Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-03 00:00:00

У червні 2007 року [PERSON]. звернулася із позовом до [PERSON]. про встановлення порядку користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] Дніпропетровської області. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON]. посилалася на наступні обставини: - з відповідачем в даній справі вона вступила в зареєстрований шлюб 20 листопада 1999 року, а до цього з 15 квітня 1996 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах; від шлюбу в них мається неповнолітній син [PERSON], [INFO]; - вони всі разом (позивач, відповідач та їх малолітній син) проживають в жилому будинку [ADDRESS], який належить на праві власності відповідачеві, хоча добудований він був ними спільно в період коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах; - відповідач в даній справі зловживає спиртними напоями, систематично дебоширить в сім'ї, виганяє їх з сином із будинку, створюючи таким чином умови, неможливі для проживання в зазначеному вище будинку. Посилаючись на норми ст. 156 ЖК України [PERSON]. звернулася до суду із даним позовом, в якому просила встановити порядок користування жилими приміщеннями в спірному жилому будинку, виділивши їй разом із малолітнім сином в користування одну із спальних кімнат, залишивши у спільному користуванні з відповідачем кімнату, ванну кімнату, туалет, вітальню, веранду. 13 серпня 2007 року [PERSON]. звернулася із позовом до [PERSON]. та [PERSON]. про вселення в жилий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на наступні обставини: - з 15 квітня 1996 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON]., а 19 листопада 1999 року вона вступила з ним в зареєстрований шлюб, від чого у них маються неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]; - з 2000 року вона була зареєстрована та фактично проживала разом із сином та [PERSON]. в жилому будинку [ADDRESS], який на той час належав [PERSON], хоча вона ([PERSON].) вважає його спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона його добудовували в шлюбі за спільні кошти; - з грудня 2006 року відповідач [PERSON]. став перешкоджати їй та неповнолітньому сину користуватися жилим будинком - виганяв їх з будинку, спричиняв їй тілесні ушкодження; - 28 червня 2007 року [PERSON]. без її відому подарував вказаний вище жилий будинок своїй матері [PERSON], яка стала відразу ж вимагати від неї негайного виселення її разом із неповнолітнім сином; - в результаті дій відповідачів в даній справі 23 липня 2007 року вона вимушена була покинути вказаний жилий будинок та вибратися з нього до свого брата. Посилаючись на норми ст. 156 ЖК України, [PERSON]. звернулася із даним позовом, в якому просила вселити її разом із її неповнолітнім сином [PERSON]. в жилий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 17 жовтня 2007 року вказані вище позови [PERSON] були об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 10 грудня 2007 року до участі в даній справі в якості співвідповідача за позовними вимогами [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням було залучено [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON]. свої вимоги підтримала в повному обсязі, уточнивши вимоги про встановлення порядку користування жилим приміщенням і просила виділити їй разом із малолітнім сином в користування приміщення кімнат 1-5 площею 11,6 м2, 1-6 площею 10,4 м2; відповідачу просила виділити приміщення кімнати 1-7 площею 9,6 м2, залишивши у спільному з відповідачем користуванні приміщення кімнати 1-4 площею 20,0 м2, ванної кімнати 1-3 площею 4,1 м2, кухні 1-2 площею 6,5 м2, вітальні 1-1 площею 8,6 м2, веранду І площею 3,2 м2. Відповідачі позову не визнали, пояснивши, що дійсно позивач в даній справі з 20 листопада 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON].; від цього шлюбу у них є малолітній син [PERSON]. [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 03 вересня 1999 року належав жилий будинок [ADDRESS]. Коли в сім'ї [PERSON]. та [PERSON] стали виникати сварки і стало питання про розірвання шлюбу, 28 червня 2007 року [PERSON]. подарував свій будинок своїй матері [PERSON], оскільки будинок належав йому на праві приватної власності іще до реєстрації шлюбу з [PERSON] 19 липня 2007 року [PERSON], як власник жилого будинку, направила поштою листа до [PERSON] та [PERSON]. з вимогою звільнення жилого будинку протягом 7 днів, оскільки він (жилий будинок) необхідний їй для власного проживання. Отримавши вказану вимогу, [PERSON]. добровільно виселилася з зазначеного вище будинку. Оскільки [PERSON]. вибралася із спірного жилого будинку добровільно, з власної волі, відповідачі просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В ході розгляду справи відповідачі висловили думку про те, що вони не заперечують проти того, щоб [PERSON]. вселилася разом зі своїм малолітнім сином в жилий будинок, але за умови, що вона примириться з [PERSON]. і вони відновлять подружнє життя, а також за умови, що вона ([PERSON].) звернеться до суду із заявою про відмові від усіх заявлених нею позовів, в тому числі і про визнання недійсним договору дарування спірного жилого будинку. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши всі інші надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності від 3 вересня 1999 року, яке було зареєстроване у Царичанському БТІ 03 вересня 1999 року. [PERSON]. та [PERSON]. вступили в зареєстрований шлюб 20 листопада 1999 року, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 5) і не викликає спору у сторін. Не викликає спору у сторін також та обставина, що [PERSON]. вселилася в спірний жилий будинок в якості члена сім'ї власника (дружини) і 21 вересня 2000 року була зареєстрована за вказаним місцем проживання. Окрім того вказана обставина підтверджується також відповідною відміткою в паспорті громадянина України на ім'я позивача в даній справі (а. с. 6). 