Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

28 січня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення частки майна та визнання права власності у порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що у 1999 році вона, її чоловік - [PERSON] (відповідач), донька - [PERSON](відповідач) та мати - [PERSON], приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS]. У свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру, яке вони отримали, було прописано, що квартира належить на праві спільної сумісної власності. [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй майно, у тому числі на її частку приватизованої квартири. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину фактично, так як з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Чоловік спадкодавця (батько позивача) загинув на фронті, що підтверджується доданою до позовної заяви копією посвідчення. Крім [PERSON], інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає. 15 січня 2008 року [PERSON] звернулась до Восьмої ДДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], під час звернення нотаріус оглянула представлені документи, та зазначила, що, згідно Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не може видати мені свідоцтво про право на спадщину за законом, доки не буде виділено частку померлої із майна, що знаходилося у моїй спільній сумісній власності, спільній сумісній власності спадкодавця та відповідачів, і запропонувала звернутися до суду із позовною заявою про визначення частки померлої у спільному сумісному майні. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом. Позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на &frac14; частину квартири [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON]. 21 квітня 2008 року позивач доповнила позовні вимоги, просила суд крім того встановити, що частка власності померлої [PERSON]на квартиру [ADDRESS]становила &frac14; частину, а інші &frac34; цієї квартири належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, по &frac14; частці кожному. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала. Відповідачі позов визнали. Представники третіх осіб - Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, КП «ДМБТІ» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Восьмої ДДНК надійшли відповідні письмові пояснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за умови невизначеності частки померлого у праві спільної сумісної власності на майно, надані витяги зі спадкового реєстру заповітів та спадкових справ, з проханням розглядати справу за відсутності представника третьої особи (а.с. 46). Від КП ДМБТІ також надійшло клопотання з проханням розглянути спрау за відсутності представника, звернуто увагу на необхідність припинити право спільної сумісної власності з визначенням часток власності на майно (а.с. 35). Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши докази та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1999 році [PERSON], її чоловік - [PERSON], донька - [PERSON]та мати - [PERSON], приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 13 травня 1999 року (а.с. 6). У свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру, було вказано, що квартира належить власникам на праві спільної сумісної власності. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про гародження [PERSON] (а.с. 8), свідоцтвом про укладення шлюбу між Єлаш С.А. та [PERSON], виданого 28 червня 1969 року (а.с. 9), свідоцтвом про народження [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON] (а.с. 40). [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 09 січня 2002 року (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй майно, у тому числі на її частку приватизованої квартири. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину фактично, так як з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, мкшкала у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою житлової комунальної організації від 11.01.2008 р. №113 (а.с. 12). Крім [PERSON], інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом, які прийняли б спадщину, немає, оскільки [PERSON]заповітів не складала, із заявами про прийняття спадщини після її смерті інші особи не зверталися, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру від 25.03.2008 р. (а.с. 47, 48). Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Під час звернення нотаріус оглянула представлені документи, та зазначила, що, згідно Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не може видати мені свідоцтво про право на спадщину, доки не буде виділено частку померлого із майна, що знаходилося у спільній сумісній власності, і запропонувала звернутися до суду із заявою про визначення частки померлого у спільному сумісному майні, а саме: у квартирі [ADDRESS](а.с. 13). Дійсна ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] на теперішній час складає 67250 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості ПП «Компанія Делконс» (а.с. 19-29). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилася одна спадкоємиця - а саме позивач, оскільки є донькою померлої. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було встановлено судом, позивач мешкала у зазначеній квартирі разом зі спадкодавцем, прийнявши спадщину. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивач прийняв спадщину, у розумінні ст. 1268 ЦК України. В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність позивача, її померлого чоловіка та дітей на спірну квартиру, а тому ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників були рівними, по 1/4 кожному. Згідно положень ст.15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв спадкове майно після смерті [PERSON], позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, що крім пояснень сторін підтверджуються письмовими доказами. Враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого цивільного законодавства, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на &frac14; частину квартири [ADDRESS], а також визнати право спільної часткової власності на цю квартиру.

Outcome: approved