Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

Позивачка [PERSON]. заявила позов до Ямпільської міської ради Вінницької області та [PERSON]. про визнання нечинним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку як такого, що порушує права власника суміжного землекористування. Зазначила, що 06 серпня 2002 року нею було придбано у приватну власність складські приміщення, які раніше належали Ямпільському райпотребсоюзу і на даний час нею використовується за їх профілем та належністю. З того часу вона демонтувала старі складські приміщення і побудувала нові у відповідності з дозволами Ямпільської міської ради та відповідних служб. Трохи раніше у приватну власність відповідачем [PERSON]. у 1999 році було придбано земельну ділянку, яка розташована поряд з її складськими приміщеннями за [ADDRESS] розміром 0,0460 га. Позивачка посилається на те, що в 2007 році вона мала намір земельну ділянку, яка знаходиться під складськими приміщеннями викупити у приватну власність, але коли приїхали експерти і обстежили, то їй повідомили, що з боку відповідача є грубі порушення, а з її боку необхідно додати, або виділити для обслуговування приміщення 28,5 м2 земельної ділянки. З такою пропозицією вона звернулась до відповідача в надії, що він її зрозуміє і добровільно надасть їй в користування 28,5 м2 земельної ділянки, які на даний час перебувають у його приватній власності. На таку пропозицію відповідачем [PERSON]. було відмовлено і сказав їй, що ніякої земельної ділянки він віддавати не буде. Тому вона змушена звернутись до суду і просить суд винести рішення, яким Державний акт на право приватної власності на землю виданий 29.09.1999 року Ямпільською міською радою на ім*я [PERSON]- скасувати та надати їй право дозволу на користування, розпорядження та приватизацію земельної ділянки розміром 25,8 м2, яка граничить з земельною ділянкою відповідача [PERSON]. для обслуговування складських приміщень, що належать їй на праві приватної власності. Представник позивача [PERSON]. заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Боднар О.В. заявлені позовні вимоги визнав повністю і суду пояснив, що дійсно при виділенні у приватну власність земельної ділянки відповідачу [PERSON]. не було враховано площі, яка необхідна на обслуговування складських приміщень, що розташовані на суміжній земельній ділянці. Земельна ділянка [PERSON]. виділена і знаходиться впритул до стіни складського приміщення. Також пояснив, що позивачка [PERSON]. користується вказаною земельною ділянкою на підставі договору, укладеного із міською радою. На даний час позивачка бажає викупити земельну ділянку, яка розміщена під належними їй складськими приміщеннями, і Ямпільською міською радою вирішено продати вказану земельну ділянку позивачці. Однак, зробити це виявилося неможливим, у зв'язку із тим, що власнику суміжного землекористування [PERSON]. Ямпільською міською радою було видано Державний Акт на право приватної власності на землю, площа якої займає територію, необхідну для обслуговування складських приміщень, які побудовані були раніше видачі вказаного Державного Акту [PERSON]. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнав, заперечував їх тим, що відповідно до ст.6 ЗК України, який діяв на час приватизації земельної ділянки, громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Колишнім власникам землі (їх спадкоємцям) або землекористувачам земельні ділянки не повертаються. За їх бажанням їм може бути передано у власність або надано у користування інші земельні ділянки на загальних підставах. Відповідно до ст. 10 Земельного Кодексу України, який діяв на час приватизації земельної ділянки до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність; реєстрацію права власності; припинення права власності. Вважає, що при прийнятті рішення про передачу йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,0460 гектарів Ямпільська міська рада діяла виключно на підставі норм Земельного Кодексу України, який діяв на той час, а тому підстав для визнання нечинним державного акту не має. Крім цього, позивачка 06 серпня 2002 року придбала у приватну власність складські приміщення і з того часу у її користуванні знаходилась земельна ділянка, яка знаходиться під даними будівлями, і з того часу вона мала право на оспорювання свого порушеного права, тому вважає, що позивачкою пропущений строк позовної давності відповідно ст. 71 ЦК України, який діяв на час придбання нею складських приміщень, а тому і на підставі цього її вимоги не можуть бути задоволенні. Крім того, відповідач [PERSON]. вважає, що відповідно до ст. 28 Земельного Кодексу України, який діяв на час приватизації ним земельної ділянки - право приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: - добровільної відмови від земельної ділянки; відчуження земельної ділянки Раді; викупу земельної ділянки; систематичного невнесення земельного податку в строки, встановленні законодавством України; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. Відповідно до ст. 31 Земельного Кодексу України, який діяв на час приватизації земельної ділянки - вилучення земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення місцевих Рад народних депутатів. Враховуючи те, що його згоди на вилучення земельної ділянки не має, порушень земельного законодавства з його сторони також не має, а тому підстав для вилучення в нього земельної ділянки розміром 28,5 кв. м. не має і крім цього в компетенцію суду проведення вилучення земельної ділянки не входить, оскільки це виключна компетенція місцевих Рад, тому вважає, що підстав для задоволення вимог позивача і в даній частині також не має. Просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Виходом на місце при обмірі з участю спеціаліста земельної ділянки, належної відповідачу [PERSON]., судом встановлено, що дана земельна ділянка є суміжною зі складськими приміщеннями, належними позивачці [PERSON]. , і фактичний її розмір відповідає тому, що зазначений Державному Акті та схематичному плані, земельна ділянка прилягає безпосередньо до стіни складських приміщень. Із оглянутого з участю спеціаліста оригіналу інвентарної справи домоволодіння по[ADDRESS] встановлено, що відповідач [PERSON]. є співвласником житлового будинку та власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок із надвірними спорудами, на схематичному плані відображено площу присадибної території, яка існувала до приватизації та після. Площа території після приватизації прилягає безпосередньо до стіни складських приміщень. Із оглянутого з участю спеціаліста оригіналу інвентарної справи єдиного майнового комплексу будівлі складів по [ADDRESS] встановлено, що позивачка є власником зазначених будов, площа будівель складає 268, 4 кв. м., рік введення в експлуатацію - 1962. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі (Державного Акту на право приватної власності на землю) встановлено, що [PERSON]. на підставі рішення Ямпільської міської ради від 18.06.1999 року 6 сесії 23 скликання передано у приватну власність земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] площею 0,0460 гектарів для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Із рішення №369 від 28.10.2002 року виконавчого комітету Ямпільської міської ради судом встановлено, що [PERSON]. дозволено виготовити проектно-кошторисну документацію на реконструкцію складського приміщення по [ADDRESS] Із рішення Ямпільської міської ради 20 сесії 4 скликання від 05.07.2004 року встановлено, що [PERSON]. дано дозвіл на продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення у власність загальною площею 0,0267 га для обслуговування складського приміщення по [ADDRESS] Із рішення №290 від 04 серпня 2004 року виконавчого комітету Ямпільської міської ради встановлено, що [PERSON]. дозволено реконструкцію складського приміщення по [ADDRESS] Із рішення Ямпільської міської ради 9 сесії 5 скликання від 12.12.2006 року встановлено, що між Ямпільською міською радою та [PERSON]. заключено договір земельного сервітуту на використання земельної ділянки загальною площею 0,0267 га строком на 1 рік для комерційного використання, по [ADDRESS] Із рішення №274 від 02.08.2002 року виконавчого комітету Ямпільської міської ради встановлено, що Ямпільській районній спілці споживчих товариств оформлено право колективної власності на 7/20 частин складу по [ADDRESS] і видано свідоцтво на право колективної власності. Із договору купівлі продажу від 06.08.2002 року встановлено, що [PERSON]. придбала, а Ямпільська районна спілка споживчих товариств продала 7/20 частин складу, що знаходиться в [ADDRESS] Із договору купівлі-продажу від 23.03.2001 року встановлено, що [PERSON]. продав, а [PERSON]. придбала склад з підвалом, що знаходиться в [ADDRESS] Із висновку державної експертизи землевпорядної документації від 13.02.2007 року №120 встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП [PERSON]. для комерційної діяльності на умовах оренди, яка розташована на території Ямпільської міської ради [ADDRESS]в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам. Із Технічних умов, Висновку №3 Ямпільської рай СЕС встановлено, що земельна ділянка розташована по[ADDRESS] придатна для будівництва складського приміщення. Із рішення №325 від 01.09.2004 року виконавчого комітету Ямпільської міської ради встановлено, що [PERSON]. оформлено та видано свідоцтво про право приватної власності на єдиний майновий комплекс, для здійснення підприємницької діяльності, який складається з будівель двох складів та розташований по[ADDRESS] Із реєстраційного посвідчення КП «ЯРБТІ» та свідоцтва про право власності встановлено, що за [PERSON]. зареєстровано право власності на єдиний майновий комплекс для здійснення підприємницької діяльності в цілому, який розташований в [ADDRESS] Із Повідомлення КП «МОКС» від 11 квітня 2007 року вих..№14 встановлено, що позивачка [PERSON]. повідомлена про те, що згідно державних будівельних норм і правил п.3.25 та висновку державної експертизи землевпорядної документації для догляду за будівлею і здійснення ремонтних робіт, відстань від бічної межі ділянки до господарської будівлі слід приймати не менше 1 м, у її випадку необхідно додатково виділити 28,5 м.кв. землі. Із Повідомлення Ямпільської міської ради вих..