13 жовтня 2004 року у [PERSON]. та [PERSON] народився син [PERSON], який також став проживати в спірному жилому будинку разом зі своїми батьками. Згідно з нормами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У судовому засіданні жодна із сторін не посилається на те, що при вселенні [PERSON] або малолітнього [PERSON] в жилий будинок [ADDRESS] було встановлено інший порядок користування будинком, ніж передбачено законом. В зв'язку з викладеними обставинами, суд вважає, що [PERSON]. і її малолітній син [PERSON] набули права користування жилим будинком, який належав [PERSON] нарівні з його (будинку) власником ([PERSON].) на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України. [PERSON]. став зловживати спиртними напоями, став вчиняти в сім'ї сварки, займатися рукоприкладством, виганяти [PERSON] разом із їх малолітнім сином із вказаного жилого будинку. Вказані обставини підтверджуються копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи (а. с. 37, 38, 39), а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В зв'язку з викладеними обставинами, 6 червня 2007 року [PERSON]. звернулася до суду із позовом до [PERSON]. про встановлення порядку користування жилим приміщенням (а. с. 3). Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2007 року було відкрито провадження у справі, надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів та призначено попереднє судове засідання на 16 липня 2007 року (а. с. 8). Однак після цього, дізнавшись про подану [PERSON] позовну заяву, 28 червня 2007 року [PERSON]. відчужує спірний жилий будинок на користь своєї матері [PERSON]., уклавши договір дарування вказаного жилого будинку (а. с. 15). 16 липня 2007 року [PERSON]., посилаючись на стан здоров'я, звертається до суду із заявою про перенесення попереднього судового засідання (а. с. 10), а 19 липня 2007 року [PERSON] направляє на адресу [PERSON] письмову вимогу про негайне (протягом 7 днів) звільнення жилого будинку, оскільки він (жилий будинок) потрібний їй для власного проживання (а. с. 40), хоча і до цього часу в спірний жилий будинок вона так і не вселилася. На думку суду, вказані дії відповідачів [PERSON]. та [PERSON]. свідчать про їх намір виселити [PERSON] разом із її малолітнім сином із жилого будинку [ADDRESS] Дніпропетровської області, що в результаті і привело до бажаного для них результату - 23 липня 2007 року [PERSON]. вимушена була покинути вказаний вище жилий будинок і проживати з того часу у свого брата [PERSON] Окрім викладеного вище, на думку суду, факт звернення [PERSON] спочатку із позовом про встановлення порядку користування жилим приміщенням, а потім (14 серпня 2007 року) із позовом про вселення її разом із малолітнім сином в спірний жилий будинок також свідчать про те, що вона вибралася зі спірного жилого будинку не з власної волі, а таке рішення було вимушене. Згідно з нормами ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником жилого будинку не позбавляє осіб, які були членами сім'ї власника жилого будинку, права користування займаним приміщенням. В зв'язку із викладеним суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про вселення її разом із малолітнім сином в жилий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області підлягає задоволенню. Встановлюючи порядок користування приміщеннями жилого будинку суд виходить з наступних обставин. Згідно з нормами ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (в тому числі в колишні члени сім'ї) користуються жилим будинком нарівні із власником. За викладених собачин суд вважає, що приміщення веранди, вітальні, кухні, ванної кімнати повинні бути виділені у спільне користування сторін в даній справі. На час винесення цього судового рішення власником спірного жилого будинку є [PERSON], хоча і мається інша цивільна справа про визнання договору дарування жилого будинку, укладеного між [PERSON]. та [PERSON]. недійсним. А тому вона має право, як власник спірного будинку, користуватися цим жилим будинком. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вправі користуватися жилим будинком 4 особи - сторони в даній справі [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. та малолітній син [PERSON] та [PERSON]. - [PERSON]. Враховуючи ті обставини, що на цей час малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], йому на цей час не виповнилося 4 років, тому суд вважає, що з урахуванням розміщення кімнат в спірному будинку, [PERSON] та її малолітньому сину може бути виділена одна жила кімната 1-5 площею 11,6 м2. [PERSON] та [PERSON]. є дорослі особи різної статі, тому суд вважає, що кожному із них повинно бути виділено окрему кімнату, а саме кімнати 1-6 площею 10,4 м2 та 1-7 площею 9,6 м2. Між ними спору не існує щодо порядку користування жилим приміщенням, тому суд не зазначає кому із них яку кімнату виділити. Враховуючи розташування кімнат в жилому будинку, суд вважає, що кімната 1-4 площею 20,0 м2 повинна також бути залишена у спільному користуванні усіх осіб. На думку суду, відповідно до норм ст. 88 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на відповідачів. Позивач сплатила судові витрати в загальній сумі 72 гр., в тому числі 17 гр. судового збору (а. с. 1, 31), 15 гр. витрат на ІТЗ (а. с. 2, 30) та 40 гр. витрат на правову допомогу (а. с. 4). На думку суду, саме така сума повинна бути стягнута із відповідачів солідарно на користь позивача в даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial