Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що в 2004 році він з [PERSON] з метою забезпечення спільної діяльності їх синів по вирощуванню грибів обладнали приміщення для цих цілей. Відповідачем було надано приміщення, розташоване [ADDRESS], а позивач за власні кошти забезпечив його оснащення необхідним для вирощування грибів обладнанням. Як зазначено в позові, сини сторін пропрацювали разом близько одного року, після чого спільна діяльність в зв'язку з тим, що не дала очікуваних результатів була припинена. За твердженням позивача, він звернувся до відповідача про повернення йому обладнання, встановленого за його кошти, але в зв'язку з тим, що обладнання неможливо було вилучити без шкоди для приміщення відповідач запропонував позивачу продати йому обладнання за 3158 гривень, про що між ними 5 вересня 2005 року було укладено відповідну угоду. За умовами вищезазначеної угоди відповідач, як зазначено в позові, повинен був сплатити позивачеві кошти в сумі 3158 грн. до 5 березня 2006 року. До цього часу відповідач, за твердженням позивача, сплатив йому тільки 1000 гривень, іншу суму боргу повертати відмовляється. Далі в позові позивач зазначає, що крім обладнання їм було витрачено на забезпечення функцінування даного об'єкту кошти в сумі 2000 гривень, які відповідач також погодився йому відшкодувати. В зв'язку в тим, що на той момент відповідач не мав таких коштів сторони, як зазначено в позові, домовилися на підставі ст.604 ЦК України замінити це зобов'язання новим зобов'язанням - позикою. Ця домовленість була оформлена розпискою відповідача від 11 грудня 2005 року про позику відповідача у позивача грошей в сумі 2000 гривень, за якою відповідач зобов'язався повернути кошти в строк до 1 липня 2006 року. Далі в позові позивач зазначає, що до цього часу відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню боргу, але продовжує використовувати обладнання в своїх цілях. В позові позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача борг з урахуванням індексів інфляції та трьох відсотків річних в сумі 5740,95 грн., який складається із основного боргу в сумі 4158 грн. ( 2158 грн. +2000 грн.) та суми із урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 1582,95 грн. В судовому засіданні позивач на підставі ч.2 ст.31 ЦПК України зменшив розмір заявлених ним позовних вимог. В них він просить суд стягнути на його користь з відповідача тільки основний борг в сумі 4158 грн. без урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідач позов не визнав і пояснив суду, що дійсно після припинення спільної діяльності його сина і сина позивача по вирощуванню грибів в його приміщенні, розташованому [ADDRESS] залишилося обладнання, яке позивач надавав їх синам для вирощування грибів. В зв'язку з тим, що це обладнання було важко демонтувати без шкоди для приміщення він погодився викупити його у позивача за 2000 гривень. Спочатку він віддав позивачеві 1000 гривень, про що є відповідна розписка, а потім іншу суму боргу частинами 200, 500,300 гривень без розписок. На думку відповідача, ніякого боргу перед позивачем він не має, оскільки за обладнання, яке він виділяв для вирощування їх синами грибів, він повністю з ним розрахувався. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, а також ретельно дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до наступного. В 2004 році [PERSON] і [PERSON] з метою забезпечення спільної діяльності їх синів по вирощуванню грибів обладнали відповідне приміщення, яке розташоване [ADDRESS] і яке належить [PERSON] [PERSON] за власні кошти забезпечив оснащення приміщення необхідним для вирощування грибів обладнанням. Сини сторін пропрацювали разом близько одного року. Їхня спільна діяльність по вирощуванню грибів не дала очікуваних результатів, в зв'язку з чим вона була припинена. [PERSON] звернувся до[PERSON] про повернення йому обладнання, встановленого за його кошти. В зв'язку з тим, що обладнання неможливо було вилучити без шкоди для приміщення [PERSON] запропонував [PERSON] продати йому обладнання за 3158 гривень, про що між ними 5 вересня 2005 року було укладено відповідну письмову угоду. За умовами цієї угоди відповідач повинен був сплатити позивачеві в строк до 5 березня 2006 року 3158 гривень. До цього часу відповідач сплатив позивачеві тільки 1000 гривень, що підтверджується поясненнями сторін та відповідною розпискою від 31 серпня 2006 року, виданою позивачем відповідачу. В ході з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами було також встановлено, що крім обладнання [PERSON] були витрачені на забезпечення діяльності синів сторін по вирощуванню грибів кошти у розмірі 2000 гривень, які [PERSON] також погодився повернути позивачеві. В зв'язку з тим, що на той момент [PERSON] не мав таких коштів, сторони домовилися на підставі ч.2 ст.604 ЦК України замінити первісне зобов'язання по поверненню грошей новим зобов'язанням - позикою. Ця домовленість була оформлена письмовою розпискою від 11 грудня 2005 року, виданою відповідачем позивачу, згідно якої відповідач зобов'язується повернути позивачеві в строк до 1 липня 2006 року отримані в борг кошти в сумі 2000 гривень. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, як що його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Розписка, видана відповідачем позивачу, свідчить про вчинення правочину між сторонами. Загальна сума грошового зобов'язання[PERSON] по даній справі складає 4158 грн. ( 2158 грн.+ 2000 грн.). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до сь.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він не має боргу перед позивачем, оскільки ніяких доказів на підтвердження цієї обставини та своїх заперечень проти позову їм судом надано не було. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне позов [PERSON] до[PERSON] про стягнення боргу задовольнити повністю.

Outcome: approved