Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-19 00:00:00

05 жовтня 2007 року позивач пред'явив позов до відповідача і просив виселити його з гуртожитку № [ADDRESS]з наданням йому іншого жилого приміщення у гуртожитку, який розташований по [ADDRESS], зняти його з реєстрації за адресою [ADDRESS]та зареєструвати його за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства „Дніпрошина” № 69 від 18 лютого 2005 року працівнику цеху вулканізації ПМШ [PERSON]. на період роботи було видано ордер № 248 від 21 лютого 2005 року на заселення жилої площі з правом зайняття одного койко-місця у кімнаті гуртожитку [ADDRESS], де він і був тимчасово зареєстрований з 27 травня 2005 року. У зв'язку з неукомплектованістю молодіжних гуртожитків мешканцями та закриттям на капітальний ремонт гуртожитку № 6 було проведено переселення мешканців до гуртожитку, який розташований по [ADDRESS]. Актом санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту від 15 травня 2007 року, висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 1350 від 16 травня 2007 року та експертним висновком протипожежного стану гуртожитку, розташованого по [ADDRESS]встановлено, що гуртожиток відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України, протипожежним вимогам, тому є придатним для проживання в ньому. При переселенні було проведено перевірку та перереєстрацію всіх мешканців гуртожитку №6, у ході якої було встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації, оскільки вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2006 року засуджений за ч.2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. Згідно наказу № 397 - К від 17 квітня 2007 року відповідача було звільнено з роботи у ВАТ «Дніпрошина», у зв'язку з набранням законної сили вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за п. 7 ст. 36 КЗпП України з 19 квітня 2006 року. Позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом, оскільки іншим чином переселити відповідача в інший гуртожиток неможливо. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідач надіслав суду пояснення, в яких зазначив, що позов визнає, заперечень не має, згоден на розгляд справи без його участі. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, а ст. 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану житлову площу. Судом встановлено, що на підставі рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства „Дніпрошина” № 69 від 18 лютого 2005 року працівнику цеху вулканізації ПМШ [PERSON]. на період роботи було видано ордер № 248 від 21 лютого 2005 року на заселення жилої площі з правом зайняття одного койко-місця у кімнаті гуртожитку [ADDRESS], де він і був тимчасово зареєстрований з 27 травня 2005 року (а.с. 78-79).У зв'язку з неукомплектованістю молодіжних гуртожитків мешканцями та закриттям на капітальний ремонт гуртожитку № 6 було проведено переселення мешканців до гуртожитку, який розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 114 ЖК з наданням іншого жилого приміщення може бути виселено: робітників і службовців (разом з проживаючими з ними особами), що припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями найважливіших галузей народного господарства, які надали жиле приміщення, у зв'язку із звільненням за власним бажанням без поважних причин, або за порушення трудової дисципліни, або за вчинення злочину. Встановлено, що вироком Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 22 листопада 2006 року [PERSON]. визнаний винним по ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (а.с.80-83). Відповідно до ч.5 ст. 132 ЖК України осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Згідно ч.2 ст. 114 ЖК України надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Актом санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту від 15 травня 2007 року, висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 1350 від 16 травня 2007 року та експертним висновком протипожежного стану гуртожитку, розташованого по [ADDRESS]встановлено, що гуртожиток відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України, протипожежним вимогам, тому є придатним для проживання в ньому (а.с. 85-87). За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved