Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-20 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що згідно договору №7751 від 26.12.2002 року відповідачу надавалися послуги електрозв`язку, за місцем його проживання було відкрито абонемент телефонного номеру [NUMBER]. Відповідач своєчасно та у повному обсязі не здійснював оплату наданих послуг, внаслідок чого за період з 01.08.2007 року по 01.01.2008 року виникла заборгованість у сумі 110,98 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив викладене у позові, доповнивши, що відповідач звертався на особистий прийом до позивача щодо нероботи телефону та можливості переключитися на АТС-7. Перевіркою лінії встановлено, що причиною нероботи телефону є пошкодження адаптеру, який перебуває на балансі відповідача. Для відновлення зв'язку відповідач мав би відремонтувати адаптер або придбати новий. Адаптер на ремонт позивачу не здавався. За стан адаптеру позивач відповідальності не несе. У подальшому заяв від відповідача про перехід на АТС-7 не надходило, хоча технічна можливість такого переходу була. З 01.08.2007 року по 01.01.2008 року, протягом пошкодження адаптеру, позивач надавав відповідачу послуги: можливість доступу до мережі електрозв'язку, зберігання телефонного номеру. Лінія, що знаходиться на балансі позивача, працювала та була підключена. Сума заборгованості складається з абонентної плати, яка нараховується за доступ на постійній основі до телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2002 році за рахунок мешканців вулиці було проведено лінію електрозв'язку, встановлено розподільчий шкап, у якому містилися адаптери кожного абонента, які обслуговувалися власниками самостійно. Після підключення лінії належний йому адаптер декілька разів виходив з ладу під час грози. Він ремонтував адаптер, після чого відновлювався зв'язок. 02 серпня 2007 року внаслідок грози адаптер вийшов з ладу. Він не став його ремонтувати, тому з того часу телефон не працює. Звертався до позивача з приводу нероботи телефону. Працівником позивача причиною відсутності зв'язку встановлено пошкодження адаптеру. Не сплачував за телефон з серпня 2007 року, бо не отримував від позивача послуг. На особистому прийомі казав, що такий телефон йому не потрібен, однак з заявою про зняття телефонного номера до позивача не звертався. У пам'ятці, доданій до адаптера, зазначено, що його потрібно вимикати з телефонної мережі під час грози. Вважає, що не зобов'язаний сплачувати позивачу за вказаний період, оскільки за договором він звільняється від оплати, якщо телефон не працює не з вини споживача. Судом досліджено наступні докази: довідка, видана ЛКП «Паспортна служба», про реєстрацією відповідача, копія заяви відповідача на встановлення телефону, копія договору про надання послуг електрозв'язку, довідка про розмір заборгованості відповідача, розрахунок заборгованості відповідача, роздруківка нарахувань, довідка про відправлення попередження, попередження відповідачу, виписка зі статуту позивача, довідка про те, що адаптер на ремонт позивачу не здавався, заяви від позивача про переключення на АТС-7 не надходило, довідка про звернення відповідача, копія картки особистого прийому, копія картки абонента, договір на виконання додаткових робіт по будівництву споруд зв'язку, технічні умови на будівництво телефонної лінії, пам'ятка Адаптеру передачі даних, квитанції про сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно договору на виконання додаткових робіт по будівництву споруд зв'язку від 01.11.2002 року №120, укладеному між сторонами (а.с.36), виконано додаткові роботи по будівництву лінії зв'язку відповідно до наданих позивачем технічних умов. За п. 3.2 даного договору відповідач зобов'язаний прийняти лінію в експлуатацію та на технічне обслуговування від власного будинку до [ADDRESS]. 26 грудня 2002 року між сторонами укладено договір про надання послуг електрозв'язку, за яким позивач надає відповідачу послуги електрозв'язку, перераховані у додатках. За п. 2.1.1 договору позивач зобов'язаний забезпечувати безперебійне і якісне надання послуг телефонного зв'язку. Відповідач згідно п. 3.2.8 договору зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефонні розмови, подані в кредит телеграми та інші послуги, надані по телефону. Відповідачем з 01.08.2007 року по 01.01.2008 року не оплачуються у повному обсязі послуги електрозв'язку, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 110,98 грн. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 33 Закону України “Про телекомунікації”, пункту 51 “Правил користування міським телефонним зв'язком”, затверджених постановою КМУ від 22.04.1997 року №385, розділом 4 “Правил користування міжміським і міжнародним телефонним зв'язком”, затверджених постановою КМУ від 28.06.1997 року №639 абонент зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги електрозв'язку: користування міським телефонним зв'язком, міжміські, міжнародні телефонні переговори і інші послуги, надані в кредит по телефону. У судовому засіданні встановлено, що 02.08.2007 року під час грози пошкоджено адаптер передачі даних, який належить відповідачу та перебуває на його технічному обслуговуванні, що не заперечується сторонами. Згідно довідки (а.с.32), копії картки особистого прийому відвідувачів (а.с.33) причиною нероботи телефону відповідача є пошкодження адаптеру; лінія зв'язку, яка перебуває на балансі позивача - у нормальному стані. Судом встановлено, що відповідач не мав телефонного зв'язку з 02.08.2007 року внаслідок не усунення ним пошкодження обладнання, що перебуває на його технічному обслуговуванні; лінія зв'язку, яка знаходиться на балансі позивача, перебуває у нормальному стані. Таким чином, вина позивача у відсутності телефонного зв'язку відсутня, позивачем надавалися відповідачу за цей період послуги: можливість доступу до мережі електрозв'язку, зберігання телефонного номеру. За відсутність телефонного зв'язку відповідальність несе відповідач, оскільки на нього покладено обов'язок відновити роботу обладнання, що належить йому та знаходиться на його обслуговуванні. Пояснення відповідача про те, що не отримував послуг від позивача, а тому не повинен сплачувати заборгованість, суд не бере до уваги, оскільки згідно роздруківки наданих послуг (а.с.16,17) заборгованість складається з абонентної плати. Відповідно до п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМ України від 09.08.2005 року №720, абонентна плата - фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг. Тобто, неробота телефону не з вини позивача не є підставою для звільнення від сплати абонентної плати. Пояснення відповідача про те, що позивач був зобов'язаний зняти телефонний номер у разі несплати за послуги у місячний термін, суд не бере до уваги, так як згідно п. 2.2.5 договору таке правило є правом позивача, а не його обов'язком. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зв'язку у сумі 110,98 грн. Судові витрати, понесені позивачем у сумі 81 грн. (а.с.1,2), на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. 509, 526 ЦК України, ст. 33 Закону України “Про телекомунікації”,

Outcome: approved