overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому прохала суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі &frac14; частини всіх видів його заробітку щомісячно. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач, який є батьком дитини, працює, має задовільний стан здоров'я, але добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 07 вересня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Хмелівської сільської Ради Роменського району Сумської області, актовий запис № 6 (а.с. 2). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини, батьком записаний відповідач (а.с. 3). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 17.03.2008 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано. Згідно довідки Хмелівської сільської Ради Роменського району Сумської області № 207 від 26.02.2008 року неповнолітня [PERSON] проживає спільно з матір'ю [PERSON] (а.с. 4) Відповідач [PERSON] працює в Східній філії ТОВ «Нафтозахист Україна» та отримує заробітну плату. (а.с. 6) Добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, остання перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу утримання дитини. Ці правовідносини регулюються ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України. Відповідно ст.ст. 180, 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку... Відповідно до ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць Крім того, з відповідача відповідно до ст 88 ч.2 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 51 грн. Згідно ч.3 ст. 81 ЦПК України на відповідача слід покласти витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що у період з 18.07.2007 року по 18.01.2008 року ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” зробило поставку електроенергії на об'єкт відповідача [ADDRESS]. При контрольному відвідуванні споживача електроенергії контролерами ПМРЕМ встановлено, що на об'єкті споживача зроблене самовільне підключення до електромереж і споживання електроенергії без приладу обліку. Це підтверджує факт розкрадання електроенергії, що зафіксовано актом - протоколом № 004751 від 18.01.2008 року. Своїми діями відповідач грубо порушив п.п.14,42 Правил користування електроенергією для населення, заподіявши цим збитки позивачеві в сумі 108, 70 грн. Відповідачу був виписаний і вручений платіжний документ для оплати суми збитків, що дотепер ним залишився не оплачений. Тому просить стягнути з відповідача на їхню користь збитки в сумі 108, 70 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 51 грн. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн. В судовому засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не надала суду причину своєї неявки, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що відповідно до п.14.42 “Правил користування електроенергією для населення”, ст.ст.26, 27 Закону України “Про електроенергетику”, позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що у період з 18.07.2007 року по 18.01.2008 року ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” зробило поставку електроенергії на об'єкт відповідача [ADDRESS]. При контрольному відвідуванні споживачів електроенергії контролерами ПМРЕМ встановлено, що на об'єкті споживачів зроблене самовільне підключення до електромереж і споживання електроенергії без приладу обліку. Це підтверджує факт розкрадання електроенергії, що зафіксовано актом - протоколом № 004751 від 18.01.2008 року. /л.с. /. Згідно розрахунку по вказаному акту сума збитків складає 108 грн. 70 коп. із розрахунку: Добова величина розрахункового споживання: WДоб. =24 години х Рдог. х Ксез. х Квик. (кВт * год) зимовий період: 24 год. х 1, 5 кВт х 1 х 0, 2 = 7, 20 кВт*год. на добу; літній період: 24 год. х 1, 5 кВт х 0, 8 х 0, 2 = 5, 76 кВТ*год. на добу; Величина розрахункового споживання за розрахунковий період складає: літній період: 5, 76 кВт*год. на добу х 74 днів = 426 кВт* год.; зимовий період: 7, 20 кВт*год. на добу х 110 днів = 792 кВт*год. З них відповідач спожив: 772 кВт*год. Сума збитків складає: 446 кВт * год. х 0,2436 грн за 1 кВт * год = 108 грн. 70 коп. Відповідачу був виписаний і вручений платіжний документ для оплати суми збитків, що дотепер ним залишився не оплачений Відповідно до п.14.42 “Правил користування електроенергією для населення”, ст.ст. 26,27 Закону України “Про електроенергетику”, ст. 526 ЦК України, сума матеріального збитку складає 108 грн. 70 коп. підлягає стягненню з відповідачів. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що у період з 02.08.2007 року по 24.09.2007 року ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” зробило поставку електроенергії на об'єкт відповідача [ADDRESS]. При контрольному відвідуванні споживача електроенергії контролерами ПМРЕМ встановлено, що на об'єкті споживача зроблене самовільне підключення до електромереж і споживання електроенергії без приладу обліку. Це підтверджує факт розкрадання електроенергії, що зафіксовано актом - протоколом № 00060112 від 24.09.2007 року. Своїми діями відповідач грубо порушив п.п.14,42 Правил користування електроенергією для населення, заподіявши цим збитки позивачеві в сумі 183, 84 грн. Відповідачу був виписаний і вручений платіжний документ для оплати суми збитків, що дотепер ним залишився не оплачений. Тому просить стягнути з відповідача на їхню користь збитки в сумі 183, 84 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 51 грн. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн. В судовому засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не надала суду причину своєї неявки, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що відповідно до п.14.42 “Правил користування електроенергією для населення”, ст.ст.26, 27 Закону України “Про електроенергетику”, позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що у період з 02.08.2007 року по 24.09.2007 року ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” зробило поставку електроенергії на об'єкт відповідача [ADDRESS]. При контрольному відвідуванні споживачів електроенергії контролерами ПМРЕМ встановлено, що на об'єкті споживачів зроблене самовільне підключення до електромереж і споживання електроенергії без приладу обліку. Це підтверджує факт розкрадання електроенергії, що зафіксовано актом - протоколом № 00060112 від 24.09.2007 року. /л.с. /. Згідно розрахунку по вказаному акту сума збитків складає 183 грн. 84 коп. із розрахунку: Добова величина розрахункового споживання: WДоб. =24 години х Рдог. х Ксез. х Квик. (кВт * год) зимовий період: 24 год. х 4, 18 кВт х 1 х 0, 2 = 20, 06 кВт*год. на добу; літній період: 24 год. х 4, 18 кВт х 0, 8 х 0, 2 = 16, 05 кВТ*год. на добу; Величина розрахункового споживання за розрахунковий період складає: літній період: 16, 05 кВт*год. на добу х 52 днів = 835 кВт* год.; зимовий період: 20, 06 кВт*год. на добу х 0 днів = 0 кВт*год. З них відповідач спожив: 80 кВт*год. Сума збитків складає: 755 кВт * год. х 0,2436 грн за 1 кВт * год = 183 грн. 84 коп. Відповідачу був виписаний і вручений платіжний документ для оплати суми збитків, що дотепер ним залишився не оплачений Відповідно до п.14.42 “Правил користування електроенергією для населення”, ст.ст. 26,27 Закону України “Про електроенергетику”, ст. 526 ЦК України, сума матеріального збитку складає 183 грн. 84 коп. підлягає стягненню з відповідачів. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У квітні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у квітні 1989 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]На підставі вказаного рішення 19.04.1989 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з квітня 1989 року по теперішній час, майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явилася, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у [ADDRESS]не проживає з 1989 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1989 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з квітня 1989 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У квітні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у серпні 1993 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 17.08.1993 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS]він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з серпня 1993 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явилася, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у [ADDRESS] не проживає з 1993 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1993 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з серпня 1993 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У травні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у червні 1983 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS] На підставі вказаного рішення 21.06.1983 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS]він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з червня 1983 року по теперішній час, майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у [ADDRESS]не проживає з 1983 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у [ADDRESS] Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1983 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з червня 1983 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У травні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у вересні 1984 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 7 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою:[ADDRESS] На підставі вказаного рішення 28.09.1984 року [PERSON] була прописана у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселилася. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] вона не знята. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з вересня 1984 року по теперішній час, майно та особисті речі у гуртожитку № 7 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] Відповідачка [PERSON], у судове засідання не з'явилася, згідно акту від 09.04.2008 р., остання у [ADDRESS]не проживає з 1984 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1984 року. Її речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з вересня 1984 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 09.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У квітні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у січні 1992 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 7 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 14.01.1992 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з січня 1992 року по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 7 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS] Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 09.04.2008 р., останній у [ADDRESS]не проживає з 1992 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1992 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з січня 1992 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 09.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

У квітні ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у листопаді 1989 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 6 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]На підставі вказаного рішення 24.11.1989 року [PERSON]. була прописана у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселилася. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS]вона не знята. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з листопаду 1989 року по теперішній час, майно та особисті речі у гуртожитку № 6 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS](гуртожиток № 6 ВАТ «МЗВМ»). Відповідачка [PERSON]., у судове засідання не з'явилася, згідно акту від 09.04.2008 р., остання у [ADDRESS]у м. Маріуполі не проживає з 1989 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у[ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON]. у гуртожитку не проживає з 1989 року. Її речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з листопада 1989 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 09.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідачка [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved