Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

Прокурор м. Харкова, діючи в інтересах держави - Територіальної громади м. Харкова в особі органу місцевого самоврядування в особі Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON]про визнання недійсними договорів купівлі-продажу двоповерхової будівлі [ADDRESS]та визнання права власності на зазначене майно за Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що двоповерхова будівля[ADDRESS] є самовільно збудованою, не прийнятою до експлуатації будівлею, яка перебувала у спільній власності Територіальної громади м. Харкова. Проте, всупереч волі власника, а саме Територіальної громади м. Харкова, вказане нерухоме майно вибуло з її володіння, шляхом укладення відповідачами оспорюваних договорів купівлі-продажу. З огляду на порушення відповідачами норм Конституції та цивільного права при укладенні договорів купівлі-продажу, просить суд визнати недійсними: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11875644 від 19.09.2006 року за ВАТ «Роганський МПЗ»; договір купівлі-продажу спірного майна, укладеного між ВАТ «Роганський МПЗ» та [PERSON]від 27.10.2006 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12617431 від 23.11.2006 року за [PERSON].; договір купівлі-продажу спірного майна, укладеного між [PERSON]та [PERSON]. від 01.02.2007 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13466311від 06.02.2007 року за [PERSON]. Окрім цього позивач просить суд визнати право власності на спірне майно за Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради; зобов'язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на двоповерхову будівлю [ADDRESS] за Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради. Відповідач [PERSON]. позов не визнав, вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, такими, що спростовуються фактичними даними. Зокрема, відповідач вказав, що постановою Господарського суду Харківської області від 29.01.2004 року у справі № Б-39/365-03 він був призначений ліквідатором ВАТ «Роганський МПЗ» щодо якого було відкрито ліквідаційну процедуру. 07 листопада 2005 року спірна будівля рішенням Господарського суду у справі № 46/393-05 була визнана на праві власності за ВАТ «Роганський МПЗ», а 27.10.2006 року з [PERSON]., як переможцем аукціону, був укладений договір купівлі-продажу спірного майна. Вважає, що будь-яких порушень чинного законодавства з боку ВАТ «Роганський МПЗ» в його особі як до, так і під час укладення названого договору купівлі-продажу з [PERSON]., допущено не було. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог повністю. Відповідач [PERSON]., проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на наступне: 16 жовтня 2006 року вона, на прилюдних торгах з приводу продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі [ADDRESS], стала переможцем. 27.10.2006 року з нею, як переможцем аукціону, був укладений договір купівлі-продажу спірного майна, за який вона сплатила визначену на торгах суму. Під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі [ADDRESS], нотаріус перевірив дотримання сторонами вимог чинного законодавства та посвідчив зазначений договір. Відповідач [PERSON]. позов не визнав, посилаючись на те, що 01.02.2007 року він за оплатним договором купівлі-продажу придбав у [PERSON]. нежитлову будівлю [ADDRESS]. Під час укладення зазначеного правочину жодних юридичних перешкод в набутті ним права власності на спірне майно не існувало. Вважає, що відчуження [PERSON]та придбання ним у власність спірної будівлі відбулося без будь-яких порушень чинного законодавства. Відповідач КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. в своїх поясненнях суду вказала, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS], укладеного 27.10.2006 року між ВАТ «Роганський МПЗ» в особі [PERSON]. та [PERSON]., вона здійснила всі передбачені законом вимоги, зокрема, встановила осіб - сторін здійснюваного правочину, перевірила правовстановлюючі документи, відсутність заборон на відчуження, отже вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. в своїх поясненнях суду вказала, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS], укладеного 01.02.2007 року між [PERSON]та [PERSON]., були дотриманні вимоги чинного законодавства, що висуваються до даного типу договорів. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Спірною є нежитлова будівля літ. А-2, загальною площею 950,4 кв.м., що розташована за адресою:[ADDRESS]. Ця будівля знаходиться на земельній ділянці колишнього М'ясопереробного заводу і була передана останньому у постійне користування для будівництва заводу згідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської Ради № 530-3 від 23.11.1964 року та № 183-24 від 20.04.1965 року. Загальна площа земельної ділянки складає 6,4827 га. На підставі Розпорядження Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради № 544 від 25.09.1996 року було зареєстровано ВАТ «Роганській МПЗ», який став правонаступником прав та обов'язків М'ясопереробного заводу. 08.10.1997 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради було винесено рішення щодо передачі ВАТ «Роганській МПЗ» у постійне користування земельної ділянки площею 6,4827 га, яка раніше належала М'ясопереробному заводу, про що був виданий державний акт ХР-37-01-001616 від 21.10.1997 року. В період будівництва М'ясопереробного заводу на виділеній земельній ділянці ним першою була збудована спірна 2-поверхова будівля, яка отримала поштову адресу: [ADDRESS]. Зазначена будівля, відповідно до техніко-економічного обґрунтування, зведеного кошторисно-фінансового розрахунку, проектного завдання, будувалася за рахунок коштів та із будівельних матеріалів, що належали м'ясопереробному заводу. На час існування М'ясопереробного заводу в спірній будівлі розташовувалися контори підрядник та субпідрядних організацій, які здійснювали будівництво. Після здачі заводу в експлуатацію будівля, щодо якої виник спір, використовувалася М'ясопереробним заводом у власних цілях. Зазначені факти встановлені рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2005 року у справі 46/393-05, яким право власності на 2-поверхову будівлю по[ADDRESS] було визнано за ВАТ «Роганський МПЗ», повного правонаступника прав та обов'язків М'ясопереробного заводу. Вказане судове рішення Господарського суду Харківської області було залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 19 лютого 2008 року. В зазначеній справі в якості відповідача приймала участь Харківська міська рада. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на це, факти, викладені вище, суд вважає доведеними та такими, що не підлягають новому встановленню. 29.01.2004 року Постановою Господарського суду Харківської області у справі № Б-39/365-03 щодо ВАТ «Роганський МПЗ» відкрита ліквідаційна процедура і призначений ліквідатор - [PERSON]., відповідач у справі. Останній, виходячи з того, що спірна будівля є самовільно побудованим М'ясопереробним заводом нерухомим майном, звернувся до Господарського суду Харківської області про визнання права власності за ВАТ «Роганський МПЗ». Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2005 року у справі 46/393-05 позов ліквідатора, [PERSON]., був задоволений - право власності на 2-поверхову будівлю по[ADDRESS], що є предметом спору, було визнано за ВАТ «Роганський МПЗ». Отже, суд не ставить під сумнів висновки, яких дійшов Господарський суд Харківської області у справі 46/393-05, визнавши власником спірної будівлі ВАТ «Роганський МПЗ». Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог щодо права спільної власності Територіальної громаді на спірне майно на Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів № 236 від 26.02.1993 року «Про передачу в безкоштовне користування приміщення по[ADDRESS]» не може спростувати висновок Господарського суду Харківської області у справі 46/393-05, про приналежність спірної будівлі на праві власності ВАТ «Роганський МПЗ». Натомість суд вважає за необхідне зазначити і таке. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, Закон пов'язує набуття суб'єктивного права власності з певними юридичними фактами, що ним не заборонені. Окрім цього, для з'ясування підстави набуття права власності слід виходити з того, що набуття відбувається в момент, який визначається настанням певного юридичного факту. Надане в обґрунтування своїх вимог щодо приналежності спірного майна Територіальній громаді Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів № 236 від 26.02.1993 року «Про передачу в безкоштовне користування приміщення по[ADDRESS]» не може розглядатися підставою для набуття права власності на спірне майно Територіальною громадою м. Харкова. Згідно зі ст. 137 ЦК УРСР, що діяв на час винесення Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦК УРСР заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніш як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до п. 15 Інструкції про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна, затвердженої наказом Міністерства Фінансів УРСР, що діяла на час винесення Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів № 236 від 26.02.1993 року «Про передачу в безкоштовне користування приміщення по[ADDRESS]», після закінчення річного строку з дня прийняття на облік майна, фінансовий орган зобов'язаний подати, виконавчому комітету районної (міської) Ради народних депутатів за місцем знаходження майна заяву про визнання його безхазяйним. У заяві слід зазначити, яке майно вважається безхазяйним, а також навести докази, що підтверджують неможливість встановлення власника майна. Згідно п. 16 названої Інструкції лише після набуття рішенням відповідного органу про визнання майна безхазяйним законної сили це майно надходить у власність держави. Як вбачається з огляду наданого позивачем Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів № 236 від 26.02.1993 року «Про передачу в безкоштовне користування приміщення по[ADDRESS]», останнє стосується питання щодо передачі в користування спірного майна третій особі. Проте, суд вважає, що зазначене Розпорядження не може вважатися рішенням про визнання майна безхазяйним, оскільки по-перше, прийнято не виконавчим органом міської ради м. Харкова, виключно який мав вирішувати долю безхазяйного майна; по-друге, прийнято не за заявою фінансового органу, виключно який був уповноважений виявляти та здійснювати облік безхазяйного майна; по-третє, надане Розпорядження, в порушення ч. 3 ст. 137 ЦК УРСР прийнято до спливу річного строку, а саме 26.02.1993 року, тобто через 13 днів після отримання відомостей про нібито безхазяйне майно. Крім того, Розпорядження не містить жодних відомостей щодо того, чи здійснювалися заходи з встановлення власника спірної будівлі. Натомість, як було встановлено Господарським судом Харківської області у справі 46/393-05, спірне майно було побудовано М'ясопереробним заводом за його кошти. Отже, суд приходить до висновку, що Розпорядження Фонду міського майна Харківської міської ради народних депутатів № 236 від 26.02.1993 року «Про передачу в безкоштовне користування приміщення по[ADDRESS]» не може бути доказом набуття права власності на спірне майно Територіальною громадою м. Харкова. Будь-яких доказів того, яким чином Територіальна громада м. Харкова могла стати власником зазначеного майна замість Держави, позивач також не надав. Окрім цього суд звертає увагу на те, що Вищій господарський суд України Постановою від 19 лютого 2008 року по справі 46/393-05, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, вказав на помилковість висновку апеляційного суду про те, що спірне майно є безхазяйною річчю. Таким чином, ствердження позивача про те, що Територіальна громада була протиправно позбавлена права власності на спірне майно є необґрунтованим, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачаються підстави для виникнення взагалі у Територіальної громади права власності. З огляду на викладене вище, не спростовує висновку суду про недоведеність набуття права власності на спірне майно Територіальною громадою м. Харкова і наданий суду договір оренди нежитлового приміщення від 26.02.1993 року, укладений Фондом міського майна Харківської міської ради з Управлінням внутрішніх справ м. Харкова, оскільки зазначений договір не містить відомостей щодо підстав набуття права власності Харківською міською радою м. Харкова. Отже, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну будівлю та зобов'язання, в зв'язку цим, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності за Територіальної громадою м. Харкова є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В суді знайшов підтвердження факт, який не заперечується і сторонами, що 27 жовтня 2006 року ВАТ «Роганський МПЗ», в особі [PERSON]. (Продавець), уклав з [PERSON](Покупець) договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею 950,4 кв.м., що розташована за адресою:[ADDRESS]. За здійснений продаж ВАТ «Роганський МПЗ» отримало від [PERSON]. 175000 грн. Як пояснила третя особа, приватний нотаріус [PERSON]., та вбачається з наданих документів, під час укладення договору купівлі-продажу спірної будівлі[ADDRESS]між ВАТ «Роганський МПЗ» та [PERSON]вона, як нотаріус, перевірила наявність правовстановлюючих документів на зазначену будівлю, перевірила її в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та здійснила інші встановлені законодавством дії необхідні для нотаріального засвідчення договорів щодо відчуження майна. Жодних заборон з боку законодавства для укладення названого договору купівлі-продажу не було. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Виходячи з того, що на момент вчинення названого договору купівлі-продажу власником будівлі був ВАТ «Роганський МПЗ», домовленість між сторонами була досягнута вільно, суд доходить до висновку про дотримання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК Україні і додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не вказав та не довів належними і допустимими доказами, яким вимогам чинного законодавства суперечить договір купівлі-продажу спірного майна, укладеного ВАТ «Роганський МПЗ», в особі [PERSON]. (Продавець) з [PERSON](Покупець) 27.10.2006 року. Отже, вимога позивача про невідповідність договору купівлі-продажу, укладеного 27.10.2006 року між ВАТ «Роганський МПЗ» та [PERSON]є необґрунтованою та такою що не відповідає фактичним обставинам справи. Укладенню зазначеного вище правочину, передувало отримання ВАТ «Роганський МПЗ» 19.09.2006 року витягу № 11875644 про реєстрацію права власності за ВАТ «Роганський МПЗ». Зазначений витяг позивач просить визнати недійсним. Закон, який передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання витягу недійсним, позивач не вказав. З огляду на викладене вище, а також враховуючи те, що згідно з п. 5.7 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. N 6/5 витяг є дійсним протягом трьох місяців з моменту його видачі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача визнати витяг недійсним в зв'язку з втратою ним чинності. Окрім цього суд зазначає, що сам витяг не є правочином в сенсі ч. 1 ст. 202 ЦК України, оскільки не є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Витяг є документом, який лише інформує особу про приналежність права тому чи іншому суб'єкту і не є правовстановлюючим документом. Отже, суд не вбачає підстав для застосовування положень ЦК України про визнання правочинів недійсними безпосередньо до витягу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача визнати витяг № 11875644 від 19.09.2006 року про реєстрацію права власності за ВАТ «Роганський МПЗ» недійсним. Під час судового засідання знайшов підтвердження факт укладення 01.02.2007 року договору купівлі-продажу спірної будівлі [ADDRESS] між [PERSON]та [PERSON]. Згідно зі ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, виникає у набувача з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з огляду наданого договору купівлі-продажу від 01.02.2007 року, та пояснень сторін, зазначений договір нотаріально посвідчений та пройшов державну реєстрацію у встановленому порядку. Як пояснила приватний нотаріус, [PERSON]., під час укладення названого договору, вона перевірила осіб, здійснюваного правочину, наявність правовстановлюючих документів на зазначену будівлю, перевірила її в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та здійснила інші встановлені законодавством дії необхідні для нотаріального засвідчення договорів щодо відчуження майна. Будь-яких заборон з боку законодавства для укладення названого договору купівлі-продажу на час його нотаріального посвідчення не було. Позивач не вказав та не довів належними і допустимими доказами, яким саме вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, суперечить договір купівлі-продажу спірного майна, укладеного між [PERSON]та [PERSON], та яким чином здійснення фізичними особами своїх суб'єктивних прав власності порушує інтереси Територіальної громади м. Харкова, яка не є власником спірної будівлі. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.02.2007 року, укладеного між [PERSON]та [PERSON]. Дослідивши в судовому засіданні і оспорювані позивачем витяги № 12617431 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON]та № 13466311 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON]., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання цих витягів недійсними, з огляду на те, що витяг не є цивільно-правовим правочином в сенсі ч. 1 ст. 202 ЦК України, адже з ним не пов'язує закон набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже в даному позовному провадженні відсутні підстави для застосування такого способу захисту цивільного права як визнання документа недійсним.

Outcome: dismissed