Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ „АТП-12327”, третя особа: [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 17.08.2003р. на зупинці „Площа Леніна” в м. Запоріжжі зайшов у автобус марки „Богдан”, державний номер [NUMBER], що здійснював перевезення пасажирів за маршрутом №88м, пред'явив посвідчення пенсіонера та інваліда 2-ої групи, але йому відмовлено в безкоштовному проїзді. Між ним, водієм та кондуктором виник конфлікт, в результаті якого йому була завдана матеріальна шкода, яка складається з витрат на ліки на суму 1 366,20 грн., витрати на проїзд на суму 28,95 грн., витрат на ксерокопіювання документів на суму 49,42 грн., відшкодування вартості пошкоджених футболки, сумки і окулярів на суму 100 грн., витрати на телефонне обслуговування на суму 45 грн. та моральна шкода, яка виразилася в неправомірній поведінці водія [PERSON], згодом вахтера, керівника відділу кадрів, керівника цеху і зміни, представника відповідача Петренко Г.Ф., яку він оцінив у 30 000,00 грн. Позивач вважає, що обов'язок по відшкодуванню шкоди лежить на відповідачеві, оскільки організація відповідає за шкоду, завдану її працівниками при виконанні трудових обов'язків. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі за нормами ст.. ст.. 440, 440-1, 441 ЦК України в редакції 1963р. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Прокурор в інтересах [PERSON] також підтримав позовні вимоги, вважає їх правомірними. Просить суд вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, моральну шкоду на думку суду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Раніше в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що конфлікт з приводу проїзду виник між позивачем та сторонньою людиною, яка не є працівником підприємства. Крім цього, позивачем порушена процедура врегулювання спорів з перевезення, а саме ним не була подана претензія в передбаченому законом порядку та строки, а тому в позові слід відмовити. Третя особа [PERSON] також до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Раніше в судовому засіданні пояснив, що він надав позивачу право на безкоштовний проїзд, конфлікт виник зі сторонньою людиною, зокрема він позивача не чипав. За таких обставин, та з урахуванням заперечення з боку відповідача та прокурора розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, а також дослідивши інші докази, що є в справі, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 17.08.2003р. [PERSON] на зупинці громадського транспорту „Площа Леніна” в м. Запоріжжі зайшов в автобус марки „Богдан” д/н [NUMBER], який здійснював перевезення пасажирів по маршруту №88м, пред'явив посвідчення пенсіонера та інваліда 2 групи, але йому було відмовлено в безкоштовному проїзді. Між позивачем, водієм та кондуктором виник конфлікт. В результаті інциденту позивачеві було завдано матеріальну шкоду, яка складається з витрат на ліки на суму 1 366,20 грн., витрати на проїзд на суму 28,95 грн., витрат на ксерокопіювання документів на суму 49,42 грн., відшкодування вартості пошкоджених футболки, сумки і окулярів на суму 100 грн., витрати на телефонне обслуговування на суму 45 грн. та моральну шкоду, яка полягає у порушенні його честі і гідності, звичайного способу життя, моральних страждань, тривалості захисту свого порушеного права, некоректної поведінки працівників відповідача, яка оцінюється в 30 000,00 грн. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимоги, оскільки неправомірні дії по відношенню до позивача відбулися не працівником підприємства, а тому причинного зв'язку між заподіяною позивачу шкодою та діями робітника підприємства немає. Неправомірні дії були спричинені сторонньою людиною. Однак з такими, запереченнями погодитися не можна на підставі слідуючого. Посадовою інструкцією водія автобуса міського та приміського сполучення затвердженої 28.11.2002р. головою правління ВАТ „АТП №12327” (а.с. 58-62), крім іншого, передбачено, що водій зобов'язаний: п.1.1.2 - забезпечувати високу культуру і якість обслуговування пасажирів; п.1.2.2 - ввічливо спілкуватися з пасажирами; п.1.6.2 - строго виконувати правила перевезення пасажирів і багажу автомобільним транспортом в Україні; п.2.2.8 - слідкувати за порядком в салоні автобуса. Відповідно до п.10 наказу голови правління ВАТ „АТП №12327” від 02.10.2003р. №223 „Про порушення трудової дисципліни, покарання винних” (а.с. 48) водію першої автоколони [PERSON] за порушення інструкції водія 17.08.2003р. оголошено догану , позбавлено 100% премії за серпень. Водночас за інформацією управління транспорту та зв'язку Запорізької міської ради від 01.10.2003р. (а.с. 6), яку надано за результатами розгляду скарги [PERSON], водію автобуса д/н [NUMBER] [PERSON] за некоректну поведінку відносно пасажирів та безпідставну відмову в безкоштовному перевезенні пільгових категорій громадян оголошено догану та позбавлено премії на 100% за вересень 2003р. (наказ №211 від 30.09.2003р.). Також повідомлено, що керівництво ВАТ „АТП №12327” приносить вибачення за некоректну поведінку водія [PERSON] Водій ВАТ „АТП №12327” [PERSON] в своєму поясненні (а.с. 42), яке стало підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу №223 від 02.10.2003р., вказав, що 17.08.2003р. він працював по маршруту №88, на пл.. Леніна зайшов в салон автобуса пасажир, пред'явив посвідчення, кондуктор відповів, що пільгові місця відсутні. З пояснень [PERSON] вбачається, що саме водій відмовив йому у безкоштовному перевезенні і саме за вказівкою водія кондуктор намагався викинути його із салону автобуса. Таким чином водій [PERSON] був організатором побиття [PERSON] Факт застосування до [PERSON] фізичного насилля підтверджується і свідченнями самого [PERSON], який пояснив, що він ці дії не здійснював, а все робив кондуктор. З огляду на викладене, заперечення відповідача щодо спричинення матеріальної і моральної шкоди позивачу сторонньою особою, безпідставні, спростовуються матеріалами справи, поясненнями водія [PERSON], який підтвердив знаходження в автобусі кондуктора. Перебування кондуктора в трудових обов'язках з підприємством немає значення, оскільки в такому випадку відповідальність за скоєне в салоні автобуса несе водій згідно Інструкції, крім цього, збирання плати за проїзд не могло бути без участі водія, а тому спричинення шкоди позивачу було скоєно винними діями водія [PERSON] при виконанні ним трудових обов'язків. Посилання відповідача на відсутність претензії з боку позивача, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідач знав про претензії позивача, що вбачається з інформації управління транспорту та зв'язку Запорізької міської ради від 01.10.2003р. і визнав себе винним за некоректну поведінку водія [PERSON] Відповідно до ст.. 441 ЦК України (1963р.) організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових обов'язків. На підставі викладеного, наданих позивачем до суду документів в обґрунтування завданої матеріальної шкоди, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 1 444,57 грн. (витрати на ліки в розмірі 1 366,20 грн., витрати на перевезення в розмірі 28,95 грн., витрати на копіювання документів на суму 49,42 грн.). На підтвердження інших витрат позивач доказів та обґрунтування суду не надав. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995р. із змінами, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Таким чином, з урахуванням моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалості захисту свого порушеного права, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial