Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила визнати удаваним укладений відповідачками договір дарування квартири [ADDRESS] від 21 січня 2002 року. Позов мотивувала тим, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, тому є спільною власністю подружжя, а їй належить право власності на &frac12; частку квартири. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду дала аналогічні викладеному у позові та доповненням до нього пояснення. Доповнила, що документи на квартиру бачила, але не придавала їм значення поки на квартиру не був накладений арешт. Відповідач [PERSON] позов визнав. Відповідачі [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що у січні 2002 року він разом із братом подарував [PERSON] квартиру, а взамін отримав від матері [PERSON] будинок. Оскільки квартиру оцінили дорожче ніж будинок, [PERSON] повинен був доплатити гроші, але так і залишився винен певну суму. Документально отримання грошей не оформлювали. Дарування зробили, бо так було дешевше. Його волевиявлення було оформлене нотаріусом правильно. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності. Представник 3-ї особи - ВДВС, у судовому засіданні пояснила, що на виконання вироку апеляційного суду в частині цивільного позову до [PERSON] був накладений арешт на належну йому квартиру. Проти задоволення позову заперечує. 3-я особа приватний нотаріус [PERSON], у судове засідання не з'явилася, письмово пояснила, що 22.01.02. здійснила нотаріальне оформлення договору дарування між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], за яким останній отримав у власність квартиру. Цього ж дня [PERSON] отримав за договором дарування від [PERSON] будинок. Гроші у її присутності не передавалися. 3-я особа [PERSON] у судовому засіданні вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, бо його метою є звільнення з під арешту майна, на яке звернуто стягнення за рішенням суду на її користь. Окрім того, пропущений строк звернення до суду. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: довідка паспортної служби; свідоцтва про народження і укладення шлюбу; договори дарування квартири і будинку від 22.01.02.; акт опису й арешту майна; ухвала ВСУ від 03.10.06.; письмові пояснення відповідача [PERSON] і приватного нотаріуса [PERSON] Вислухавши пояснення позивачки, відповідача [PERSON], 3-ї особи [PERSON], представника 3-ї особи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволені позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.59 ч.2, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст.ст.224, 227 ЦК УРСР (діяв на час укладення оскаржувваного договору) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу - нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди…). За ст.ст.243, 244 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. На підставі ст.58 ч.2 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно дол ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. У судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування, за яким [PERSON] і [PERSON] подарували, а [PERSON] отримав в дар квартиру [ADDRESS]. Докази того, що вказаний договір є удаваним та укладений з метою приховати інший договір суду не надані. Позивачкою не надані допустимі докази оплатного отримання її чоловіком - відповідачем у справі [PERSON] від відповідачів [PERSON] спірного майна, тобто наявність між відповідачами саме договору купівлі-продажу, а не дарування. Пояснення позивачки та визнання позову [PERSON] такими доказами бути не можуть. Відповідач [PERSON] пояснив, що гроші від [PERSON] ні він, ні його брат не отримували. Заперечувала факт передання грошей і приватний нотаріус, яка посвідчила спірний договір. Тому вимоги про визнання договору дарування квартири від 22 січня 2002 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] удаваним, а самого договору - договором купівлі-продажу, задоволенню не підлягають. У зв'язку з цим спірна квартира не є спільною власністю подружжя, тому у позивачки не виникло право власності на &frac12; частку в ній, і позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed