Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON]., Ялтинської міської ради, 3-тя особа: приватний нотаріус [PERSON]., Ялтинське міське управління земельних ресурсів, в якому просить визнати недійсними договори купівлі-продажу гаража - боксу № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] літ.А, укладений між [PERSON]. та [PERSON]., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. 25 грудня 2006 року, реєстраційний[NUMBER], купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON]. та [PERSON]., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. 25 грудня 2006 року, реєстраційний [NUMBER] визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0038 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража від 02 жовтня 2007 року на ім'я [PERSON]., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю и на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], визнати за ним право власності на гараж- бокс № 1, розташований за адресою: [ADDRESS] літ.А, визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 0038 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та [PERSON]. був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким він передав у власність відповідачу п'ять тисяч триста гривень строком на п'ять років, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути гроші чи передати право власності на його гараж. В забезпечення зобов'язань [PERSON] передав йому існуючі документи на гараж, а потім сам гараж, яким він користується до теперішнього часу та рахує, що зобов'язання між ними виконані належним чином і він правомірно володіє гаражем, оскільки гроші йому не повернуті, а також має право на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. В зв'язку з чим, вважає, що [PERSON] неправомірно уклав правочини купівлі-продажу спірного гаража та земельної ділянки з [PERSON]., з чого випливає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON]. також є недійсним. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному об'ємі. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали з тих підстав, що договір позики між сторонами не укладався, оспорюють підпис відповідача на договорі та передачу гаража [PERSON] Відповідач [PERSON]. позовні вимоги [PERSON] не визнала, звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення моральної, матеріальної шкоди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи тим, що вона придбала гараж-бокс та земельну ділянку у [PERSON]. на законних підставах за гроші батька по його місцю проживання. Батько, побачивши, що [PERSON] розбирає її гараж, потребував припинити самовільні дії, звернувся в органи міліції, де останній пояснив, що гараж йому передав [PERSON] Рахує, що [PERSON] спричинив їй матеріальні та моральні збитки та чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Представник [PERSON]. проти позову [PERSON] заперечує, позов [PERSON]. підтримав. Представник Ялтинської міської ради при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Приватний нотаріус [PERSON]. просить справу слухати в її відсутність, покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Ялтинського міського управління земельних ресурсів у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON]. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 березня 1997 року між позивачем та [PERSON]. був укладений договір позики грошей, за умовами якого, [PERSON] передав у власність відповідачу п'ять тисяч триста гривень строком на п'ять років, а [PERSON] зобов'язався повернути гроші в цій же сумі або передати право власності на свій гараж ( ар.с.80) У забезпечення зобов'язань [PERSON] передав [PERSON] документи на гараж: рішення Ялтинського міськвиконкому № 166(16) від 12 квітня 1996 року «Про дозвіл гр. [PERSON] проектування та будівництва індивідуального гаража по[ADDRESS] ( ар.с.15) , рішення Ялтинського міськвиконкому № 621 (1) від 14 листопада 1995 року про клопотання перед Ялтинською міською радою про відведення земельної ділянки для будівництва напівпідземних гаражів ( ар.с.17), схему розміщення гаражів ( ар.с.20). В січні 1998 року [PERSON] передав спірний гараж [PERSON], яким від користується до теперішнього часу ( ар.с.19 т.2). Гроші позивачеві не повернуті. Судом також встановлено, що [PERSON] 12 квітня 2006 року одержав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії [NUMBER](ар.с.132), а 21 листопада 2006 року оформив право власності на спірний гараж-бокс № 1 ( ар.с.131). 25 грудня 2006 року між [PERSON]. і [PERSON]. був укладений договір купівлі-продажу гаража-боксу № 1, посвідчений в нотаріальному порядку приватним нотаріусом [PERSON]., реєстраційний[NUMBER] ( ар.с.9 - 11). В цей же день між цими ж сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений в нотаріальному порядку приватним нотаріусом [PERSON]., реєстровий [NUMBER] ( ар.с.12-13). На підставі вказаного договору [PERSON]. був одержаний державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0, 0038 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража від 02.10.2007г., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, і на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]( ар.с.47). З моменту придбання гаража [PERSON]. не користується ні земельною ділянкою, ні гаражем. Вищевказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями сторін, у тому числі і відповідачем [PERSON]. в судовому засіданні 06 лютого 2008 року, де він пояснив, що одержав від [PERSON] гроші та видав йому розписку про це. Представник відповідача[PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що спірний гараж був збудований ще у 1996 році. Відповідач [PERSON]. показала, що в гараж не заходила, ключів від нього в неї не було. З введенням в 1991 році Закону України «Про власність», - власникам майна була надана можливість здійснювати відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема передавати своє майно або його частину безоплатно або за платню у володіння, користування іншим особам ( ст.4). Також, відповідно до цієї ж ст. 4, - власник за своїм розсудом володіє, користується і розпоряджається приналежним йому майном. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з січня 1998 року користується спірним гаражем, переданим йому [PERSON]. в забезпечення виконання зобов'язань. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON]. та [PERSON] Посилання [PERSON]. на те, що він не брав грошей в борг, не передавав гараж [PERSON], не підписував договір позики, паспорт йому видано значно пізніше, але його дані вказані в договорі, в цей час він тяжко хворів, був відсутній з 08.08.1997 р. по місцю проживання, так як був виписаний із м. Ялта та виїхав з нього, повернувся тільки в кінці квітня 1999 року та інше, не можуть бути прийнято судом до уваги, оскільки ці покази спростовуються представленими сторонами доказами. [PERSON] та його представники на протязі всього судового процесу змінюють свої покази. Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 500 від 07 березня 2008 року підпис від імені [PERSON]який розміщено в договорі позики від 26.03.1997 року під текстом виконаний [PERSON]. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], одержавши гроші [PERSON] видав йому розписку, що також підтвердив відповідач, а в зв'язку з тим, що відносно відповідача була порушена кримінальна справа, він не працював і не зміг би повернути гроші, [PERSON] передав йому гараж та розписка була переоформлена в договір позики датою отримання грошей, де було досягнуто згоди про передачу права власності на гараж. Договір позики від 26.03.1997 року ніким не оскаржений, не розірваний та його не визнано недійсним. Відсутність відповідача по місцю проживання в м. Ялта з 08.08.1997р. по кінець квітня 1999 року спростовується постановою про закриття кримінальної справи від 10.04.1999року, з якої слідує, що 30 січня 1998 року [PERSON] був взятий під варту і як він пояснив в судовому засіданні, його затримали в квартирі по місцю проживання в м. Ялта ( ар.с. 76-77). Відповідно до ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом визнання цих прав. В силу ст. 3 ЦПК України, кожна особа має в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу тієї сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не потрібне. В силу вимог ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній в належних випадках формі досягнута угода за всіма умовами. Згідно ст. 204 ЦК України в редакції 2003 року правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. У позивача не має іншої можливості, крім як через захист своїх прав у суді, розв'язати спір іншим шляхом, оскільки відповідач оформив право власності на гараж та земельну ділянку на себе та розпорядився ними. Згідно ст. 218 ч. 2 ЦК України в редакції 2003 року якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсній. Згідно ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що за [PERSON] потрібно визнати право власності на спірний гараж-бокс, а оскаржувані договори купівлі-продажу гаража-боксу і земельної ділянки від 25.12.206 року, державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0, 0038 га від 02.10.2007г. на ім'я [PERSON]. потрібно визнати недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодекси. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладенні оскаржуваних угод правові наслідки не наступили. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України [PERSON]. вправі стягнути з [PERSON]. все, що він одержав при укладені оскаржуваних договорів. Відповідно до ст.ст. 40, 81,116, 118 Земельного кодексу України підстав в судовому порядку визнати право власності за позивачем на земельну ділянку, де розміщено спірний гараж не має. [PERSON] вправі в установленому законом порядку вирішити питання про надання йому спірної земельної ділянки. Що стосується зустрічного позову [PERSON]., то він не підлягає задоволенню, оскільки вимоги про спричинення їй [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково , то з відповідачів на його користь підлягають стягненню судові витрати у сумі 871 гривні 06 копійок.

Outcome: partial