Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

В січні 2008 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та послідуючими змінами, посилаючись на те, що 27.08.2007р. близько 15.30 год. в с. Селещина Машівського району Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який керуючи автомобілем ВАЗ-21070-20 ЗНГ державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості та відстані, виконуючи маневр обгону, порушив п. 12. 1 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на належним позивачу автомобіль ІЖ-412 ДНЗ [NUMBER], яким керував [PERSON]. В зв'язку з діями відповідача позивачу завдано матеріальні збитки у вигляді пошкодження автомобіля та моральні страждання, які виразилися в тому, що її сім'я не могла користуватися автомобілем внаслідок пошкодження, порушені життєві зв'язки, перебувала у нервовому стані, оскільки вона є приватним підприємцем вимушена наймати транспортні засоби для привезення товару, також складності у сина для добирання до Селещинської школи. В зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5673, 68 грн., моральну шкоду в розмірі 1700 грн. та судові витрати. 11 червня 2008 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач та третя особа, позовні вимоги підтримують наполягають на їх задоволенні, відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову, оскільки винним себе не визнає і не згоден з матеріальними збитками, оскільки вони завищені, як і завищена моральна шкода. Відповідач [PERSON] зазначив, що належним йому автомобілем по дорученню керував [PERSON], а тому саме він і повинен нести відповідальність, у вирішенні позову покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом установлено, що постановою Машівського районного суду від 14 вересня 2007р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнано винним у тому, що він 27.08.2007р. близько 15.30 год., керуючи автомобілем ВАЗ-21070-20 ЗНГ державний номерний знак ( далі ДНЗ ) [NUMBER], перевищив встановлену швидкість руху і виконуючи обгін іншого автомобіля, не вибрав безпечної відстані, здійснив наїзд на інший автомобіль, пошкодивши його, чим порушив п. 12. 1 Правил дорожнього руху України. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні адміністративного матеріалу № 1752/2007 року, з протоколів огляду та схеми місця ДТП, видно, що внаслідок зіткнення був пошкоджений автомобіль ИЖ-412 ДНЗ [NUMBER]. ( а.с. 3-8 ). З копії документів на автомобілі вбачається, що автомобіль ВАЗ-21070-20 ЗНГ ДНЗ [NUMBER] належить [PERSON] ( а.с. 17 ), а автомобіль ИЖ-412 ДНЗ [NUMBER] належить позивачці [PERSON](а.с. 18 ). Таким чином, винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON], і зазначена постанова суду від 14.09.2007р. є преюдиціальною для суду, який розглядає справу. Це випливає з положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка вказує, що обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина у скоєнні ДТП [PERSON] доведена і доказуванню підлягає лише розмір шкоди. Автомобіль, що належить на праві власності [PERSON]був оглянутий експертом, встановлені технічні пошкодження ( а.с. 38-53 ), які відповідають тим обставинам, при яких була скоєна ДТП, експерт встановив вартість збитків, завданих його власнику, які визначаються такими, що дорівнюють ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження і складають на дату дослідження 15.05.2008р. - 5 673, 68 грн. Виходячи зі змісту ч.2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] керував належним йому автомобілем на підставі довіреності, але яка на сьогоднішній день не збереглася. Вказаного факту не заперечив і сам [PERSON], який зазначив, що дійсно у червні 2007 року він отримав довіреність на належний [PERSON] автомобіль і вже на підставі неї ним керував. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі, а саме на підставі довіреності керував належним відповідачу [PERSON] автомобілем ВАЗ-21070-20 ЗНГ державний номерний знак [NUMBER], за участю якого вчинена ДТП 27.08.2007р., а тому саме він повинен нести майнову та немайнову відповідальність. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю … майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту вказаної правової норми випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій особи, яка завдала шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди. За таких обставин суд вважає, що між сторонами склалися деліктні правовідносини щодо відшкодування шкоди, яка виникла з позадоговірних відносин, а тому до них слід застосовувати положення ст. 1166 ЦК. В судовому засіданні позивач зазначила, що вона бажає, щоб відповідач сплатив матеріальні збитки в розмірі 5 673, 68 грн., що відповідають вартості автомобіля, і у разі відшкодування вона не заперечує проти передачі належного їй автомобіля відповідачу. Відповідач [PERSON] зазначив, що у нього немає доходу, як і немає можливості відшкодувати шкоду. Відповідно до ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню матеріальні збитки, завдані пошкодженням автомобіля, що складають 5 673, 68 грн. і дорівнюють ринковій вартості транспортного засобу станом на 15.05.2008р., а після відшкодування вказаних збитків автомобіль ИЖ-412 ДНЗ [NUMBER] слід передати [PERSON], як особі відповідальній за шкоду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначав, що вартість матеріальних збитків позивачем значно завищена, не відповідає дійсності, разом з тим відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень не надав, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Посилання відповідача на те, що він не винен у вчиненні адміністративного правопорушення спростовується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, а той факт, що він не працює та не має коштів для відшкодування збитків, правового значення по даній справі не має. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. До моральних страждань позивача суд відносить те, що з моменту ДТП вона нервувала, морально переживала, тривалий час була позбавлена можливості користуватися автомобілем для своїх потреб, а тому враховуючи принцип розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 400 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 5 673, 68 грн. та моральна шкода в розмірі 400 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON]підлягають стягненню судовий збір в розмірі 56, 74 грн., 4 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 24, 6 грн. та витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 400 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved