Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-28 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах недієздатної [PERSON]., у якому просить визнати недійсними доручення від 07.03.2002 року , відповідно до якого уповноважила відповідача [PERSON] подарувати належну їй на на праві власності частку житлового будинку, який розташований у[ADDRESS], а також договір дарування Ѕ частки зазначеного житлового будинку від 12.04.2002 року від імені [PERSON]. на користь обдарованої відповідачки [PERSON]., посилаючись на те, що зазначені правочини являються нікчемними , оскільки вчинені недієздатною фізичною особою. У судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі відповідно до наведеного. Відповідач [PERSON]. позов не визнав, оскільки вважає, що [PERSON]. на момент вчинення вказаних правочинів вела себе адекватно, розуміла значення своїх дій і сама звернулася до нього з таким проханням. Потім під впливом сім'ї [PERSON] стала оскаржувати у суду зазначені дії, але відповідно до судового рішення Алуштинського міського суду від 17.09.2003 року їй у задоволенні позову було відмовлено. Вважає, що за таких підстав у [PERSON]. не має законних підстав для звернення з таким позовом до суду, оскільки правомірність дій [PERSON]. вже доведена. Просив у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Відповідачка [PERSON]. позов не визнала з вищезазначених підстав і також просила у задоволенні позову відмовити.. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали справи № 2- 129/2003 рік і матеріали справи № 2-О-34/ 2006 рік, прийшов до висновку, що позов являється обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що [PERSON]. 07.03. 2002 року надала доручення відповідачу [PERSON], відповідно до якого уповноважила його подарувати належну їй на праві власності частку житлового будинку № 9 із відповідними частками господарчих та побутових будівель і споруд, розташованого в місті Алушті на провулку Урицького. Вказане доручення було посвідчене приватним нотаріусом Сімферопольського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване у реєстрі за № 364. 12.04. 2002 року відповідач [PERSON]., діючий на підставі зазначеного доручення від імені [PERSON]., подарував Ѕ частку жилого будинку № 9 із відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, що розташований в місті Алушті на провулку Урицького і належав на праві власності останній, - своїй дружині [PERSON]. Зазначена угода була посвідчена приватним нотаріусом Алуштинского міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована у реєстрі за № 1887. Як вбачається із матеріалів цивільної справи за № 2-129 / 2003 рік, [PERSON] 29. 05. 2002 року звернулася до суду із позовом про визнання вказаного договору дарування недійсним, посилаючись на те, що надала доручення на відчуження своєї частки будинку [PERSON] у хворому стані. Останній, скориставшись цим та її тяжким матеріальним становищем, ввів її в оману, оскільки вона вважала, що надає доручення відповідно до якого її частка будинку буде здаватися в найми , а вона за це буде отримувати гроші. Наміру подарувати своє житло у неї не було. Відповідно до рішення Алуштинского міського суду від 17. 09. 2003 року у позові [PERSON]. було відмовлено, оскільки суду на той час не було надано достатніх доказів в підтвердження доводів позивачки. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2 -О- 34 /2006 рік за заявою [PERSON] про визнання [PERSON]. недієздатною, остання відповідно до рішення суду від 14. 08. 2006 року визнана такою і над нею встановлена опіка. Підставою для визнання [PERSON]. недієздатною явився висновок судово- психіатричної експертизи від 30.05. 2006 року, відповідно до якого у [PERSON]. був виявлений органічний розлад особистості внаслідок судинних захворювань головного мозку. По своєму психічному стану вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку експертизи відмічається, що [PERSON]. почала звертатися до психіатра внаслідок свого захворювання ще з 1970 року, у віці 50 років. У травні 2002 року сам відповідач [PERSON] звернувся до психіатра за допомогою у зв'язку з неадекватною поведінкою [PERSON] ( справа № 2-О-34/06 р., а.с.56). Згідно до акту № 60 від 22.01.2008 року амбулаторної судово - психіатричної експертизи, проведеної у рамках даної справи, підтверджений діагноз психічного захворювання [PERSON]. Встановлено, що на час складання доручення 07.03.2002 року вона не розуміла значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 105 - 109). У суду не має підстав не довіряти висновкам зазначеної експертизи, оскільки вони не суперечать матеріалам справи, а також показанням свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON].,[PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні той факт, що [PERSON] страждала психічним захворюванням, відзначалася неадекватною поведінкою. Таким чином, обидві судово-психіатричні експертизи підтвердили психічне захворювання [PERSON]. та її недієздатність. Щодо показань приватного нотаріуса [PERSON]., які вона надавала у судовому засіданні 05.02.2003року у судовій справі за № 2-129\03рік і вказала, що у неї не було сумнівів щодо адекватності поведінки [PERSON]., коли та надавала доручення [PERSON], то суд визначає, що нотаріус ніяким чином не встановлювала дієздатність останньої. Доказів цьому не надано. Крім того, із її пояснень свідчить, що [PERSON] вказала на [PERSON] як на свого племінника, в той час як останній являється для неї сторонньою людиною. Ця обставина нотаріусом також з'ясована не була. Таким чином встановлено, що доручення від 07.03.2002року на відчуження частки свого будинку [PERSON] надала відповідачу [PERSON] будучи недієздатною особою, що суперечить ст.203 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати обсяг цивільної дієздатності. Правочин, який вчинений з недодержанням вказаний вимог, згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України визнається недійсним. Відповідно до вимог ст.55 ЦК України у редакції 1963 року, яка діяла на момент вчинення вказаних правочинів, угоди, які були укладені недієздатною особою, яка в момент їх укладення не розуміла значення своїх дій або не могла керувати ними, визнаються недійсними. Ці положення не суперечать вимогам ст. 226 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004року. Так, відповідно до ч.1 ст. 226 ЦК України правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними і відповідно до ст.215 ЦК України являються недійсними. Таким чином, доручення від 07.03.2002 року, а також договір дарування частки житлового будинку від 12.04.2002 року, який був укладений на підставі вказаного доручення, наданого недієздатною особою, суд визнає недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: approved