№02-12-243 від 15.06.2006 року встановлено, що комісією міської ради встановлено, що при будівництві складського приміщення та приватизації земельної ділянки [PERSON]. не витримані ДБН 360\92, а також не враховано 1 метра для обслуговування будівлі даного складського приміщення, і, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS]є власністю [PERSON]., згідно Державного Акту на право власності на землю, позивачці роз'яснено, що такий спір вирішується в судовому порядку. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог про скасування Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я відповідача [PERSON] , виходячи із наступного. Як встановлено із досліджених письмових доказів - складські приміщення, які придбала позивачка, побудовані і введені в експлуатацію 1962 року. Тобто, на момент видачі відповідачу Державного Акту на право власності на суміжне землекористування, складські приміщення існували. І в порядку статті 17 Земельного Кодексу України (ред. 18.12.1990 р.) , який діяв на момент приватизації землі відповідачем [PERSON]., Ямпільська міська рада повинна була перевірити матеріали, що обґрунтовують розмір вказаної земельної ділянки із врахуванням наявності складських приміщень на суміжній земельній ділянці. Однак, в порушення Державних Будівельних норм передану у приватну власність відповідачу [PERSON]. земельну ділянку визначено у розмірі 0,0460 га, оскільки її площа прилягає безпосередньо до стіни будівель складських приміщень без урахування площі, яка необхідна для обслуговування приміщення. Як встановлено із досліджених письмових доказів позивачка [PERSON]. в 2004 році набула право власності на вказані будівлі. Із доводів позивачки, представника відповідача, встановлено, що позивачка виявила намір здійснити викуп земельної ділянки під територією складів. Однак, про неможливість реалізації права на викуп земельної ділянки позивачка дізналася в ході підготовки документації на викуп землі, тобто, із Повідомлення Ямпільської міської ради вих..№02-12-243 від 15.06.2006 року, Повідомлення КП «МОКС» від 11 квітня 2007 року вих..№14. З наведених обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача [PERSON]. про те, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки в їх підтвердження відповідачем не надано жодного достовірного доказу. Наведені позивачкою доводи та досліджені письмові докази (Повідомлення Ямпільської міської ради вих..№02-12-243 від 15.06.2006 року, Повідомлення КП «МОКС» від 11 квітня 2007 року вих..№14) підтверджують ту обставину, що спір між сторонами виник в 2006 році, тобто, строк позовної давності із правом звернення до суду про вирішення даного спору позивачкою не порушено. Оскільки спір між сторонами виник в 2006 році, суд застосовує норми чинного Земельного Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Відповідно ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Тому позивачка, яка набула у власність споруду складських приміщень, за нормами чинного законодавства (ст.. 120 ЗК України та ст..377 ЦК України) має право набути в законному порядку у власність ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею та частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування споруди. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом і, відповідно, громадянам і юридичним особам забезпеченні рівні умови захисту права власності на землю. Відповідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно п.г ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що виданий Ямпільською міською радою народних депутатів Вінницької області Державний Акт на право приватної власності на землю відповідачу [PERSON]. порушує вимоги ДБН, які діяли на момент його видачі і продовжують діяти на момент виникнення спору між сторонами. А також порушує права та законні інтереси позивачки як власника будівлі, що розміщена на суміжній земельній ділянці. Заперечення відповідача [PERSON]. про те, що виданий йому Державний Акт є законним, суд вважає необґрунтованими і такими, що не підтверджені жодним достовірним доказом, зокрема - не надано доказів про те, що ним при поданні заяви на приватизацію землі у встановленому порядку (ст. 17 ЗК України (ред. 18.12.1990 р.). надавалися матеріали про обґрунтування площі присадибної земельної ділянки. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання недійсним зазначеного Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №014412 і має підстави для визнання його недійсним . При вирішенні спору в частині заявлених позовних вимог про надання позивачці дозволу на користування, розпорядження і приватизацію земельної ділянки розміром 28,5 м. кв для обслуговування складських приміщень, суд виходить із того, що позивачкою в підтвердження таких вимог не надано жодного достовірного письмового доказу, який би підтверджував обґрунтування розміру вказаної площі, в ході судового розгляду позивачка та її представник не навели жодного доводу в підтвердження вказаних вимог, не зазначили правових підстав для заявлення таких вимог до відповідачів по справі. А тому суд вважає такі вимоги необґрунтованими і не має підстав для їх задоволення.

Outcome: partial