Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

У липні 2007 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що вселився в жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], на законних підставах, посилаючись на наступні обставини. Спірна квартира у 1986р. була надана матері позивачки - [PERSON], куди вселилась вся її сім"я. У травні 2005р. зареєструвала шлюб із [PERSON], від якого у вересні 2005р. народилась дитина [PERSON]. 29.09.2005р. чоловік - [PERSON] знявся з реєстраційного обліку за минулим місцем проживання у батьків в с. Раковець Іршавського району Закарпатської області і став проживати разом з нею у спірному житлі. У 2007 році наймач [PERSON] і її донька [PERSON] за судовим рішенням визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у зв"язку з чим наймачем квартири оформлена вона - [PERSON]. На даний час в квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], 2005р.н., і відповідач [PERSON]. У зв"язку з тим, що брат [PERSON], фактично надавши згоду на вселення її чоловіка, не надає згоди на реєстрацію останнього у спірному помешканні, незважаючи на те, що чоловік належним чином виконує всі обов"язки члена сім"ї наймача по оплаті житлово-комунальних послуг, ремонтах тощо, просила визнати [PERSON] таким, що вселився у спірне помешкання до неї, як до дружини, на законних підставах, зобов"язати ЖКП "Азовжитлокомплекс" зареєструвати його у спірному жилому приміщенні, розподілити особисті рахунки між [PERSON]. і [PERSON]. В ході судового розгляду справи позивачі уточнили зміст позову, що в остаточній редакції зводиться до наступного: визнати [PERSON] таким, що вселився у спірну квартиру на законних підставах, зобов"язати ВГІРФО призвести реєстрацію [PERSON] в цьому жилому приміщенні, розподілити особистий рахунок на квартиру між нею, чоловіком [PERSON] і неповнолітньою донькою [PERSON] - з однієї сторони, і [PERSON]. - з другої сторони. Надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Позивачка [PERSON]. зазначала, що на момент вселення [PERSON], в квартирі проживав брат [PERSON], який не був проти вселення [PERSON] Проте, ніякого письмового погодження на його вселення із мамою, як наймачем, і членами сім"ї вона не отримувала, а мама взагалі ставила через суд питання про зняття її з реєстраційного обліку із спірного помешкання і виразила побажання, щоб вона виїзджала жити до чоловіка [PERSON] За рішенням суду у 2006р. мати [PERSON] і сестру [PERSON] з її донькою зняли з реєстраційного обліку, оскільки зазначені особи не проживали фактично в спірному помешканні і не оплачували комунальні послуги. Зазначила, що повністю комунальні послуги сплачує вона із чоловіком, вони ж і поліпшують технічний стан квартири за свої кошти. Позивач [PERSON] пояснив, що вселився у спірне помешканні близько у листопаді 2004р. З вересня 2007р. в квартирі став проживати в квартирі [PERSON]., який не оплачував комунальні послуги, а став їх оплачувати лише у зв"язку із подачею позову. Звернувся до суду з цим позовом, щоб зареєструватись в цьому помешканні, а потім його приватизувати. На даний час [PERSON]. заперечує проти його проживання, а раніше не був проти. Зайнявши спірне житло, письмової згоди членів сім"ї наймача на вселення він не отримав. При його вселенні йому дозволили тимчасово проживати, а через 2 місяці розпочались претензії з приводу його проживання. В судовому засіданні відповідач [PERSON]., заперечуючи проти позову з мотивів ненадання згоди на вселення [PERSON] у встановленому порядку, здійснення [PERSON] без погодження з ним ремонтних робіт і оплати комунальних послуг, заявив зустрічний позов до [PERSON]., що представляє свої інтереси і інтереси неповнолітньої [PERSON], про зміну умов найму жилого приміщення, за яким виділити в його користування жилі кімнати площами 12,2кв.м. і 12,5кв.м., а відповідачці [PERSON]. із дитиною - кімнати площами 18,1кв.м. і 8,1кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні сторін. В ході судового вирішення справи позивач за зустрічним позовом [PERSON]. уточнив поозовні вимоги і просив виділити йому в користування жилі кімнати площами 12,2кв.м. і 8,1кв.м., а відповідачці із дитиною - 12,5кв.м. і 18,1кв.м. Представник відповідача і позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги, заявлені її довірителем, заперечувала проти позову [PERSON] і [PERSON]. В обгрунутвання заперечень проти пред"явленого зустрічного позову [PERSON]. і [PERSON] просили врахувати фактичний порядок користування житлом, за яким вона із чоловіком і донькою займає, зокрема, ізольовану жилу кімнату площею 18,1кв.м., просили залишити в їх користуванні із неповнолітньою донькою ізольовані жилі кімнати площами 18,1кв.м., 8,1кв.м., 12,5кв.м., а брату [PERSON] - ізольовану жилу кімнату площею 12,2кв.м. Представник залученого у якості третьої особи житлового органу - ЖКП «Азовжитлокомплекс» просив справу розглянути без його участі, про що надано відповідну заяву. Заслухавши позивачів і відповідачів за основним і зустрічним позовами, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов [PERSON]. і [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, за наступних підстав. Квартира [ADDRESS] за ордером № 001173 від 23.07.1986р. була надана [PERSON] на сім"ю, до складу якої входили чоловік [PERSON] і діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10.07.2006р., що набрало чинності 20.07.2006р., [PERSON] і [PERSON] визнані такими, що втратили право користування вказаним житлом і зняті разом із неповнолітньою [PERSON] з реєстраційного обліку (а.с. 11-12). За змістом судового рішення чоловік наймача - [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до рішення виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів від 04.01.1996р. неповнолітнього [PERSON] влаштовано до дошкільного дитячого будинку на повне державне забезпечення із закріпленням за дитиною житлової площі в квартирі [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] помер [INFO]., про що вчинено актовий запис за № 1274 від 17.09.2002р. (а.с. 84). У зв"язку з вибуттям наймача [PERSON] за наказом № 463 від 29.12.2006р. директора ЖКП "Азовжитлокомплекс" договір найму цього жилого приміщення і особистий рахунок переоформлений на наймача [PERSON]. (а.с. 13). З особистого рахунку № 571, паспортних даних сторін вбачається, що на даний час в чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS] проживають і зареєстровані [PERSON]. з 15.06.1999р., [PERSON]. з 16.11.1988р., неповнолітня [PERSON] з 03.10.2005р. (а.с. 6, 9, 99). На території Маріуполя за [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. не зареєстровано будь-якого нерухомого майна у власності (а.с. 100, а.с. 8 справи № 2-2715/07 за зустрічним позовом [PERSON]). За змістом акту ЖКП "Азовжитлокомплекс" від 01.08.2007р. [PERSON] проживає в спірній квартирі з грудня 2004р. (а.с. 20). [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 19.05.2005р. - актовий запис № 124, вчинений Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 7-8, 14). Від шлюбу [INFO] народилась дитина [PERSON], про що відділом РАЦС Іршавського райуправління юстиції Закарпатської області вчинено актовий запис за № 45 від 21.09.2005р. (а.с. 15). З паспортних даних [PERSON] вбачається, що він з 11.11.1997р. був зареєстрований в с. Великий Раковець Іршавського району Закарпатської області, як зазначав у судовому засіданні - у своїх батьків, знятий з реєстраційного обліку 29.09.2005р., зі слів позивача за його власною ініціативою. В талоні про зняття з реєстраційного обліку визначено місце вибуття - [ADDRESS] (а.с. 8, 16). У [PERSON] за інформацією Іршавського БТІ за місцем колишньої реєстрації не зареєстровано у власності нерухомого майна (а.с. 135). З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2007р. і 13.07.2007р. [PERSON]. і її чоловік звертались до керівника ЖКП з приводу реєстрації у спірному помешканні [PERSON], посилаючись на те, що останній не має реєстрації і місця проживання в м. Маріуполі, а в зазначеній квартирі проживає його дружина і донька (а.с. 22-23). Відповідно до ст. 65 ч. 1 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. За частиною 2 наведеної норми матеріального закону особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За керівними роз"ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 9 Постанови № 2 від 12.04.1985р. з подальшими змінами і доповненнями "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням... Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. В даному судовому засіданні позивачі [PERSON]. і [PERSON] пояснили, що ніякого письмового погодження на вселення останнього в спірну квартиру від колишнього наймача [PERSON] і членів сім"ї, в тому числі [PERSON], не отримували. Навпаки, зазначали, що колишній наймач - [PERSON] зверталась до суду із позовом про зняття - [PERSON]. з реєстраційного обліку по спірному житлу і була проти вселення [PERSON], претензії наймача і членів сім"ї з приводу проживання [PERSON] розпочались за спливом 2 місяців після його вселення. Зазначені обставини згідно зі змістом ст. 61 ч. 1 ЦПК України не доказуються в межах даної справи і вважаються доведеними. А крім того, зважаючи на закріплення за неповнолітнім [PERSON]. частки у жилій площі в спірній квартирі на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів від 04.01.1996р. на період його навчання у Горлівському професійному ліцеї будівництва (а.с. 119, а.с. 6 справи № 2-2715/07 за зустрічним позовом [PERSON]), при вселенні [PERSON] наприкінці 2004р. не було отримано у встановленому законодавством порядку погодження з цього питання із органом опіки і піклування (учбовим закладом), де перебував член сім"ї наймача - неповнолітній [PERSON]. З досягненням [PERSON]. повноліття у 2006р. позивачі також не отримали такого погодження. Доводи позивача [PERSON] з приводу набуття права користування жилим приміщенням із врахуванням виконання ним обов"язків як членом сім"ї наймача по утриманню житла шляхом виконання ремонтних робіт, оплатою комунальних послуг разом із дружиною (а.с. 24-76, 81-83), само по собі не може свідчити про набуття права користування жилим приміщенням і у випадку понесення витрат на свій ризик, за своєю ініціативою, можуть бути предметом судового розгляду при постановці відповідних позовних вимог. Отже, доводи позивачів у змісті позовної заяви щодо безспірного встановлення факту, що [PERSON]. надавав згоду на вселення [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Обставин, що безспірно б свідчили про висловлення згоди колишнім наймачем і членами його сім"ї, а також членом сім"ї нового наймача на вселення [PERSON], судовим розглядом не встановлено. Посилання [PERSON]., що раніше [PERSON]. надавав згоду на вселення [PERSON] не витримують критики, оскільки її брат був неповнолітній, а з досягненням ним повноліття і поверненням у вересні 2007р. до спірного помешкання після закінчення навчання в ліцеї в м. Горлівці і у Центрі соціальних служб, коли вже був поданий позов [PERSON]., відповідач заперечував проти проживання [PERSON] в квартирі, чого не спростовували сторони. Доказів на існування певного порядку користування [PERSON] жилим приміщенням, будь-якої домовленості з приводу наділення його наймачем і членами сім"ї правом користування цим приміщенням згідно із пложеннями ст. 64 ЖК України позивачами не надано і в ході судового вирішення спору не здобуто. Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] вселився до спірного помешкання без дотримання порядку, передбаченого житловим законодавством, а тому вимоги про визнання його таким, що вселився на законних підставах, та таким, що набув рівного з членами сім"ї права користування спірним жилим, і як наслідок про зобов"язання вчинити його реєстрацію в спірному помешканні, зважаючи на положення ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не підлягають задоволенню і суд відмовляє в цій частині позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON]. і [PERSON] про розподілення особистих рахунків між ними і неповнолітньою донькою, з однієї сторони, і [PERSON]., з другої сторони, то, враховуючи принцип диспозитивності, що полягає у розгляді справи в межах заявлених вимог, суд відмовляє з двох підстав. По-перше, позивачами разом із заявленими вимогами в цій частині не постановлені у якості підстави позовні вимоги про зміну умов найму жилого приміщення. По-друге, згідно із прийнятим по даній справі рішенням, [PERSON] не визнаний таким, що вселився до спірного помешкання на законних підставах. Розв"язуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 104 ЖК України члени сім"ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім"ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу. Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є ізольоване жиле приіщення. За схемою поверхового плану квартира [ADDRESS] жилою площею 50,9кв.м. складається з чотирьох ізольованих жилих кімнат площами 18,1кв.м., 8,1кв.м., 12,2кв.м., 12,5кв.м. (а.с. 114-115). Тобто за технічними характеристиками можливе виділення в користування сторін цих 4 ізольованих кімнат. Частка кожного з 3 жильців ([PERSON]., неповнолітня [PERSON], [PERSON].) у житловій площі квартири складає 16,9кв.м. При виділенні відповідачці за зустрічним позовом [PERSON]. із неповнолітньою донькою жилих кімнат площами 18,1кв.м. і 12,5кв.м. частки кожної з них будуть заменше частки позивача в жилій площі квартирі на 1,7кв.м. За положеннями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 р. (з подальшими змінами) в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Отже, відступ від рівності часток може бути спричинено лише об"єктивною невідповідністю таким часткам наявних на даній площі ізольованих житлових помешкань. Суд враховує також сформований у сім"ї порядок користування житловим помешканням, за яким кімната 18,1кв.м. знаходиться у фактичному користуванні [PERSON]. із донькою і вона, згідно із поясненнями в судовому засіданні, бажає виділу їй в користування ізольованої кімнати площею 12,5кв.м. і розв"язує питання про поділ хоча із відступом від рівності долей, але відповідно до цього порядку. Як зазначено в листі Верховного Суду України від 26.05.2001р., виходячи з правил ст. 63 ЖК, жиле приміщення, що виділяється при зміні договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім"ї наймача (ст. 104 ЖК), не може бути меншим від рівня середньої забезпеченості жилою площею в даному населеному пункті за загальним розміром, а не за часткою жилої площі, яка припадає на кожного із членів сім"ї, що виділяються. Зважаючи, що площа кімнат - 18,1кв.м. і 12,5кв.м., виділення якої відповідачці із неповнолітньою дитиною прагне позивач за зустрічним позовом, є ізольованими приміщеннями, сумарно завбільшими, аніж передбачено нормою жилої площі, що припадає на одну особу по м. Маріуполю, суд не вбачає обставин, за яких штучно погіршуються житлові умови відповідачки і її неповнолітньої дитини, що може викликати необхідність їх постановки на облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов. За таких обставин, виділ позивачеві за зустрічним позовом [PERSON] жилих кімнат площами 12,2кв.м. і 8,1кв.м., а відповідачці [PERSON]. із неповнолітньою донькою - 18,1кв.м. і 12,5кв.м., які є ізольованими жилими приміщеннями, зважаючи на фактичний порядок користування жилими приміщеннями, суд, із врахуванням технічних характеристик житла і вимог житлового законодавства, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і змінити умови договору найму жилого приміщення за варіантом, запропонованим у якості остаточної редакції зустрічного позову. Визначення саме такого порядку користування жилого приміщення буде способом розв"язання конфліктної ситуації в сім"ї і вирішення житлового спору, що виник між сторонами. Враховуючи, що результатом розподілу між членами сім"ї жилого приміщення укладаються нові договори його найму, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо зобов"язання житлової організації укладення окремих договорів найму спірного житла із сторонами. Вирішуючи питання відповідно до ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат суд зарахуває сплачені обома сторонами суми судового збору у розмірі по 8,5грн. і витрати з ІТЗ у розмірі по 7,50грн. на користь протилежної сторони. На підставі ст.ст. 63, 65, 103, 104 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 р. (з подальшими змінами),

Outcome: approved