Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-09 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що її право, як працівника соціальної сфери села на одержання земельної ділянки для особистого селянського господарства, використане не було, а тому вона порушує питання про зобов'язання відповідачів надати їй земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Ствердила, що за час роботи працівником соціальної сфери села, своє право на одержання земельної ділянки згідно Указу Президента „Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи” /далі Указ/ не використала. На даний час у такому праві відповідачем їй відмовлено. Представники відповідачів проти позову заперечили і ствердили, що позивачка не відноситься до педагогічних працівників сільської місцевості, а тому права на одержання земельної ділянки не має. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, позивачка в період з 19 лютого 1996 року по 15 жовтня 2003 року працювала [INFO], після чого звільнилася за власним бажанням і продовжила працювати на іншій роботі. 17 березня 2007 року [PERSON] звернулася до Демидівської сільської ради Вишгородського району із заявою про надання їй земельної ділянки, як працівнику соціальної сфери села, в чому їй було відмовлено. Таким чином, з 15 жовтня 2003 року позивачка не є педагогічним працівником сільської місцевості, а отже й особою, що має право на одержання земельної ділянки згідно ст. 57 Закону України „Про освіту” та ст. 25 ЗК України. Звільнившись з роботи, [PERSON] втратила й право на одержання земельної ділянки, як педагогічний працівник сільської місцевості, статусу якого на момент заявленого права вона не має. При цьому в цій частині згаданий закон, згідно ст. 58 Конституції України зворотної дії в часі не має й на правовідносини, які виникли на даний час не розповсюджується. Що стосується посилання на зазначений вище Указ Президента, то такий на час розгляду справи втратив чинність і застосуванню не підлягає. До того ж Указом, закріплено норму щодо забезпечення формування земель запасу та резервного фонду земельних масивів на території кожної сільської (селищної) ради, визначення площ та меж земельних ділянок, які відповідно до законодавства можуть бути надані в користування працівникам соціальної сфери села та пенсіонерам з їх числа для індивідуального або спільного ведення особистого підсобного господарства. Одночасно постановлено державним органам виконавчої влади вжити необхідних заходів відповідно до законодавства до виділення й надання у користування таких земельних ділянок особам, які працюють в соціальній сфері села. У той же час, даним Указом земельні ділянки з державної власності та комунальної власності територіальних громад до фізичних осіб не передавалися, а тому даний нормативний документ підставою до набуття права, про яке просить позивачка на даний час, бути не може. Отже виходячи з цього, не можна погодитися і з тим твердженням позивачки, що працюючи на момент чинності Указу педагогічним працівником у сільській місцевості, вона набула право на одержання земельної ділянки, яке має бути нею використано на даний час. Таким чином, право позивачки, яке б підлягало захистові, судом не виявлено, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed