Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-21 00:00:00

10 квітня 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В заяві вказав, що 29 березня 2008 року у районній газеті «Вісті Снігурівщини» [NUMBER] надруковано статтю відповідача під назвою [INFO]. Позивач вважав, що висловом публікації : «Якщо комусь до душі його артистичний образ, вміння побалакати, перекладати вину на всіх, крім себе, то моліться на нього далі, голосуйте за нього, але потім не скаржіться, що помилилися. Йому ніхто не заважав і не заважає нормально працювати, та, на жаль, цього йому просто не дано» відповідач принизив його честь та гідність, спаплюжив ділову репутацію. Надалі висловом : «А ви, не кліпнувши оком, цинічно плюєте їм у вічі і хочете переконати, що то божа роса» автор статті висловив неповагу, не справедливе та не шанобливе ставлення до нього як до посадової особи місцевого самоврядування та державного службовця. Особистою образою позивач рахував висловлювання : «А зараз ви ветеранам розповідаєте казку про білого бичка і відверто їм брешете», зазначивши про безпідставність виставлення його «брехуном». Позивач просив постановити рішення про визнання наведених висловів статті такими, що ображають його честь, гідність та принижують ділову репутацію і зобов»язання відповідача відшкодувати спричинену моральну шкоду шляхом принесення публічного вибачення на сторінках районної газети. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що обраний та працює на посаді міського голови Снігурівської міської ради. Редакцією районної газети «Вісті Снігурівщини» неодноразово допускалися публікації на критику роботи його та апарату міської ради. У статті ж під назвою [INFO] за підписом відповідача «як мешканця семи вітрів», хоча він є головним редактором періодичного видання, було допущено образу позивача як посадової особи органу місцевого самоврядування, державного службовця і міського голови. Вважав, що автор статті безтактно зазначив про його фактичну неможливість працювати, тим самим посилаючись на можливі психічні вади. Відповідач, на думку позивача, не навів фактів та доказів на обман ним виборців і не пояснив, що означає вислів «цинічно плюєте їм у вічі» (мешканцям міста). Щодо ремонту і приведення у порядок меморіалу на честь військової Березнегувато-Снігурівської операції у 1944 році (біля залізничного вокзалу), то відповідач безпідставно звинуватив його у невиконанні обіцянки перед снігурівчанами та ветеранами ВВ війни, бо вказаний меморіал знаходиться у підпорядкуванні Миколаївської обласної ради. Позивач та міська рада не мають обов»язку до ремонту пам»ятника. Однак, незважаючи на вказане, відповідач фактично назвав його «брехуном». Публічність займаної позивачем посади зобов»язує до неухильного дотримання закону, відповідності нормам моральних засад. Тоді як автор статті паплюжить дії позивача та його добре ім»я в очах читачів, які є мешканцями міста та його виборцями. Спричинену моральну шкоду, що знайшла вираження у душевних стражданнях, просив відшкодувати зобов»язанням [PERSON]. принести вибачення шляхом надрукування його на першій сторінці газети у найближчому номері. Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що являючись головним редактором районної газети «Вісті Снігурівщини», наведену статтю надрукував під власним іменем як мешканця міста на підставі попередньо зібраних матеріалів про фактичне невиконання позивачем передвиборчих обіцянок, допущення безгосподарності і знищення майна громади. Про конкретні факти на сторінках газети попередньо публікувалися замітки, а оспорювана стаття стала відповіддю на власну статтю позивача «Не варто поспішати з висновками» у № 2 за 10 січня 2008 року, де він висловив особисте ставлення до газети приведенням приказки «собака гавкає, а караван рухається». Тоді як він (відповідач), у своїй статті висловив лише власну думку про результати роботи позивача на посаді міського голови, на що має право як член громади. У наведеній статті образи позивача не допускав, його вислови є алегоричними, а використані слова літературними. Суд, заслухавши показання сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов наступного. 29 березня 2008 року у періодичному виданні - районній газеті «Вісті Снігурівщини» [NUMBER] на першій сторінці опубліковано статтю [INFO] за підписом [PERSON], житель мікрорайону «Сім вітрів». В якій автор висловив свою думку щодо проблемних питань впорядкування міста, діяльності та бездіяльності з цього приводу міського самоврядування та мера [PERSON], який на думку автора не виконує передвиборчих агітаційних обіцянок, в тому числі по факту знищення меморіалу «Танк» біля залізничного вокзалу. Свідки [PERSON], [PERSON]. показали, що районна газета систематично висвітлює у своїх публікаціях проблемні питання громадського життя, у тому силі щодо благоустрою і житлово-комунального забезпечення, ґрунтуючись на зверненнях мешканців міста по конкретним фактам, у тому числі і їх заяв. Суд вважає, що в наведених висловах автор статті - відповідач по справі не допустив приниження честі, людської гідності та ділової репутації позивача, його роздуми є висловленням власного ставлення до проблем міського життя та особистої характеристики позивача як голови місцевої ради. Займаючи публічну посаду, позивач має бути готовим до критики своєї роботи з боку членів громади. Однак відповідач у наведеній публікації не привів доказів на зобов»язання позивача приведення у належний стан меморіалу «Танк», а натомість його фактичне знищення. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON]. встановлено, що меморіал на честь військової Березнегуватсько-Снігурівської операції 1944 року, який розташований біля залізничного вокзалу в м.Снігурівка, підпорядковується Миколаївській обласній раді народних депутатів і Снігурівська міська рада приймала можливі міри до підтримання стану пам»ятника, а за фактом пошкодження останнього, внаслідок буревію у листопаді 2007 року, на розпорядження Снігурівської райдержадміністрації прийняла міри до демонтажу частини меморіалу, що не підлягала відновленню. Міська рада та особисто міський голова [PERSON]. не зобов»язувалися на проведення ремонтних та поновлювальних робіт. Позивач неодноразово, у тому числі у раді ветеранів, давав пояснення про фактичну неможливість підпорядкування пам»ятника міській раді та за вказаної причини фінансування відновлювальних робіт. Таким чином, суд вважає встановленим, що у повноваження позивача не входить ремонт і поновлення пам»ятника - меморіалу, який підпорядкований Миколаївській обласній раді, і дій на його знищення він не чинив. В цій частині стаття не відповідає дійсності і підлягає спростуванню. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково. Спір вирішено на підставі ст.ст. 23, 269, 270, 276, 1167 ЦК України, положень ПВС України "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" від 28.09.1990 року за №7 з подальшими змінами.

Outcome: approved