Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-16 00:00:00

В грудні 2007 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах Державної податкової адміністрації в Чернігівській області, в якому просив стягнути з [PERSON]. 21491 грн. 16 коп. оплати часу вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що наказом начальника Державної податкової адміністрації в Чернігівській області [PERSON]. №179-о від 01.09.2005 року з займаної посади було звільнено начальника управління справами Державної податкової адміністрації в Чернігівській області [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.03.2006 року зазначений наказ визнано незаконним та поновлено [PERSON]. на посаді з 01.09.2005 року та стягнуто на його користь 21675 грн. 94 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.09.2006 року з Державної податкової адміністрації в Чернігівській області на користь [PERSON]. стягнуто 10843 грн. 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки останнього поновлено на роботі лише 27.06.2006 року. На виконання зазначених рішень суду Державною податковою адміністрацію в Чернігівській області виплачено на користь [PERSON]. 21491 грн. 16 коп., які є державними коштами, а отже підлягають поверненню. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 травня 2008 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що судом неправильно застосовані норми п.8 ст.134 КЗпП України, оскільки згідно з Положенням про державну податкову адміністрацію в Чернігівській області, затвердженим Головою ДПА України, збитки, завдані неправомірними діями посадових осіб ДПА, підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету. Також апелянт посилається на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, який відповідно до матеріалів справи закінчився 31 серпня 2007 року, а сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на те, що з урахуванням вимог ст. 73 ЦПК України, позивач мав заявити клопотання про поновлення строку позовної давності, але таке клопотання в матеріалах справи відсутнє. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що наказом начальника Державної податкової адміністрації в Чернігівській області [PERSON]. № 179-о від 01.09.2005 року з займаної посади був звільнений начальник управління справами Державної податкової адміністрації в Чернігівській області [PERSON]. Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.03.2006 року, яка набрала законної сили, зазначений наказ визнано незаконним та поновлено [PERSON]. на посаді з 01.09.2005 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21675 грн. 94 коп. Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.09.2006 року з Державної податкової адміністрації в Чернігівській області на користь [PERSON]. стягнуто 10843 грн. 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки останнього поновлено на роботі лише 27.06.2006 року. На виконання судового рішення Державною податковою адміністрацією в Чернігівській області виплачено на користь [PERSON]. 21491 грн. 16 коп.: 24 липня 2006 року - 18003 грн. 60 коп. та 31 серпня 2006 року - 3487 грн. 56 коп. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти, виплачені на користь [PERSON]. в рахунок оплати часу вимушеного прогулу, підлягають стягненню з відповідача, оскільки останнім був виданий наказ про звільнення [PERSON]. з роботи; судом першої інстанції визнано причини пропуску строку звернення до суду з позовом поважними в зв”язку з тим, що постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.03.06 року була оскаржена в касаційному порядку і справа повернулася з Вищого адміністративного суду України 08.12.06 року, а також в зв”язку з тим, що прокурор звертався з даними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства, але ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.07 року було відмовлено у відкритті провадження у справі і ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.07 року зазначена ухвала судді була залишена без зміни. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд виходячи з наступного. За змістом ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Вказаний строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 року „ Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками” днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього часу обчислюється строк на пред”явлення регресного позову. Як вбачається з матеріалів справи на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.03.06 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 19.06.06 року державною податковою адміністрацією в Чернігівської області на користь [PERSON]. за час вимушеного прогулу було перераховано платіжним дорученням № 681 від 24.07.06 року 18003 грн. 60 коп., платіжним дорученням № 835 від 31.08.06 року 3487 грн. 56 коп. Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах державної податкової адміністрації в Чернігівській області до [PERSON]. про стягнення коштів 10 грудня 2007 року, тобто по закінченню строку на пред”явлення регресного позову. Необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.03.06 року була оскаржена в касаційному порядку та справа повернулася з Вищого адміністративного суду України 08.12.06 року і це свідчить про поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки дане судове рішення набрало законної сили 19.06.06 року, а кошти за час вимушеного прогулу були перераховані на користь [PERSON]. в липні-серпні 2006 року. Хибним є висновок суду першої інстанції про те, що прокурор звертався з даними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства, але ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.03.07 року було відмовлено у відкритті провадження у справі та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.07 року зазначена ухвала судді була залишена без зміни і це свідчить про поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки відмова у відкритті провадження у справі в порядку адміністративного судочинства не позбавляла можливості своєчасно звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства. З урахуванням вищезазначених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в зв”язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Outcome: dismissed