Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивачка просить суд розірвати її шлюб з відповідачем та поділити належне їм сумісне майно, виділив їй з урахуванням інтересів їх неповнолітньої дитини належну відповідачу &frac12; частку належної йому квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 липня 1977 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] народження. З лютого 2008 року вони з відповідачем мешкають окремо, шлюбні відносини між ними зупинені. Так їх шлюб існує лише формально, у зв'язку з чим вона та просить суд розірвати їх шлюб з відповідачем. Крім того між ними також не досягнуто згода відносно придбаного у шлюбі майна а саме квартири [ADDRESS] у зв'язку з чим вона та просить суд поділити належне їм сумісне майно, виділив їй з урахуванням інтересів їх неповнолітньої дитини належну відповідачу &frac12; частку належної йому частки квартири. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, від нього на адресу суду надійшла заява у якій він просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, причину неявки суду не надав. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення позивачки та відповідача [PERSON] суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно ст. 104 ч. 2 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 липня 1977 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] народження. З листопада 1990 року позивачка та відповідач [PERSON] не проживають однією родиною, відносин не підтримують, загального господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Ніхто з них бажання для примирення та збереження сім`ї не проявив, у зв'язку з чим суд вважає, що родина повністю розпалася. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, у зв'язку з чим позов у даній частині повинен бути задоволений. При цьому судом також встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2007 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по &frac14; частки належить квартира [ADDRESS] (а.с.15,17). Згідно ст.. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договорам. У відповідності до ч.2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищів чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Згідно ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ст. 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому усі зазначені норми закону, та норми закону на яки посилається позивачка розповсюджуються на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, проте спірна квартира, є спільною частковою власністю сторін, оскільки вона належить ним у рівних частках, тобто по &frac14; частки на кожному, у зв'язку з чим вищезазначені норми закону не можуть розповсюджуватися на конкретний випадок. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності,може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому згідно коментарю до цієї статті, положення цієї статті розраховані на ті випадки, коли є можливим поділ спільного майна у натурі, але вони безпосередньо не містять правил щодо вирішення цього питання, якщо це не є можливим. Оскільки судом вже було достовірно встановлено, що сторони по даній цивільній справі є власниками двокімнатної квартири у рівних частках, то суд приходить до висновку, що поділ цієї квартири не є можливим. Крім того сторони не позбавлені можливості поділити майно, яке знаходиться у їх спільній частковій власності в натурі за домовленістю між ними, у порядку передбаченому ст. 367 ЦК України. Будь - яких вимог стосовно отримання грошової або іншої матеріальної компенсації вартості частки квартири, відповідно до ст. 364 - 366 ЦК України - позивачкою не висувалося, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки у частині поділу квартири не ґрунтуються на законі та у задоволенні позову у даній частині необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то у відповідності до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial