Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсною угоду купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS], укладену між ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та [PERSON]. від 10.12.2003 року, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]., про що зроблено запис в реєстрі № у-1780, як таку, що була укладена шляхом обману та повернути сторони у первісне положення зобов'язавши [PERSON]. повернути покупцю 66 203 грн.; 2) визнати інформацію виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу від 05.07.2004 року № 319 недійсною; 3) визнати незаконною процедуру зносу, порушення права приватної власності [PERSON]. і законних прав його дружини [PERSON] у зв'язку з порушенням порядку відчуженням садиби по [ADDRESS]; 4) зобов'язати керівництво ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” здійснити знос садиби по [ADDRESS], згідно чинного законодавства України, як того вимагають мешканці [PERSON]. та [PERSON] 5) стягнути з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” на користь [PERSON]. 132,406 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка виникла у зв'язку з угодою; 6) відшкодувати з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” на користь [PERSON]. моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; 7) стягнути з виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу на користь [PERSON]. моральну шкоду в розмірі 50 тис грн.; 8) стягнути з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” на користь [PERSON]. моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; 9) стягнути з виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та стягнути з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” сплачений судовий збір. Представник відповідача ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що спірна угода купівлі - продажу укладена з дотриманням вимог чинного на той час ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року). До того ж зазначила, що права позивача при укладенні угоди не порушувались, оскільки ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” було придбане майно, зазначене в договорі, що належало [PERSON]. на підставі договору дарування. Щодо земельної ділянки, яка не була відчужена [PERSON]. було зазначено, що останню згідно норм діючого законодавства, може бути відчуженою, як згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна так і за окремими цивільно-правовими угодами. До того ж земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння була відведена під виробничі потреби, згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.10.1982 року № 18/346. Відповідно, як зазначила представник відповідача, з боку ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” було дотримано усіх норм діючого законодавства при укладенні спірного договору, а відповідно остання не має права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. До того ж заподіяння останньої не доведено та не обґрунтовано позивачем. Що до стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON]., то останнє є неприпустимим, оскільки вказана особа є відповідачем по справі, а стягнення шкоди з відповідача на користь відповідача, нормами чинного законодавства не передбачено. Представник відповідача виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, зазначивши, що такий спосіб захисту, як визнання інформації недійсним в цивільному законодавстві не передбачений. До того ж, як зазначила остання позивач не надала суду доказів, які б свідчили про недостовірність інформації, викладеної у листі від 05.07.2004 року № 319. Відповідач [PERSON] погодився з позовними вимогами позивача повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заперечення на позов з проханням розглянути справу за її відсутності (а.с.43). Зазначивши, що спірний договір було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки частина домоволодіння, що належала [PERSON]. є його особистою власністю, у зв'язку з тим, що одержана ним в результаті договору дарування, посвідченого 5 Криворізькою державною нотаріальною конторою 20.09.1994 року. З часу вчинення договору дарування до моменту відчуження домоволодіння згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП „ Криворізьке БТІ”, житлова площа не прибудовувалась, залишилася по стану на день дарування. До того ж зазначила, що спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів, тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на жилий будинок. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності останньої. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.04.2008 року, клопотання позивача [PERSON] задоволено частково. Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу[PERSON] (яка раніше була зазначена у якості зацікавленої особи). Залучено в якості другого відповідача - виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу (який раніше був зазначений у якості зацікавленої особи). Відмовлено у залученні в якості другого позивача [PERSON], який є відповідачем по справі, згідно ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.04.2005 року. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 2003 року між відповідачами по справі ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та [PERSON] було укладено спірний договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець [PERSON]. продав, а покупець „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” купив під знос у зв'язку з відводом землі під виробничі потреби, &frac12; частини кам'яного житлового будинку А-1, &frac12; частини сараю - Б, сарай -К, гаражі И,Л, навіс М,С, баня-О, вбиральня - П, літній душ Р, № 1-9 паркани, брама, І-ІІІ замощення, ІV - водоколонка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Покупець, зобов'язувався знести придбану частину житлового будинку. Позивач по справі вважає, що спірний договір укладено з порушенням норм цивільного законодавства, а саме, вважає, що останній укладено шляхом обмана, посилаючись на те, що при укладенні договору була відсутня погоджена з дружиною форма та зміст договору, згода на відчуження, нею, як дружиною не надавалась. До того ж як зазначено в позові [PERSON]. відповідач по справі був вимушений укласти спірну угоду, оскільки вже дав завдаток на купівлю іншого домоволодіння. Також позивачем зазначається, що укладаючи спірний договір не було вирішено питання щодо викупу земельної ділянки та зелених насаджень на прибудинковій території. У зв'язку з зазначеними порушеннями, як вважає позивач, вона та відповідач по справі [PERSON]., мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Однак з доводами позивача суд не погоджується за таких підстав. До правовідносин, що виникли між сторонами, щодо укладення спірної угоди купівлі-продажу, слід застосовувати норми ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року), оскільки останні виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 1 січня 2004 року та не продовжують існувати, оскільки кошти за спірним договором сплачені, позивач та відповідач за позовом [PERSON]. фактично мешкають за адресою:[ADDRESS]. Тобто, сторони фактично виконали свої зобов'язання за даним договором, що визнано сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) угода, укладена, внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Проаналізувавши зміст спірної угоди купівлі-продажу судом встановлено, що остання укладена з дотриманням вимог ст. 224-227 зазначеного Кодексу, а саме в договорі обумовлені предмет та ціна, що є його істотними умовами, договір нотаріально посвідчений та зареєстрований. Відповідно до ст. 23 КпШС України, що діяв на час спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Статтею 24 зазначеного Кодексу визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Приписами ст. 25 Кодексу визначено, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що майно, що було предметом спірного договору купівлі-продажу було одержано [PERSON]. згідно договору дарування б/н від 20.09.1994 року (а.с.46). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно об'єкти зазначені в опису на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, тобто на 10.12.2003 року не збільшились до того ж, останні не визнані судом спільною сумісною власністю подружжя, як того вимагала ст. 25 КпШС України. А відповідно останні є власністю [PERSON]. Також судом встановлено, що згідно державного акту на землю від 09.06.1999 року [PERSON]. належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1134 га (а.с.178) за адресою [ADDRESS]. Однак остання, предметом спірного договору купівлі-продажу не є. Не є предметом договору і зелені насадження на прибудинковій території, що не впливає та не може вплинути на його дійсність чи не дійсність, як на угоду вчинену шляхом обману, оскільки усі зазначені вище підстави не є складовими частинами обману, а відповідно не можуть бути наслідком визнання даної угоди недійсною за таких підстав. До того ж земельна ділянка та зелені насадження, можуть відчужуватися як за однією цивільно-правовою угодою, спільно з будинком, так і за окремими цивільно-правовими угодами. Також слід зазначити, що позивач фактично не є стороною спірного договору, сторонами є [PERSON]. та ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”, а тому посилатись на таку підставу, як обман, при визнанні договору купівлі-продажу недійсним не має права, оскільки обман передбачає умисне введення в оману саме учасника угоди, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3). З іншими підставами щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач не зверталася. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо визнання недійсною спірної угоди купівлі-продажу, як такої, що вчинена під впливом обману не підлягають задоволенню. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною інформації виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу від 05.07.2004 року № 319, суд виходить з того, що ст. 16 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом. До того ж позивач не надала доказів, що вказували б та свідчили про недійсність зазначеної інформації. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача щодо визнання незаконною процедуру зносу, порушення права приватної власності [PERSON]. і законних прав його дружини [PERSON] у зв'язку з порушенням порядку відчуженням садиби по [ADDRESS] та зобов'язанні керівництво ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” здійснити знос садиби по [ADDRESS] згідно чинного законодавства України, як того вимагають мешканці [PERSON]. та [PERSON], оскільки позивач не надала доказів, які б свідчили про незаконність такої процедури, не зазначила та не довела суду в чому полягає незаконність зносу. Не доведено також позивачем факту порушення з боку відповідачів її права на приватну власність, оскільки [PERSON]., відповідачем по справі, було відчужено майно, що належало останньому згідно договору дарування та фактів здійснення зносу спірного домоволодіння з порушенням чинного законодавства, враховуючи, що даний факт ще не відбувся, останнє до цього часу не знесено і, зазначене визнано сторонами, що свідчить про відсутність порушеного права, а відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 440 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна правомірнимидіями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Приписами ст. 440-1 зазначеного Кодексу визначено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відмовляючи у стягненні матеріальної та моральної шкоди з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу на користь [PERSON]. суд виходив з того, що відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивач - це фізична чи юридична особа, яка звертається з матеріально-правовою вимогою, відповідач - це фізична чи юридична особа до якої звертаються з такою вимогою та яка несе відповідальність за позовом. Стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача на користь відповідача, законом не передбачена та порушує принципи цивільного процесу. Відмовляючи у стягненні матеріальної та моральної шкоди з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу на користь [PERSON] суд виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено неправомірність рішень, дій чи бездіяльності відповідачів по справі, якими б було завдано матеріальної чи моральної шкоди позивачу, не встановлено порушення права позивача, а відповідно остання не має права на відповідне відшкодування.

Outcome: dismissed