Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-31 00:00:00

Позивач в липні місяці 2008 року звернулася до суду з позовом до міської ради м. Гребінка Полтавської області, про визнання договору купівлі-продажу садового будинку таким, що відбувся та про визнання права власності на садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір нотаріально не посвідчили, але всі його умови виконали. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, прохаючи їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечень проти позову не мав ніяких, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. За таких обставин суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у попередньому судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК, при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Під час розгляду справи судом встановлено, що спірний будинок був збудований у 1990 році та належав [PERSON] , який був членом кооперативу садівничого товариства вагонного депо Південної залізниці, що підтверджується довідкою комітету профспілки пасажирського вагонного депо Гребінка Південної залізниці № 134 від 23.04.08 р., проектом відведень земель від 01.10.1987 р., витягом з протоколу № 2 від 15.09.1987 р. зборів уповноважених колгоспу «Дружба» Гребінківського району, висновком виконавчого комітету Гребінківської Ради народних депутатів та рішенням № 450 від 30.07.1987 р. виконкому Гребінківської міської ради. 20.09.07 р. між позивачем та [PERSON]був укладений договір купівлі-продажу садового будинку, згідно якого [PERSON]. продав, а позивач купила садовий будинок з допоміжними господарськими побудовами, а саме погріб під будинком, огорожа та ворота, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість спірного будинку склала 13 000 (тринадцять тисяч) грн.. З часу укладення договору та до сьогоднішнього дня позивач постійно користується спірним будинком, несе всі витрати по його утриманню. На даний час постало питання про оформлення документів на зазначений будинок, але проводити реєстрацію угоди в нотаріальній конторі позивачу відмовили, посилаючись на те, що вона є недійсною, оскільки не була дотримана встановлена ст. 657 ЦК України нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Сторони по справі всі умови договору купівлі-продажу виконали: продавець передав будинок у власність покупцю, а покупець сплатив 13 000 (тринадцять тисяч) грн. за садовий будинок, таким чином, суд вважає, що угода між сторонами відбулася. Підстав для визнання даної угоди, що відповідає справжній волі як позивача, так і відповідача, недійсною, судом не виявлено. Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, на підставі якого позивач отримала у власність садовий будинок за вище вказаною адресою, то вона набула право власності на нього, на підставі укладення угоди, що не заборонена законом. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved