Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з викликом ВГІРФО Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 24.11.1996 року у відділі РАЦС Вінницької міської ради, актовий запис № 264. Від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO] р.н. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21.09.2000 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася з позивачкою. З 2001 року позивачка перебуває в фактичних шлюбних відносинах з громадянином Угорщини [PERSON] і до даного часу проживає в належному йому будинку, за адресою: [ADDRESS]. Позивач не працює, займається домашнім господарством, оскільки співмешканець позивачки забезпечений матеріально, має високий заробіток і утримує її та їх сім'ю. Житлові умови у них нормальні. Взаємовідносини між ними доброзичливі. Позивачка має посвідку на проживання в Угорщині, яку має намір продовжувати й надалі. Син позивачки [PERSON] важко хворіє, має слухові вади, в зв'язку з чим являється інвалідом з дитинства і перебуває на диспансерному обліку з діагнозом “Двостороння тугоухість”, відвідує спеціалізований дитячий навчальний заклад. Відповідач після розірвання шлюбу долею сина не цікавиться, участі на його утримання, виховання та лікування не приймає. Крім того відповідач ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою ДВС Вінницького районного управління юстиції.. Під час перебування позивачки в Угорщині вихованням дитини займається її мати, якій на утримання сина позивачка постійно надсилає кошти в достатній кількості. В даний час позивачка вирішала, що інтересам неповнолітньої дитини відповідатиме поїздка до неї в Угорщину, де вона зможе забезпечити хлопчика повноцінним відпочинком, необхідним спілкуванням сина з матір'ю, поліпшеним харчуванням, оздоровленням, а головне - позивачка має намір в угорських медичних установах обстежити дитину і провести там його лікування. Син про таку поїздку давно мріє і бажає якнайшвидше її здійснити. На приїзд сина, позивачкою отриманий дозвіл відповідних органів в Угорщині. Співмешканець позивачки проти приїзду її сина не лише не заперечує, а навпаки надав запрошення і має намір всіляко сприяти тому, щоб дитина якнайкраще і найкорисніше для себе і свого здоров'я використала час, проведений в Угорщині. Однак для оформлення документів на виїзд дитини за кордон необхідна письмова згода обох батьків. Відповідач таку згоду не обгрунтовано і безпідставно, як на думку позивачки, відмовляється надати, тому позивачка змушена звернутися в суд з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, аргументуючи його мотивами викладеними в позовній заяві просила позов задовольнити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті “Вінниччина” [NUMBER] від 17.05.2008 року, причину неявки суду не повідомив. Відповідно ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник відділу громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Вінницького КВМ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.2 ст. 169 неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановленим фактам відповідають правовідносини, встановлені національним законодавством та Конвенцією про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Дане положення гарантує право звернення до суду з приводу фактичних обставин, викладених позивачем та відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Національним законодавством встановлено порядок надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України. Відповідно до ч.2 п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання і вилучення», затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. ст. 2 та 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (Рим, 04 жовтня 1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. В суду відсутні докази, що на даний час існують будь-які обмеження для реалізації позивачем права неповнолітньої дитини на виїзд за межі України, тому права позивача підлягають до судового захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні вказаного права. Позивач просить допусти рішення до негайного виконання. Вирішуючи дане питання суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки виконання його згодом може утруднити виконання рішення суду через закінчення термінів перебування позивача в Україні.

Outcome: approved