Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням інфляції, відсотків за користування коштами, в якій зазначає, що 05.12.2000 р. він дав відповідачу у борг за договором позики 4400 доларів США, які боржник зобов'язався повернути на протязі місяця після вимоги, про що власноручно дав розписку. Частину боргу у розмірі 400 доларів США відповідач повернув 31.12.2000 р. за своєю ініціативою. Після того відповідач ще позичив 1000 доларів США на тих же умовах, із яких 150 доларів США [PERSON] повернув на моє прохання. [INFO] р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення 4850 доларів США боргу, однак відповіді не отримав. У попередньому судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив стягнути всю суму боргу, інфляційні, три проценти за користування коштами та судові витрати. Під час розгляду справи позивач [PERSON] помер, та суд, відповідно до ст. 37 ЦПК України залучив до участі у справі правонаступника [PERSON], сина позивача, який прийняв спадщину після смерті батька. Позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути із відповідача 4000 доларів США, неповернені [PERSON] за розпискою, у гривнях в розмірі 20200 грн., а з урахуванням індексу інфляції за період, що минув, із 07.04.07 року, часу пред'явлення вимоги про повернення боргу по час розгляду справи - 25501,29 грн. Крім того просив стягнути 606 грн. процентів за користування коштами та повернення судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, та показав, що [PERSON] шляхом обману змусив написати розписку про отримання ним богу у розмірі 4400 доларів США, однак насправді грошей позичив лише 400 доларів США. Решту обіцяв принести наступного дня, але не приніс, пославшись на те, що не може дістати грошей, та обіцяв розписку порвати. Визнає борг у розмірі 1200 доларів США, однак не за цією розпискою, а інший, який отримав від [PERSON] без боргової розписки. Крім того позивач просив застосувати строк позовної давності, який на час пред'явлення позову сплив, оскільки [PERSON] почав вимагати повернення боргу ще у 2002 році, коли погіршились стосунки між ними. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як розписка була написана під впливом психологічного тиску та обману, крім того за спливом строку позовної давності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із розписки від 05 грудня 2000 року вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] гроші у борг на суму еквівалентну 4400 доларів США та зобов'язується віддати на протязі місяця після вимоги про повернення. У розписці також мається напис олівцем під основним текстом про повернення 400 доларів 31.12.2000 р., залишок 4000 (а.с.24). Дійсність вказаної розписки не заперечувалась відповідачем, який підтвердив, що він власноручно написав вказану розписку, а дописка олівцем під основним текстом здійснена [PERSON] Із копії листа [PERSON] на адресу [PERSON] від [INFO] р. вбачається, що позивач звернувся до боржника із вимогою про повернення заборгованих коштів ( а.с.7). Із фотокопії розписки про вручення рекомендованої кореспонденції та квитанції про оплату послуг за відправку рекомендованого листа (а.с.9, 10) вбачається, що лист отриманий Кондрашкіним 15 березня 2007 р. У судовому засіданні відповідач повністю заперечував отримання вказаного листа від [PERSON] та дізнався про таку вимогу лише із документів, надісланих судом - ухвали, копії позову. В даному випадку суд відхиляє докази про направлення листа із вимогою [INFO] р., так як суду не представлені оригінали вказаних доказів, крім того немає особистого підпису [PERSON] на повідомленні про вручення кореспонденції, як вбачається із його фотокопії. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис [NUMBER](а.с. 35), після смерті якого згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.52) спадкоємцем майна є його син [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 374 ЦК України 1963 р., який діяв на момент укладення договору позики, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ст. 375 ЦК України 1963 року договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України 2003 року, яка діяла на час пред'явлення позову, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як передбачено ст. 376 ЦК України 1963 р. в тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі, заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Однак як встановлено судом, відповідач, який стверджує, що розписка була ним написана під впливом психологічного тиску та обману із 2000 року - часу її укладення і до часу пред'явлення позову не оспорював у судовому порядку її дійсність, до правоохоронних органів із відповідними заявами на неправомірні дії [PERSON] також не звертався. Пояснення відповідача, що він був у безпосередній підлеглості до свого начальника - [PERSON], і таким чином він, боячись негативних наслідків на роботі погодився написати розписку без отриманих грошей, суд не приймає до уваги, оскільки вказане не підтвердив відповідач доказами і за захистом своїх порушених прав не звертався. Також, дослідивши докази у справі , суд вважає, що строк позовної давності для пред'явлення позову не сплив, так як в судовому засіданні встановлено, що зі вказаною вимогою про повернення 4000 доларів США [PERSON] до [PERSON] раніше не звертався. Як показав сам відповідач, про існування вказаної розписки він дізнався із матеріалів, надісланих судом за позовом [PERSON] Судом встановлено, як показала свідок [PERSON], дружина [PERSON], її чоловік вимагав у 2002 році повернення коштів, позичених [PERSON] без розписки - 800 доларів США, однак отримавши відмову, був ображений та не пішов на одруження сина відповідача, яке відбулось [INFO] року. Таким чином, беззаперечних доказів того, що [PERSON] пред'являв вимогу про повернення боргу за розпискою у 2002 році у судовому засіданні не зібрано. Відповідно до ст. 214 ЦК України 1963 р., у редакції ЗУ № 1136-ХІУ від [INFO] р., боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом, або договором не встановлений інший розмір процентів. Аналогічна норма також встановлена ч.2 ст. 625 ЦК України (2003 р.), яка діяла на час пред'явлення вимоги про повернення боргу. Відповідно до ст. 1050 ЦК України 2003 р. якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1. ст. 612 ЦК України 2003 р. боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як показав відповідач він дізнався про вказану вимогу із матеріалів, надісланих судом, тобто із 26 квітня 2007 року (а.с.13), таким чином він мав виконати вимогу у тридцятиденний строк. Тому суд вважає, що відповідач прострочив виконання починаючи із 27 травня 2007 року. Таким чином, суд вважає, що необхідно стягнути із відповідача на користь позивача суму боргу у гривнях, відповідно до ст. 524 ЦК України, еквівалентну 4000 доларів США по курсу Національного банку України станом на день постановлення рішення - 505 грн. за 100 доларів США, яка складає 20200 грн. (4000 х 5,05). З урахуванням індексу інфляції за час прострочення сума боргу складає : 20200 грн. х 1,006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 (індекси інфляції із травня 2007 р. по березень 2008 року включно) = 25501 грн. 29 коп. Підлягає стягненню сума за прострочку грошового зобов'язання - 3 проценти річних: 20200 грн. х 3% = 606 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вважає, що у відповідності до ст. 84 ЦПК України необхідно стягнути із відповідача на користь [PERSON] 600 грн. судових витрат за правову допомогу адвоката, оскільки сплата цих витрат підтверджується доказам (а.с. 14,15,37,38), та розмір витрат відповідає Постанові Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 “Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави”. Також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у відповідності до ст.ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 250 грн. та 30 грн. судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Враховуючи суму задоволеного позову, із [PERSON] підлягає стягнення 11 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved