Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем в період спільного проживання за їх спільні кошти вони придбали зазначену квартиру, яка була зареєстрована на відповідача. Дане майно є їх спільною сумісною власністю, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження таким майном. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, просила його задовольнити, стягнувши з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач у суді не заперечує щодо придбання спірної квартири в період їх шлюбу (але не приймала участі у її набутті), та більше трьох років вона не проживає в даній квартирі та не приймає участі в її утриманні. Також зауважив на не можливості проживання їх у одній квартирі. В той же час підтвердив, що до січня 2008 року [PERSON] мала ключі від спірної квартири та можливість безперешкодно користуватися такою. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] повністю підтримує позицію позивачка та підтвердив, що до січня поточного року, його мати мала ключі від їх квартири, куди інколи приходила. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.1986 року, від якого мають повнолітнього сина /а.с.7, 9/. За час шлюбу сторони придбали спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Спірне майно було зареєстроване одноособово на ім”я [PERSON] - відповідача у даній справі (а.с. 6, 10). У суді сторони підтвердили факт набуття даної квартири ними, як подружжя, саме за час перебування у шлюбі. Згідно ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, спірна квартира є об”єктом спільної сумісної власності сторін. Незважаючи на розірвання шлюбу між сторонами (рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.10.2004 року, свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.01.2008 року) це не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, згідно вимог ст. 68 СК України. Згідно вимог ст. 70 СК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторонами не було надано жодних доказів та судом не встановлено підстав для зміни розміру часток між позивачем і відповідачем. Також застосовуючи норми сімейного законодавства суд враховує, що у даній справі жодна сторона не подала доказів того, що на час реєстрації шлюбу - 12.07.1986 року між ними, подружжям [PERSON] та [PERSON] існував шлюбний контракт чи інший належно складений договір, яким би обмежувались права дружини(позивачки [PERSON]) у її правах щодо набуття нею права спільної сумісної власності на спірну квартиру, чи те, що їй ([PERSON]) буде належати лише якась певна частка, або ж вона взагалі буде позбавлена у правах спільної сумісної власності на нерухоме майно в період шлюбу. Суд не може прийняти до уваги пояснення відповідача в даній справі про те, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки сторони визнають той факт, що [PERSON] до січня поточного року мала ключі від спірної квартири та можливість користування такою, тобто її права були порушені з часу заміни замків від вхідних дверей квартири (січень 2008 року) Посилання відповідача на те, що позивачка не приймала участі в її утриманні, як і не можливість сумісного проживання сторін в такій не впливають на вирішення позовних вимог. Тому, проаналізувавши в сукупності всі надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість та законність вимог позивачки, достатність наданих доказів і правових підстав до задоволення її позову про набуття нею права спільної сумісної власності на спірний об”єкт нерухомого майна, незалежно від того, що реєстрація домоволодіння проведена одноособово на відповідача і останній заперечує про наявність такого права у позивачки. А значить позовні вимоги [PERSON] є правомірними та належним чином обгрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 134 (сто тридцять чотири) 00 коп., пов”язані зі сплатою судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved