Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, де зазначає, що з липня 2006 року працював у відповідача механіком . Згідно наказу [NUMBER] від 22 червня 2007 року звільнений з роботи за власним бажанням. На час звільнення він не отримав розрахункові кошти, в тому числі заборгованість по заробітній платі в сумі 2300 гривень. Розрахунок з ним не проведений і до теперішнього часу. Просить стягнути зазначену суму заборгованості по зарплаті, а також 401 гривну середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Панюхно В.Р. позов не визнала і пояснила, що [PERSON] був звільнений з роботи 22 січня 2007 року згідно поданої ним заяви. Відповідно до штатного розпису посада головного механіка у ЗАО „Інтер” на 2007 рік не передбачена. На день звільнення заборгованість по заробітній платі складала 268 гривень 26 копійок, з яких 200 гривень позивачу було сплачено у січні 2007 року. Остальну суму позивач отримувати відмовився. Доповнила, що посадовий оклад позивача у 2006 році становив 375 гривень, а не 600 гривень, як це зазначено у позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і наступні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці [PERSON] прийнятий на посаду механіка ЗАО „Інтер” 13 липня 2006 року. Наказом [NUMBER] від 22 червня 2007 року звільнений з роботи за власним бажанням. Згідно вимог ст.ст.116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” від 24.12.1999 року №1, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Як вбачається з матеріалів справи з липня по грудень 2006 року позивачеві була нарахована заробітна в сумі 1765 гривень 91 копійка, з яких утримано 161 гривну 94 копійки. Станом на 01 січня 2007 року позивачеві було виплачено 1335 гривень 71 копійку і заборгованість по заробітній платі становила 268 гривень 26 копійок. У січні 2007 року позивачеві було виплачено 200 гривень, а 68 гривень 26 копійок осталось у залишку. Починаючи з 01 січня по червень 2007 року позивачеві заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась. Хоча згідно записів у трудовій книжці і табелів обліку робочого часу позивач працював у відповідача механіком з 01 січня 2007 року по 22 червня 2007 року і згідно ст.ст.94,115 КЗпП України відповідач зобов'язаний був сплачувати позивачу заробітну плату за виконану ним роботу не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Приймаючи до уваги, що згідно штатного розпису на 2007 рік посада механіка у відповідача не передбачена і розмір посадового окладу не встановлений, а у 2006 році розмір посадового окладу позивача становив 375 гривень, суд, вирішуючи питання про суму заборгованості по заробітній платі за зазначений період, виходить з мінімальної заробітної плати, яка у першому кварталі 2007 року становила 400 гривень, а в другому-420 гривень. Згідно табелів обліку робочого часу у січні 2007 року позивач відпрацював 8 днів з 20 робочих і його зарплата за січень становить 160 гривень /400:20х8=160/ ; у лютому - 20 днів з 20 робочих, що становить 400 гривень /400:20х20=400/; у квітні - 13 днів з 19 робочих, що становить 287 гривень 30 копійок /420:19х13=287.30/; у травні - 15 днів з 21 робочого, що становить 300 гривень /420:21х15=300/; у червні -12 днів з 21 робочого, що становить 252 гривні /420:21х12=252/. За березень 2007 року представник відповідача табель обліку робочого часу не надав і тому суд вважає, що позивач працював повний робочий місяць, що становить 400 гривень /400:20х20=400/. Таким чином заборгованість по заробітній платі за грудень 2006 року становить 68 гривень 26 копійок, а з січня по червень 2007 року - 1799 гривень 30 копійок. Всього заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача з роботи складала 1867 гривень 56 копійок. Середня заробітна плата позивача з січня по червень 2007 року становить 299 гривень 88 копійок /1799.30:6=299.88/. З роботи позивач був звільнений 22 червня 2007 року. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні з 22 червня 2007 року по 1 липня 2008 року становить 3598 гривень 32 копійки /299.88х12=3598.32/. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved