Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-29 00:00:00

12.04.2007 року позивач звернулась до суду з позовом в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу , визнання права власності на квартиру за малолітньою дитиною. 28.04.2007 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд : Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 03 жовтня 2006 року між [PERSON] і [PERSON] в тій частині, що [PERSON] будучи стороною зазначеного правочину діяла не в своїх інтересах ,а виступала покупцем квартири як законний представник і діючі в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] [INFO] народження, без згоди його батька - [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на [ADDRESS] Ухвалою суду від 29.10.2007 року за клопотанням позивача виключено з участі всправі в якості відповідача [PERSON], та закрито провадження в справі в зазначеній частині і залучено його до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. В судовому засіданні позивач наполягала на своїх уточнених позовних вимогах, та їх обгрунтуванні, викладених нею у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] до судового засідання не з*явились,хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи,але надали суду заяву в яких позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі та просили справу розглянути без її участі. Представник опіки та піклування Краснолиманської міської ради вважав, що позов підлягає задоволенню, та пояснив , що його задоволення захистить інтереси дитини щодо належного використання позивачем отриманих на дитину аліментів і орган опіки та піклування згоден на визнання за малолітнім [PERSON] права власності на зазначену квартиру. Третя особа [PERSON] вважав що позов задоволенню не підлягає з тих підстав, що при укладанні договору, який є предметом спору були порушені вимоги закону , щодо надання ним згоди на придбання квартири за суму сплачених ним аліментів, та вважав,що квартиру яка є предметом спору було придбано на ті гроші , що позивач в нього вкрала. При цьому не заявляючи зустрічних позовних вимог щодо визнання зазначеного договору недійсним. Суд, заслухавши позивача , її представника, третьої особи , дослідивши заяву відповідача та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання нею позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси відповідача та інших осіб, тому що в судовому засіданні встановлено : Позивач по справі [PERSON] є матір*ю свого малолітнього сина - [PERSON] [INFO] народження , та на утримання якого вона отримує аліменти з батька дитини [PERSON] - третьої особи по справі (а.с.6-13), між якими склались неприязливі стосунки (а.с.80-87,133-134,169,171-172,174-176). 03.10.2006 року позивач [PERSON].за договором купівлі-продажу придбала у відповідача [PERSON].на своє ім*я двокімнатну [ADDRESS]за 50 000,00 гривень(а.с.31-33) в тому числі і за аліменти отримані нею від[PERSON](а.с.14-28,42,46,-47,170,173). Відповідно до ст.235 ЦК України - удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.Якщо буде встановлено,що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як вбачається з пояснень позивача, та пояснень на позовну заяву відповідача (а.с.42) позивач [PERSON].за договором купівлі-продажу придбала у відповідача [PERSON]. на своє ім*я двокімнатну [ADDRESS]за 50 000,00 гривень з метою придбання зазначеної квартири для малолітнього сина [PERSON]- [PERSON] в тому числі і на кошти отримані нею як аліменти від Ахметова В.Я., на підставі того,що не могла отримати його згоди на цей правочин, а отже до зазначеного правочину слід застосувати правила првочину ,згідно з яким позивач [PERSON].придбала зазначену квартиру для свого малолітнього сина. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх дітей. Відвідно до ч.1 ст.179 СК України -аліменти , одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім*я кого вони виплачуються , і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з ч.6 ст. 203 ЦК України -правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки , як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 03 жовтня 2006 року був укладений між [PERSON] і [PERSON] по прибданню на ім*я [PERSON] . зазначеної квартири для приховання іншого првочину, а саме придбання зазначеної кваритири на им*я малолітнього [PERSON] його матір*ю [PERSON],то до зазначеного правочину слід застосувати правила цього правочину. Таким чином, суд вважає, що оскільки орган опіки та піклування не заперечує в придбанні на ім*я малолітнього [PERSON] спірної квартири , за аліменти отримані його матір*ю на його утримання та визнанні права власності за ним на зазначену квартиру, і воля сторін при укладанні договору купівлі-продажу [ADDRESS] від 03 жовтня 2006 року між [PERSON] і [PERSON] була направлена на придбання зазначеної квартири саме для [PERSON], то його право щодо визнання за ним права власності на зазначену квартиру підлягає захисту, оскільки визнання за ним права власності на зазначене майно захистить його права та інтереси.

Outcome: approved