Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

У квітні 2002 р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТзОВ „Лан”, [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. укладеного 06.02.1993р. між нею та колишнім колгоспом „Правда” та покладення обовязку на ТзОВ „Лан” ( як правонаступника колгоспу „Правда”) передати їй у власність придбаний нею будинок. розташований в [ADDRESS] У ході розгляду справи позивачкою було доповнено позовні вимоги, вимогами про визнання за нею права власності на вказаний жилий будинок та визнати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зокрема на спірний будинок за відповідачем [PERSON] недійсним. Позивачка вказала, що рішенням загальних зборів членів колгоспу„Правда” від 06.02.1993р було вирішено продати належний колгоспу жилий будинок після закінчення будівництва хати [PERSON] який проживав у тому будинку. Посилаючись на те, що вона 30.03.1993р. повністю внесла визначену комісією вартість будинку в сумі 148800 крб,але будинку не отримала, а відповідач [PERSON] побудував жилий будинок. який не здає в експлуатацію і не пересиляється в нього, позивачка просить задовольнити її вимоги з підстав ч.2 ст.47 ЦК України в редакції 1963р.. поновивши її строк позовної давності та визнати за нею право власності на цей будинок . Також позивачка просить визнати недійсними договір купівлі продажу від 12.04.2006р. між ТзОВ „Лан” та [PERSON]. та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.05.2006р. за відповідачем [PERSON]. оскільки дана угода укладена відповідачами в порушення її законних прав на спірний будинок. Вересні 2007р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТзОВ „Лан” та [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних зборів членів колгоспу „Правда” від 06 лютого 1993р. в частині надання дозволу на купівлю [PERSON] жилого будинку [ADDRESS]. посилаючись на те, що в даному будинку проживає його сімя. На момент укладення угоди згоди від нього на звільнення даного приміщення у відповідачів не було та при укладенні договору купівлі продажу між сторонами. не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору тому рішення прийнято з порушенням його прав, просить в цій частині визнати його недійсним. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на доводи викледені в позові та просять задоволити його. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] позов невизнали, в його задоволенні просять відмовити. В процесі судового розгляду справи відповідач-позивач [PERSON] позов [PERSON] не визнає. В задоволенні його просить відмовити як безпідставний а також за пропуском строку позовної давності так як жодних підстав для продовження та поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права позивачка не навела і такі підстави відсутні. Також, [PERSON] просить задоволити його позовні вимоги, оскільки приймаючи рішення на загальних зборах членів колгоспу „Правда” фактично було порушено його право та право сімї на проживання в спірному будинку в який вони вселились на законних підставах, при цьому у відповідачів, укладаючи угоду купівлі продажу не було його згоди на звільнення в подальшому даного будинку та в примусовому порядку вимог про виселення його сімї з будинку ніхто з сторін угоди не ставив. Крім того вважає дану угоду недійсною так як недосягнуто згоди сторін з усіх істотних умов договору. Представник відповідача ТзОВ „Лан” правонаступник колгоспу „Правда” позов [PERSON] не визнала, позов [PERSON] визнала . У судовому засідання представник відповідача заявила клопотання про слухання справи у їх відсутності. Тому згідно ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу по суті у їх відсутності. на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вважає. що позов [PERSON] до задоволення не підлягає, а позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з гнаступного . 27 вересня 1986р. на засіданні правління колгоспу „Правда” вирішено [PERSON] виділити квартиру в колгоспному житловому будинку, що підтверджено архівною випискою архівного відділу Козівської РДА (а.с.27), протоколом засідання правління №9 (а.с.90-92) та показами свідка Даний факт ніхто з сторін не оспорює. Виходячи з цього [PERSON] та членами його сімї правомірно надано жиле приміщення у будинку громадського житлового фонду для проживання. Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] про те. що [PERSON] проживає в спірному будинку з 1991р., оскільки дані обставини нічим не підтверджено та не доведено при цьому спростовуються довідкою виданою правлінням колгоспу за підписом [PERSON] (а.с.110) 06.01.1993р. позивачка [PERSON] звернулась в колгосп „Правда” із заявою про купівлю.-продаж даного будинковолодіння.. Відповідно джо ст.153 ЦК (1963р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору.які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини.на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Одним із основних доказів.на яких грунтуються позовні вимоги позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] та на які вони посилаються є те, що в лютому 1993р. між [PERSON] й колгоспом була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння. У звязку з чим було проведено його оцінку в сумі 148800 крб., про що складено акт. (а.с.11) З представленого позивачкою виписки рішення вбачається, 06 лютого 1993р. зборами уповноважених колгоспу було прийнято рішення про затвердження акта оцінки та надання їй дозволу на купівлю зазначеного будинковолодіння зі знижкою 50% його вартості, зобовязано Верхоляк перерахувати кошти на рахунок колгоспу. Цим же рішенням головному бухгалтеру колгоспу Кравчук М.М. доручено підписати договір купівлі продажу в нотаріальній конторі після закінчення будівництва власного будинку [PERSON] який тимчасово мешкав у спірному будинку. (а.с.13 т.1) Суд вважає, що вказані докази не дають підстав для висновку про наявність досягнутої згоди між сторонами з усіх істотних умов, при цьому позивачка ніяким чином не підтвердила та не надала суду доказів, які б переконливо підтвердили факт наявності оригіналу даних документів, на які вона посилається. Правдивість цих документів викликає сумнів, оскільки вони не відповідають оригіналам завірених та виданих архівним відділом Козівської РДА. За таких обставин суд вважає твердження позивачки, що ніби-то між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку є непідтвердженим та недоведеним. оскільки відповідно до ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ст.57 ЦПК доказами в цивільній справі є будь які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Виходячи з цього суд приймає до уваги належно підтверджені докази та які спростовують твердження та докази надані позивачкою [PERSON] та її представником. Так, відповідно рішення загальних зборів членів колгоспу „Правда” №1 від 06.02.1993р. в резолютивній частині вирішення просьби-заяви [PERSON] викладено: „ Продати жилий будинок. який належить колгоспу колгоспниці [PERSON]. після закінчення будівництва хати [PERSON]. який зараз в будинку колгоспу проживає.” дана обставина підтверджена архівною випискою Козівської РДА. (а.с.25; 52; 93-96) Виходячи з даного рішення було чітко визначено строк виконання зобов'язань. При таких обставинах суд приходить до висновку. що на підставі даного рішення сторони в 1993р. не досягли домовленості по всіх істотних умовах угоди по відчудженню жилого будинку. поскільки колгоспні збори не вирішили позитивно заяву [PERSON] на той час , рішення не носило імперативного характеру. Крім того вказане рішення свідчить про те, що мав місце лише намір продажу будинку [PERSON] і при цьому не приймалось рішення про ціну будинку, знижку при укладенні договору купівлі продажу і про інші істотні умови договору, як передбачено на час виникнення правовідносин чинним законодавством. Згідно ст.158 ЦК( в ред.1963р.) відповідь про згоду укласти договір на інших. ніж було запропоновано, умовах визнається відмовою від пропозиції і в той же час новою пропозицією. Тобто договір купівлі-продажу на умовах передбачених законом., укладений не був. Стаття 61 ЦК України (1963) передбачає. Угода вважається укладеною під відкладальною умовою. Якщо сторони поставили виникнення прав і обов'язків у залежності від обставин. щодо якої невідомо. Станеться вона чи не станеться. В удовому засіданні встановлено. що позивач [PERSON] разом з сімєю вселився в будинок на законних підставах. проживав і проживає на даний час в цьому будинковолодінні. Який на даний час є його приватною власністю. Намірів звільняти його не мав. Крім того ніхто з відповідачів по справі , зокрема раніше колгосп „Правда” нині ТзОВ „Лан” питання про його виселення не ставили та не ставиться.З наведеного слідує, що строк виконання так званого „ договору купівлі-продажу” не визначений. Заслуговує на увагу суду та обставина,.. що спірний жилий будинок знаходився на балансі колгоспу „Правда” і внесений у списки інвентаризаційних описей при реорганізації колгоспу в ТзОВ Лан” (а.с.51, 110, 113) Зазначене підтверджено поясненням представника відповідача ТзОВ „Лан” - правонаступника колгоспу „Правда” Яремій С.П. дані в судовому засіданні. З показів позивачки [PERSON] та ксерокопії квитанції долученої до матеріалів справи вбачається. що [PERSON] оплатила на рахунок колгоспу „Правда” 30 березня 1993року 148 800 купоно-крб, які числяться на рахунку правонаступника колгоспу, станом на 01.01.1999р. та спірний жилий будинок знаходився на балансі колгоспу.(а.с 14). Згідно оціночного акту (а.с.4-8) в 1985 році вартість будинковолодіння. 1957 року забудови, складала 15669 рублів. Відповідно до акту інвентаризації від 02.04.2001р. вартість житлового будинку становить 4000грн. Враховуючи наведене. Суд вваждає, що сума внесена по власній ініціативі позивачкою не відповідає фактичній вартості будинку.

Outcome: approved