Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, де вказав, що 09.08.2003 року уклалав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Причиною розпаду сім'ї стало взаємне небажання підтримувати нормальні сімейні стосунки, в наслідок чого між сторонами почали виникати сварки та скандали. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з листопада 2007 року, не ведуть спільного господарства. Майновий спір відсутній. Позивач просив постановити рішення, яким шлюб укладений між ним та відповідачкою розірвати. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, в матеріалахсправи є її письмова заява про розгляд справи за ї ївідсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 09.08.2003 року між позивачем по справі та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 6 (а.с. 5). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має, проте відповідачка не бажає розірвати шлюб через орагни РАЦС. Сторони не проживають разом з листопада 2007 року, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Причиною припинення шлюбних відносин та розпаду сім'ї стала втрата почуття любові та взаємоповаги, взаємне небажання підтримувати сімейні стосунки, в наслідок чого між сторонами почали виникати постійні сварки та скандали, роблячи подальше спільне проживання єдиною сім'єю не можливим. Сторони миритися не бажають та наполягають на розірванні шлюбу. Майновий спір відсутній. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, шо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких підстав, коди судом встановлено, що шлюб між подружжям існує лише формально, шлюбні відносини та ведення сіпльного господарства між ними припинено, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збережння шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд вважає, що позов підлягає задоволення а шлюб, зареєстрований 09.08.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 723 - рорізванню. При отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу судовий збір стягнути з позивача, як ініціатора розірвання шлюбу, відповідачку від сплати судового збору звільнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved