Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

18 жовтня 2004 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, треті особи - ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради, Інспекція ДАБК, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, Дніпропетровська міська рада, про визнання рішення частково недійсним, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що їм належить [ADDRESS]. Відповідач, яка є власницею сусіднього домоволодіння № 18 по вул. Кольська, при заміні паркана, поділяючого сусідні ділянки, зайняла частку земельної ділянки позивачів, улаштувавши на ньому, у тому числі капітальні паркан та гараж. Зазначені обставини явилися причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в частині дачі дозволу на будівництво гаража відповідача, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану і гаражу відповідача, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду з відповідача в сумі 10 000,00 грн. (т. 1 а.с.а.с. 5 - 7). У судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали позов у повному обсязі. Відповідач, її представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Решта учасників у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, провівши виїзне судове засідання, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25.03.1998 р., виданому на підставі розпорядження Придніпровської ГРЕС від 25.03.1998 р. № 1836, позивач належить [ADDRESS] м. Дніпропетровськ (т. 1 а.с.а.с. 8 - 11). 11 листопада 2003 року [PERSON] за договором купівлі-продажу одноквартирного житлового будинку придбала [ADDRESS]Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу[PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1733 (т. 1 а.с.а.с. 13, 60). 25 грудня 2003 року право власності [PERSON] на придбане домоволодіння було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчать відповідний штамп на зворотньому боці договору, копія витягу КП «ДМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2422240 від 25.12.2003 р. (т. 1 а.с.а.с. 13-звор., 14, 60-звор.). Земельні ділянки позивачів та [PERSON] мають спільну межу, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с.а.с. 12, 54, 56, 206, т. 2 а.с.а.с. 65-звор., 66-звор., 67). По усій довжині спільної межи з 1981 року був улаштований дерев'яний паркан. При цьому позивачі не мали жодних претензій до користувачів сусідньої ділянки щодо розташування паркану, порушення цілісності їх земельної ділянки тощо, про що свідчать матеріали справи, визнавальні пояснення позивачів (т. 1 а.с. 54). 04 лютого 2004 року [PERSON] звернулася до Самарської районної в м. Дніпропетровську ради із заявою про дачу дозволу на знесення старого будинку та будівництво нових будинку, гаража, сараю. При цьому [PERSON] отримала згоду [PERSON] на будівництво на спільній межі гаража (т. 1 а.с.а.с. 15, 16). 20 лютого 2004 року Виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради своїм рішенням № 73 дозволив [PERSON] будівництво, у тому числі гаража розміром 13,0 м2 х 4,10 м2 (т. 1 а.с. 18). Згодом на спільній межі [PERSON] побудувала спірний гараж, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с.а.с. 140, 141). Крім того, поряд зі старим парканом (у свій бік) [PERSON] побудувала цегляний паркан на бетонному фундаменті, про що свідчать матеріали справи, визнавальні пояснення сторін (т. 1 а.с. 54, т. 2 а.с. 19). 25 жовтня 2005 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз за ухвалою суду був складений висновок № 1320 судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с.а.с. 147, 162 - 175), згідно з яким: - побудований по спільній межі паркан не порушує вимог чинних технічних норм та законодавства України; - побудований по спільній межі паркан відповідає будівельним нормам та правилам. Стан - справний. 18 грудня 2006 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз за ухвалою суду був складений висновок № 707 повторної судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с.а.с. 212, 217 - 223), згідно з яким: - спірні гараж та паркан відповідають будівельним нормам і правилам; - правильність улаштування паркану відповідно до межі між домоволодіннями сторін не може бути визначено; - спірний гараж розташований на відстані менше за 1,0 м до спільної межі. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». В силу абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Судом було встановлено, що відстань між гаражем, побудованим [PERSON], та спільною межею є менше за 1,0 м (біля 0,3 м), що свідчить про порушення відповідачем положень приведеної норми. Крім того, про певні вади процедури зведення спірного гаражу додатково свідчить те, що [PERSON] отримала згоду на його будівництво лише [PERSON], не упевнившись в аналогічній позиції решти співвласників сусіднього домоволодіння (співпозивачі). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Ураховуючи висновок проведеної у справі повторної експертизи, а також порушення [PERSON] положень ДБН 360-92**, суд вважає побудований нею гараж самочинним, у розумінні приведеної норми, оскільки він зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, Виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради 20.02.2004 р. прийняв частково незаконне рішення № 73, яким дозволив [PERSON] будівництво гаражу, а тому воно має бути в цій частині визнано недійсним. Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, позовна вимога про зобов'язання [PERSON] знести побудований гараж є законною і підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про зобов'язання [PERSON] знести побудований паркан, то вона, на думку суду є безпідставною, оскільки паркан було побудовано замість старого паркану, який був розташований поряд, а сам новий паркан розташований з рухом в бік земельної ділянки [PERSON] Крім того, старий дерев'яний паркан був улаштований по усій довжині спільної межи з 1981 року. При цьому позивачі не мали жодних претензій до користувачів сусідньої ділянки щодо розташування паркану, порушення цілісності їх земельної ділянки тощо, про що свідчать матеріали справи, визнавальні пояснення позивачів, а тому їх теперішнє твердження про порушення спільної межі новим парканом (який розташований навіть далі від лінії старого паркану) є безпідставним. Водночас суд неодноразово намагався вжити заходи щодо визначення меж земельних ділянок сторін за допомогою геодезичних досліджень, роз'яснював учасникам їх право просити суд призначити відповідну експертизу, проте цього відповідних заяв до суду не надійшло, і суд розглянув справу за доказами, які містились у справі. Суд критично ставиться до позовної вимоги про відшкодування [PERSON] моральної шкоди з наступних підстав. Правовою підставою для висунення такої вимоги у позовній заяві визначена ст. 1167 ЦК України. У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З аналізу диспозиції приведеної норми вбачається, що задля можливості відшкодувати моральну шкоду необхідна сукупність наступних умов: - наявність неправомірних рішення, дій чи бездіяльності певної особи; - наявність вини певної особи у прийнятті неправомірного рішення, вчиненні дій чи допущення бездіяльності. Судом було встановлено, що будівництво спірного гаражу було здійснено за рішенням Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, який дозволив таке будівництво, а тому, вини саме [PERSON] у діях, пов'язаних із зведенням гаражу суд не вбачає. У порядку ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 111,00 грн., а на користь ДП «Інформаційні судові системи» - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Outcome: partial