Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

14 березня 2008 року [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості заробітної плати. В заяві позивачка вказала, що з 01 грудня 2004 року до 13 вересня 2006 року на підставі трудового договору з відповідачкою, як приватним підприємцем, працювала продавцем магазину в с.Євгенівка. За період 01 січня по 13 вересня 2006 року відповідачка, на порушення вимог чинного трудового законодавства, нараховувала та виплачувала заробітну плату нижче визначеного розміру мінімальної заробітної плати, крім того, не провадила доплату за кваліфіковану працю і за роботу у вихідні та святкові дні. Просила постановити рішення про стягнення на її користь різниці належного до виплати розміру заробітку і фактично отриманої заробітної плати у сумі 2048грн.53коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Вказала, що при укладанні трудової угоди доплату як кваліфікованому працівникові та її розмір з відповідачкою не обумовлювали. При режимі роботи торгівельної точки з 7-00 до 19-00 щодня без вихідних, працювала через день з урахуванням чотирьох годин у Снігурівському РайСТ (за сумісництвом) і восьми годин у [PERSON]. При цьому заробітну плату отримувала від виконання норми виробітку (товарообігу). Представник відповідачки позов не визнала, пояснивши, що розрахунок провадився згідно умов договору. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, суд прийшов слідуючого : - 01 грудня 2004 року між позивачкою та відповідачкою - як приватним підприємцем укладено трудовий договір на виконання обов»язків продавця магазину товарів повсякденного попиту. Трудовий договір зареєстровано у Снігурівському районному центрі зайнятості 03.12.2004 року за №348 та внесено запис до трудової книжки [PERSON] Згідно вказаного трудового договору час виконання робіт встановлювався за ковзким графіком, як і надання вихідних днів, заробітна плата визначалася у розмірі законодавчо визначеної мінімальної заробітної плати при виконанні місячної норми виробітку. - за фактичними обставинами позивачка працювала через день по 8 годин без вихідних ( за графіком і у святкові дні). Оплата праці провадилася у відсотковому відношенні від суми місячного товарообігу. Загальна сума виплати за період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2008 року (у вересні нарахування та виплата заробітної плати по 13.09.2008 року - день звільнення - не провадилися) склала 1490грн.: за січень 2006 року - 195 грн., за лютий 2006 року - 169 грн., за березень 2006 року - 146 грн., за квітень 2006 року - 182 грн., за травень 2006 року - 159 грн., за червень 2006 року - 175 грн., за липень 2006 року - 159 грн., за серпень 2006 року - 305 грн. Таким чином, розмір заробітної плати, що її отримувала позивачка, був меншим за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, хоча суд рахує, що остання виконувала погодинну норму праці за визначеним розпорядком роботи торгівельної точки за основним місцем роботи, а тому означений підлягає приведенню у відповідність до чинного законодавства. З 01 січня 2006 року до 01 липня 2006 року мінімальний розмір заробітної плати становив - 350грн. ( відповідно недоплата склала : січень - 155грн., лютий - 181грн., березень - 204грн., квітень - 168грн., травень - 191грн., червень - 175грн.), з 01 липня 2006 року по 13 вересня 2006 року - 375грн. ( недоплата : липень 2006 року - 216грн., серпень 2006 року - 70грн., за 13 днів вересня 2006 року - 187грн.50коп.) - загальна сума не виплаченої належної заробітної плати становить - 1547грн.50коп. При цьому суд не враховує положення Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України та всеукраїнськими об»єднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профоб»єднаннями, норма якої щодо оплати кваліфікованої праці у 120% від мінімальної заробітної плати підлягає застосуванню з 01 січня 2008 року. Попередньо доплата мала визначатися сторонами трудової угоди при її заключення. Позивачка не заперечувала, а представник відповідача стверджувала, що доплата за кваліфіковану працю продавця не обумовлювалася. Однак при визначенні суми доплати, суд вважає за необхідне, провести нарахування компенсації боргу по зарплатні у зв»язку з порушенням строків виплати відповідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-111 і Порядку, затвердженому постановою КМУ від 21.02.2001 року №159. На підставі викладеного суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, які виникають з трудових. Відповідачкою порушено право позивачки на отримання заробітної плати у розмірі та у строки, встановлені законодавством, тому вимоги підлягають задоволенню. Спір вирішено на підставі ст.ст.95,107,115 КЗпП України, ст.ст.3,9,10 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108\95-ВР з подальшими змінами та доповненнями, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-111. За ст.88 ЦПК України з відповідача належить до стягнення судові витрати по оплаті судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення.

Outcome: approved