Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація АБС» , 3-я особа на стороні відповідача - Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація АБС» Прилипко В.М., про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що з 03.10.2002 р. вона знаходилась в трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу № 22-к від 19.11.2007 р. вона була звільнена відповідачем, згідно поданої заяви, за згодою сторін з 30.11.2007 р. Однак, трудова книжка відповідачем у день звільнення їй не була видана та не були виплачені суми, які підлягають виплаті при звільненні. У зв'язку із цим позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка просить суд видати їй трудову книжку, стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 600 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з листопада 2007 року по момент ухвалення рішення судом та моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, у сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивачка змінила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача невиплачену їй заробітну плату за жовтень 2007 р. у розмірі 600 грн. 16 коп.; та суми, які підлягають виплаті при звільненні, суму середнього заробітку за час затримки видачі відповідачем позивачці трудової книжки, проіндексувавши ці суми згідно індексу інфляції з жовтня 2007 р. по момент винесення рішення суду, та моральну шкоду, заподіяну незаконними діями відповідача, у сумі 5000 грн.. У судовому засіданні позивачка підтримала змінені вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. 3-я особа на стороні відповідача - Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація АБС» Прилипко В.М. на попередньому судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог та надав письмову заяву про подальший розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу без участі 3-ї особи на стороні відповідача. Суд, вислухавши доводи та заперечення, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, вивчивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом відповідача № 7-к від 03.10.2002 р. позивачка була прийнята відповідачем на посаду заступника директора. 16.11.2007 р. позивачка надала відповідачеві письмову заяву про її звільнення з угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 19.11.2007 р. Як вбачається з копії трудової книжки позивачки, в записі № 14 помилково було зазначено дату її звільнення з роботи за п.1 ч.1 ст..36 КЗпП України - 30.11.2007 р. (замість 19.11.2007 р.) згідно з наказом відповідача № 22-к від 19.11.2007 р., а відповідно й в самаому наказі було допущено помилку стосовно дати звільнення (а.с.31) Вказану помилку стосовно дати звільнення позивачки з роботи було виправлено відповідачем ще до пред'явлення позову, і ним був виданий наказ № 27-к від 14.12.2007 р. про її звільнення з роботи з 19.11.2007 р. У відповідності зі ст. 47 КЗпП України, у день звільнення власник або уповноважений їм орган зобов'язаний видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку. У судовому засіданні встановлено, що позивачка 23.11.2007 р. звернулася до відповідача з письмовою заявою про видачу трудової книжки, однак, відповідач, у порушення вказаної норми закону не видав позивачці трудову книжку. Однак, в подальшому, відповідач на підставі п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., неодноразово направляв позивачці письмові запрошення від 28.12.2007 р., 31.12.2007 р. та 18.01.2007 р., про отримання трудової книжки та заробітної плати за жовтень 2007 р. у розмірі 600 грн.16 коп., яка знаходиться у касі підприємства, що підтверджується відповідними документами. (а.с.64-65) Відповідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У відповідності зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів з питань про грошові вимоги орган, що розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження яким-небудь строком. У відповідності зі ст. 117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини власника (роботодавця) всіх належному працівникові сум у день звільнення, власник (роботодавець) зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що суми, які підлягають виплаті при звільненні, у розмірі 1024,53 грн. були перераховані на розрахунковий рахунок позивачки відповідачем лише 26.12.2007 р. Вказане є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки видачі їм належним чином оформленої трудової книжки та сум, які підлягають виплаті при звільненні, з 19.11.2007 р. по 28.12.2007 р. Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки видачі відповідачем позивачці трудової книжки суд виходить із наступних підстав. Згідно з п. 32 ухвали Пленуму Верховногог Суду України від 6 листопаду 1992 р. N 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348). Відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивачки склала 27 грн. 72 коп. Відповідно до Листа Міністерства праці й соціальної політики України від 09.10.2006 р. № 6540/0/14-06/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2007 рік», тривалість робочих днів становить листопад 2007 р. - 22 дн., грудень 2007 р. - 21 дн. Загальна кількість робочого часу за період з 19.11.2007 р. по 28.12.2007 р. становить 30 дн. Середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки та сум, які підлягають виплаті при звільненні становить 831 грн.16 коп. (30х27,72) Вказані суми підлягають індексації виходячи з наступного розрахунку: за листопад 2007 р. у розмірі 32,78 грн. (1024,53 грн Х 8% / 30 кал.дн. Х 12 дн.); за грудень 2007 р у розмірі 74,03 грн. (1024,53 грн. Х 8% / 31 кал.дн. Х 28 дн.) Всього сума індексації становить 106 грн. 81 коп. (32,78 + 74,03) Всього ж підлягає стягненню з відповідача на користь позиваки сума у розмірі 706 грн. 97 коп. (600,16 грн. + 106,81) Відповідно до п. 13 Ухвали Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди» у відповідності зі ст. 2371 КЗпП (набрала сили 13 січня 2000 р.) при наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати приналежних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах і т.п.), що привело до його моральних страждань, утраті нормальних життєвих зв'язків або жадає від його додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню морального (немайнового) шкоди покладається на власника або уповноважений їм, орган незалежно від форми власності, виду діяльності або галузевої приналежності. Суд вважає, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 300 грн., тому що порушення її законних прав дійсно привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і зажадало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, однак їхній ступінь і тривалість не відповідають заявленим вимогам. У відповідності зі ст. 88 ЦПК, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» з відповідача в доход держави необхідно стягнути держмито в розмірі 1% стягуваної суми матеріальної шкоди, але не менш 3 неоподатковуваних мінімумів доходів населення, що складе 51 грн. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 гривень. У зв'язку з вищевикладеним,

Outcome: partial