Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Колодезянської сільської ради Красногвардійського району АР Крим про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння, мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 1992 року вона купила домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу зареєстрованим у Колодезянської сільради. Весь цей час вона постійно проживає у будинку, сплачує комунальні послуги, але не може розпорядитися своїм майном через неналежно оформлені документи. Просила визнати договір купівлі - продажу дійсним, а також визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслав заяву, в якій просила позов задовольнити, а справу слухати за її відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надіслав заяву в якій просив справу слухати за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. Матеріалами справи встановлено, що за договором купівлі - продажу від 22 вересня 1992 року, який засвідчений секретарем Колодезянської сільської ради, будинок загальною жилою площею 30 кв.м., розташований на земельної ділянці розміром 0,18 га., [PERSON] придбала у Х[PERSON], вартість будинку сплачена повністю, але у договорі не зазначено за якою адресою розташовано будинок. Довідкою Колодезянської сільської ради підтверджується, що домоволодіння, що належить на підставі договору купівлі - продажу [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] З копії технічного паспорта вбачається, що [PERSON] записано власницею будинку по [ADDRESS] без зазначення на підставі яких саме документів у відповідній графі. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що вищевказане домоволодіння із надвірними будівлями отримано позивачем за договором купівлі-продажу у 1992 році, а тому [PERSON] є його власницею. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.1. ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про Державне мито”, ставка державного мита із позовних заяв складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 грн. Відповідно до п. 9 ч.1 с. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна. Як вбачається з квитанції позивачкою при зверненні до суду сплачено державне мито у розмірі 51 грн., а відповідно до технічного паспорту на будинок його вартість становить 47703 грн., таким чином 1 відсоток від ціни позову складає 477 грн. 03 коп., різниця між сплаченим державним митом та тим, що повинно було б сплачено, складає 426 грн. 03 коп., яка й підлягає стягненню з позивачки. На підставі ст. ст. 328, 334, 392 ЦК України,

Outcome: approved