи оглянутих в судовому засіданні відносно відповідача [PERSON] та які порушенні за заявою позивачку по факту заподіяння останній тілесних ушкоджень в їх спільному будинку 19 грудня 2007 рок, в порушенні кримінальної справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень відмовлено. Заперечення відповідача, що позивачка не має право на користування житловим приміщенням є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того у разі припинення сімейних відносин з власником будинку колишні члени його сім'ї не втрачають право користування займаним жилим приміщенням і не набувають відповідно до вимог ст. 158, 168 ЖК України статусу наймачів, з якими допускається розірвання договору найму. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Виселення членів сім'ї власника жилого приміщення допускається тільки у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, відповідно до вимог якої, якщо наймач, члени його сім”ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця провадиться без надання іншого жилого приміщення. Докази та посилання позивачки що вона вимушено покинула будинок через погрози та порушення правила співжиття відповідають фактичним обставинам. У відповідності до п.п.3,9 ППВС від 13 березня 1995 року №4 із змінами та доповненнями “Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди” під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі внаслідок незаконних дій, яка згідно ст.1167 ЦПК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи викладене, та те, що позивачка на законних підставах набула право користування житловим будинком та надвірними спорудами, іншого придатного місця для проживання немає, проживає в будинку по-сусідству протягом останнього пів року, суд вважає за доцільне стягнути на користь позивача, як компенсацію за перенесенні страждання, пов”язанні в зв”язку з необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації особистого життя - моральну шкоду в розмірі 200 ( двісті) гривень, якої суд вважає достатньо для відшкодування моральної шкоди позивачу, яка відшкодовується на користь особи, якій вона була заподіяна, особою, яка заподіяла. Відповідно до ст.ст. 150,156,161 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Отже, позовні вимоги, щодо усунення перешкод в користуванні спірним домоволодінням є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому на користь позивачки підлягають стягненню 26.60 гривень.

Outcome: partial