Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом до ПП «Арабіка» про зобов'язання повернути трудову та санітарні книжки, стягнення заробітної плати, невиплаченої їй при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 14.06.2007 року по 14.07.2007 року вона працювала в ПП «Арабіка» (кафе «Кофіум», ресторан «Портер-Паб») прибиральницею та посудомийкою. Після того, як власник вирішив змінити графік роботи та місце роботи позивачки, [PERSON]. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП відмовилася від продовження роботи та подала заяву про звільнення. При звільненні відповідач не видав позивачці її трудову та санітарну книжки, не виплатив заробітну плату в сумі 2160 грн. 00 коп. та вихідну допомогу у розмірі 1800 грн. 00 коп. В зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні відповідач повинен сплатити позивачці середні заробіток у розмірі 3600 грн. 00 коп. Крім цього, своїми діями відповідач завдав позивачці моральної шкоди, для відшкодування якої позивачка просить стягнути 200 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачка не працювала у відповідача за трудовим договором, на роботу не приймалась і трудову книжку не надавала. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає необхідним позов [PERSON]. задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у червні 2007 року позивачка поступила на роботу до відповідача і у період з 14.06.2007 року по 14.07.2007 року працювала в ПП «Арабіка» на посаді мийниці із заробітною платою 900 грн. за 15 робочих днів на місяць, а також за суміщенням на посаді прибиральниці із заробітною платою 900 грн. за 15 робочих днів на місяць. Наказ про прийом позивачки на роботу відповідачем не видавався, але позивачка фактично була допущена до роботи, що відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України є свідченням укладення між сторонами трудового договору. Вказані обставини підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON], які працювали разом із [PERSON]. на підприємстві ПП «Арабіка». У відповідності до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Трудова книжка, згідно зі ст. 48 КЗпП України є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що при прийомі на роботу вона передала відповідачу свою трудову та санітарну книжки, віддавши їх уповноваженому працівнику - [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON]. підтвердила, що при прийомі на роботу позивачка подавала свою трудову та санітарну книжки, але де у подальшому зберігалась трудова книжка позивачки свідок не пам'ятає. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що санітарна книжка позивачки знаходиться у розпорядженні відповідача і він готовий у будь-який час повернути її позивачці. Виходячи з того, що позивачка фактично була допущена відповідачем до роботи, суд вважає встановленим факт того, що нею було виконано обов'язок щодо передачі відповідачу документів, необхідних при прийомі на роботу, зазначених у ч. 2 ст. 24 КЗпП України, одним з яких є трудова книжка. Судом встановлено, що з 14.07.2007 року позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачкою не доведено факт того, що її звільнення відбулось у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідачем не надано доказів того, що позивачці при звільненні була видана належним чином оформлена трудова книжка, а також проведено повний розрахунок. За час роботи з 14.06.2007 року по 14.07.2007 року позивачка відпрацювала 18 робочих днів, а заробітна плата, яку повинен був нарахувати та виплатити відповідач склала: 900 грн. х 2:15 днів х 18днів = 2160 грн. 00 коп. Доказів, які б спростовували доводи позивачки щодо розміру її заробітної плати та обставин її виплати відповідачем протягом розгляду справи подано не було. Враховуючи, що при звільненні позивачки відповідачем не було виконано вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України, суд вважає необхідним зобов'язати його оформити належними чином трудову книжку позивачки, внісши до неї запис про її звільнення з займаної посади за власним бажанням, видати позивачці належні їй трудову книжку та санітарну книжку, а також стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 2160 грн. 00 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у межах заявлених позивачкою вимог, у розмірі 3600 грн. 00коп. Крім цього, суд приходить до висновку, що своїми діями, пов'язаними із несвоєчасним розрахунком при звільненні та видачею трудової та санітарної книжок, відповідач завдав позивачці й моральної шкоди, яка виразилася у душевних переживаннях останньої з приводу незаконного порушення її трудових прав. З урахуванням характеру і тривалості моральних страждань позивачки суд вважає, що для відшкодування завданої їй моральної шкоди з відповідача треба стягнути компенсацію у розмірі 500 грн. 00 коп. Разом з цим, суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі 1800 грн. 00 коп., оскільки її виплата при звільненні працівника за ст. 38 КЗпП України не передбачена діючим трудовим законодавством. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 66 грн. 10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial