Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Прокурор, в інтересах малолітнього [PERSON] та органу місцевого самоврядування, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів у розмірі 1\4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.(а.с.1-3) У судовому засіданні прокурор доповнила заяву вимогою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, яку підтримав представник органу місцевого самоврядування.(а.с.28-29) Ухвалою суду від 11 червня 2008 року залишено без розгляду позовну вимогу стосовно позбавлення батьківських прав.(а.с.74-75) В судовому засіданні прокурор та представник органу місцевого самоврядування підтримали вимоги заяви стосовно відібрання дитини та стягнення аліментів, зазначаючи, що відповідач хворіє на туберкульоз, зловживає алкогольними напоями і не бажає проводити лікування, а тому залишення з нею дитини є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Також пояснили, що розмір аліментів, про стягнення яких вказали, є прийнятним та допустимим. Відповідач позов не визнала, пояснивши, що в найближчий час пройде курс відповідного лікування. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, прокурора, відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, матір'ю [PERSON], [INFO], є відповідач.(а.с.8) Батько дитини помер [INFO].(а.с.13) Відповідач вказала, що [PERSON] помер у зв'язку з загостренням захворювання на туберкульоз. В засіданні встановлено, що у відповідача не має на утриманні інших дітей.(перша дитина померла в період навчання у школі) [PERSON] та [PERSON] проживають в селищі Компаніївка у будинку [PERSON], який приходиться дідом дитині.(а.с.30-31,45) Судом встановлено, що відповідач має власне помешкання, однак останнє не придатне для проживання дитини, так як, зі слів [PERSON], відсутнє електропостачання.(а.с.7) Відповідно до змісту довідок медичного закладу, [PERSON] і [PERSON] перебувають на обліку, як особи, що хворіють на туберкульоз.(а.с.12,70) [PERSON] проходить лікування, а [PERSON] ухиляється від проведення такого і з 13 липня 2007 року не обстежувалась.(а.с.46,68) Факт ухилення від лікування пояснюється поведінкою відповідача, яка на той час характеризувалась негативно, так як зловживала алкогольними напоями.(а.с.9) Разом з тим, 22 жовтня 2007 року відповідач ознайомлена з вимогами ст.ст.12-13 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» (надалі по тексту Закон у відповідних відмінках), однак це не вплинуло на відношення до стану власного здоров'я і не змусило пройти обстеження та лікування.(а.с.68) Згідно висновку спеціалізованого медичного закладу від 13 травня 2008 року, який наданий на підставі клінічних, лабораторних і рентгенологічних досліджень, [PERSON] продовжує хворіти на туберкульоз з позитивною динамікою, потребує госпіталізації з метою лікування та ізоляції від дитини.(а.с.72) Ст.1 Закону визначено, що туберкульоз - це інфекційна хвороба, котра спричиняє високу тимчасову та стійку втрату працездатності, вимагає тривалого комплексного лікування і реабілітації хворих. Негативні соціально-економічні наслідки, що спричиняє туберкульоз, дали підстави віднести хворобу до групи соціально небезпечних. В ч.1 ст.170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Таким чином, з урахуванням встановленого факту небажання відповідача проводити лікування і причин цієї поведінки, суд дійшов висновку, що залишення дитини з нею є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, оскільки існує велика ймовірність появи ознак захворювання небезпечної хвороби. Ч.2 ст.170 СК України передбачено, що у випадку відібрання дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки і піклування. В судовому засіданні [PERSON] (дід дитини) висловлював бажання, щоб передали йому [PERSON], однак це є не можливим, навіть не зважаючи на проведення лікування, оскільки з ним проживає відповідач. Інші родичі дитини не висловлювали бажання отримати її на виховання. А тому, суд дійшов висновку про передачу [PERSON] органові опіки і піклування Компаніївської селищної ради Кіровоградської області. Ч.4 ст.170 СК України зазначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Суд зазначає, що частка заробітку відповідача, яка визначає розмір аліментів на утримання дитини, є прийнятною, з урахуванням відсутності на її утриманні інших дітей. Однак, аліменти необхідно стягувати не з дня подання позовної заяви, а з дня проголошення рішення суду, так як дитина буде відібрана негайно, а до цього часу остання перебувала на утриманні відповідача. Кінцевим ж терміном сплати аліментів у такому випадку є постановлення рішення про повернення дитини, оскільки з наявністю такого рішення втрачає силу рішення про відібрання, а тому і зникають підстави для стягнення аліментів, так як дитина повертається батькам. Це ніяким чином не суперечить положенню ст.180 СК України, а більш того узгоджується, так як відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» дитиною є особа, що не досягла 18 років. Судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи - 30 грн. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved