Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-16 00:00:00

Позивач ВАТ «Каланчацький маслозавод» звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування фірмового магазину загальною площею 39,4 кв.м в [ADDRESS], укладений між Селянським фермерським господарством /СФГ/ «Карат» та [PERSON], зобов»язати Херсонське державне БТІ скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та зобов»язати останнього повернути позивачеві приміщення зазначеного фірмого магазину. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що між ВАТ «Каланчацька харчосмакова фабрика» та СФГ «Карат» на Чаплинській філії Першої Української універсальної товарної біржі 25 липня 2005 р. укладено договір купівлі-продажу № 152 частини одноповерхової будівлі фірмового магазину-приміщення 1-1, 1-3, 1-5 загальною площею 39,4 кв.м в [ADDRESS]. Зазначений договір був укладений з порушенням вимог ст.362 ЦК України на тій підставі, що порушено переважне право ВАТ «Каланчацький маслозавод» купівлі частки у праві спільної часткової власності. Після ряду судових розглядів справи за позовом ВАТ «Каланчацький маслозавод» постановою Вищого господарського суду від 03 жовтня 2007 р. скасовані рішення господарського суду Херсонської області від 10 квітня 2007 р. та постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 15 червня 2007 р., якими відмовлено позивачеві у справі в задоволенні позовних вимог про переведення прав та обов»язків покупця. Рішенням господарського суду Херсонської області від 25 лютого 2008 р. позовні вимоги ВАТ «Каланчацький маслозавод» були задоволені і переведено на нього право покупця за договором купівлі-продажу № 152 від 25.07.2005 р. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25 квітня 2008 р. зазначене рішення залишено без змін. Таким чином, з моменту винесення постанови Вищим господарським судом - 03 жовтня 2007 р., яким усі попередні рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд, правочин щодо права власності ФСГ «Карат» був оспорюваним. Однак 05 грудня 2007 р. /під час судового розгляду відносно спірного майна - фірмового магазину/ між СФГ «Карат» та [PERSON] укладено договір, згідно якого СФГ подарувало громадянину [PERSON] приміщення одноповерхової будівлі фірмового магазину /приміщення 1-1, 1-3, 1-5/ загальною площею 39,4 кв.м по [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відчуджувати спірне приміщення мав право тільки позивач по даній справі, останній вважає, що СФГ «Карат» не мав права дарувати спірне майно, оскільки особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та мати вільне на це волевиявлення. Крім того, відповідно до загальних вимог чинності правочину він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Позивач вважає, що зазначений правочин є фіктивний, оскільки він вчинений без наміру створення правових наслідків. Сторони договору дарування знали, що приміщення спірні і перебувають у судовому спорі, тобто правочин є оспорюваним. Голова СФГ [PERSON] та [PERSON] є сватами, і оформили зазначений правочин з метою ухилення від подальшого виконання рішення суду при визнанні покупцем спірного приміщення ВАТ «Каланчацький маслозавод». Відповідач - голова Селянського фермерського господарства «Карат» [PERSON] позов не визнала та у запереченнях пояснила, що дійсно подарувала спірні приміщення [PERSON], однак договір дарування вчинила на законних підставах. Вона станом на 05.12.2007 р. була власником фірмового магазину, про що свідчили правоустановлюючі документи та рішення господарського суду Херсонської області від 22.08.2005 р., яким визнано за СФГ «Карат» право власності на приміщення. Обдаровуваний [PERSON]знав про те, що приміщення фірмового магазину знаходяться в спорі, однак прийняв їх у дар. Оскільки угода не суперечила діючому законодавству, то державним нотаріусом було посвідчено договір дарування. Щодо твердження позивача про фіктивність правочину, то про наявність правових наслідків договору свідчить те, що він був зареєстрований у БТІ, обдаровуваний [PERSON] розпорядився своїм майном - він його зніс та уклав договір на проектування нового приміщення замість знесеного. Щодо посилання позивача на фіктивність правочину на тій підставі, що [PERSON] та [PERSON] є родичами, то зазначає, що [PERSON] не є членом її сім»ї або кровним родичем. Відповідач [PERSON] позов не визнав та у своїх запереченнях пояснив, що позивач перекручує факти, стверджуючи, що йому на час розгляду справи про переведення прав та обов»язків покупця у господарському суді не було відомо про існування договору дарування. На сьогоднішній день відповідач оскаржує у Вищому господарському суді рішення суду про переведення прав та обов»язків покупця. Позивач не є власником спірного майна, оскільки воно виникає з моменту державної реєстрації договору, а йому лише рішенням господарського суду надається право скористатись правами та обов»язками покупця. Крім того, позивач не довів, що договір дарування є фіктивним, без наміру створити правові наслідки. Навпаки, договір є реальним, оскільки він скористався своїм правом власності на обдаровані приміщення - зніс їх та будує інші згідно проекту. В судовому засіданні представник позивача Кияшко О.О. позов підтримав. Представник відповідача СФГ «Карат» Іщенко Є.П. позов не визнав та дав пояснення, аналогічні запереченню. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав та дав пояснення, викладені у запереченні. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між відкритим акціонерним товариством «Каланчацька харчосмакова фабрика» та СФГ «Карат» на Чаплинській філії Першої Української універсальної товарної біржі 25 липня 2005 р. був укладений договір купівлі-продажу № 152 частини одноповерхової будівлі фірмового магазину - приміщення № 1-1, 1-3, 1-5 загальною площею 39,4 кв.м, розташованого в [ADDRESS]. Вважаючи, що вказаним договором були порушені права покупця, ВАТ «Каланчацький маслозавод» 27.07.2006 р. звернувся до суду з позовною заявою про переведення прав та обов»язків покупця на нього. Однак рішенням господарського суду Херсонської області в задоволенні позовних вимог було відмовлено, Запорізький апеляційний господарський суд залишив це рішення без змін. Постановою Вищого господарського суду від 03 жовтня 2007 р. рішення господарського суду Хеорсонської області та постанова Запорізького апеляційного господарського суду були скасовані, справа направлена до господарського суду Херсонської області на новий розгляд. Таким чином, з цього часу зазначений правочин - договір купівлі-продажу фірмового магазину, укладений між ВАТ «Каланчацька харчосмакова фабрика» та СФГ «Карат», щодо права власності СФГ «Карат» був оспорюваний правочин. В подальшому, 25 лютого 2008 р., господарським судом Херсонської області по даній справі винесено рішення на користь ВАТ «Каланчацький маслозавод», згідно з яким покупцем спірних приміщень за договором № 152 від 25.07.2005 р. було визнано позивача, з нього стягнуто 1000 грн. вартості приміщень, і відповідно відчуджувати спірне приміщення мав право позивач у справі. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25 квітня 2008 р. зазначене рішення залишено без змін. В період розгляду справи в суді, 05 грудня 2007 р., між СФГ «Карат» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір дарування приміщення будівлі фірмового магазину /1-1, 1-3, 1-5/ загальною площею 39,4 кв.м, який посвідчений державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори за № 4573. Згідно п.4 зазначеного договору дарування дарувальник свідчить, що вказані приміщення будівлі не продані іншому, не подаровані, не заставлені, в спорі та під забороною не перебувають, прав третіх осіб на них немає. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що обидві сторони договору дарування знали, що приміщення спірні та перебувають у судовому спорі. Однак відповідачі,діючи недобросовісно, на порушення прав позивача, вчинили вищезазначений правочин. Відповідно до ст.215 ч.3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/. Виходячи з обставин вчинення договору дарування, суд вважає, що вказаний правочин дійсно є фіктивним. Правочин вчинений відповідачами, які усвідомлювали, що порушують права третьої особи відносно спірних приміщень, в перід розгляду судової справи. Про це свідчить і той факт, що відповідачі є родичами: син [PERSON] та донька [PERSON]є чоловіком та дружиною, що підтверджується адресними довідками адресного бюро УМВС України в Херсонській області від 19.06.2008 р. Крім того, відповідач [PERSON], отримавши в дар спірні приміщення, прийняв рішення про знос частини приміщення, про що свідчить акт про виведення з експлуатації та знос частини приватного приміщення від 20 квітня 2008 р. зареєстрований в Каланчацькій селищній раді за № 138 від 22.04.2008 р. , що суд розцінює як намір позбавити позивача права володіти спірними приміщеннями. Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved