Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] в якій просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] і стягнути з відповідачів 1000 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди . При розгляді цивільної справи збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди до 5000 грн., в решті підтримала позов. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2 липня 1994 року знаходиться у фактичному шлюбі з [PERSON]. За цей період [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS], яку 24.05.2005 року [PERSON] без її згоди подарував [PERSON]. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.05.2005р. ( за день до правочину) із зазначеної квартири був знятий арешт, накладений ухвалою того ж суду 03.08.1995 р. по справі про визнання договору найма житлового приміщення. Позивачка вважає, що укладення договору 24.05.2005 р. є незаконним, оскільки не був витриманий строк для апеляційного оскарження ухвали суду про зняття арешту з квартири. Даний правочин вважає недійним, оскільки на думку позивачки ця квартира є сумісною власністю її та [PERSON], придбана ним внаслідок приватизації за час фактичного шлюбу і без її дозволу він не мав права її дарувати. Даруючи квартиру [PERSON], відповідач не повідомив обдаровану про наявність в цій квартирі частки власності позивачки. Крім того, [PERSON] була надана довіреність на ім'я позивачки для здійснення відчуження цієї квартири на користь її доньки [PERSON], яка потім була ним відмінена з порушенням встановленого порядку. Відміною довіреності він порушив інтереси малолітньої доньки, у якої разом з позивачкою погані умови проживання. Вважає , що до [PERSON] був застосований психологічний вплив з метою укладання даного договору, яке здійснено з використанням тяжкого становища відповідача , помилки з його боку, на момент правочину [PERSON] був недієздатним, хворів на алкоголізм, не пам'ятав своїх обіцянок. Стягнення матеріальної шкоди позивачка обґрунтовує розпискою відповідача в якій він визнає її затрати на ремонт спірної квартири у розмірі одна тисяча грн., але пояснила, що заплатила за ремонт більше і сама сплачувала комунальні витрати за користування квартирою. Вважає, що відповідачі своїми діями заподіяли їй моральну шкоду, бо вона стала більше хворіти і душевно страждала. Відповідачі позовні вимоги не визнали, пояснивши що договір дарування спірної квартири укладено відповідно до норм цивільного законодавства, відповідає їх внутрішній волі, у формі, встановленій законом і нічиї права порушені не були. Доводи позивачки вважали надуманими, не підтвердженими доказами, спірна квартира не є сумісною власністю з позивачкою, а тому її згода на укладення договору не є обов'язковою. Не заперечували проти розписки на 1000 грн., але вважали, що матеріальної та моральної шкоди позивачці їхніми діями заподіяно не було. Нотаріус Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка ( т.2 а.с.95) пояснив, що засвідчений ним договір дарування квартири від 24.05.2005 р. між [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 19.05.2005 р. і [PERSON] укладений з дотриманням норм цивільного законодавства у відповідності з волевиявленням сторін, без порушення прав та законних інтересів інших осіб. Представник ради опіки і піклування Чугуївської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву ( т.2 а.с.83), в якій зазначив, що неповнолітня [PERSON] жодних прав ( ані власності, ані користування) на спірну квартиру ніколи не набувала. Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою закріпили дитині право користування житловою площею в кв. № 212 в буд. 130 по вул.. Харківській в м. Чугуєві, що належить матері, про що письмово повідомили [PERSON] яка зверталась с заявою ( т.1 а.с. 158). Представник Чугуївської міжрайонної прокуратури Харківської області в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала вважаючи їх обґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника Чугуївської міжрайонної прокуратури, свідка - нотаріуса [PERSON], позицію представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24.05.2005 року між [PERSON], яка діяла по довіреності, посвідченій 19.05.2005 р. Чугуївською держнотконторою по реєстру № 1-978 за [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] ( а.с.124 т.1). Довіреністю від 19.05.2005 р. [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати належну йому на праві особистої власності зазначену вище квартиру [PERSON] ( а.с. 123 т.1). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві особистої власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1994 р., була набута ним внаслідок приватизації і зареєстрована ним в Чугуївському МБТІ ( а.с.16-18 т.1). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.8,9 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. передача квартир ( будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир ( будинків) в загальну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в даній квартирі ( будинку). Як встановлено по справі, ні позивачка [PERSON], ні її неповнолітня донька [PERSON] в спірній квартирі прописані не були, в приватизації спірної квартири участі не приймали, а тому квартира [ADDRESS] не вважається сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.355 ЦК України, спільним майном ( що належить на праві спільної власності) вважається майно, що є у власності двох або більше осіб. Позивачка не представила доказів права спільної сумісної власності на спірну квартиру, а тому вона на момент укладення договору дарування від 19.05.2005 р. не повинна була давати згоду на здійснення правочину, не була сторону цього договору і не вправі його оскаржувати. Рішення суду від 13.06.1997 року, яким встановлений факт перебування у фактично шлюбних відносинах [PERSON] і [PERSON] в період з 02.07.94р. по 13.06.97р. не може бути доказом права сумісної спільної власності позивачки на спірну квартиру. Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, у тому числі, в разі скасування особою, яка її видала. Договір дарування квартири відбувався на підставі довіреності від 19.05.2005 р., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати належну йому на праві особистої власності зазначену вище квартиру саме [PERSON] ( а.с. 123 т.1). Таким чином, зазначений правочин відповідає загальним вимогам передбаченим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Укладення договору дарування квартири [PERSON] було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що підтверджується фактом реєстрації [PERSON] в Чугуївському МБТІ права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.05.2005 р. ( а.с. 127 т.1). Суд вважає недоведеними обставини на які посилалась позивачка стосовно недієздатності [PERSON], його неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через зловживання алкогольними напоями, здійснення правочинів внаслідок помилки, тяжкого стану або під психічним чи фізичним тиском. Те, що [PERSON] скасував свою довіреність від 18.05.2005 р. на ім'я [PERSON] ( а.с.120 т.1) не є правопорушенням, відповідає вимогам п.2 ст.248 ЦК України і не порушує нічиїх прав, у тому числі неповнолітньої [PERSON] Стосовно стягнення на користь [PERSON] 5000 грн. за заподіяну матеріальну і 10000 грн. - моральну шкоду, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Посилання позивачки на укладання договору дарування з порушенням цивільно-процесуального законодавства у зв'язку з тим, що не був дотриманий строк набрання чинності ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 23.05.2005 р. про зняття арешту з квартири, суд вважає безпідставним, оскільки рішення суду від 02.10.1995 р. по справі в якій був накладений арешт за позовом до [PERSON] про визнання договору обміну житлових приміщень набрало чинності у 1997 році і ці обставини ніяким чином не стосуються [PERSON], права і законні інтереси якої порушені не були. Суд вважає доведеними витрачені позивачкою на здійснення ремонту в квартирі, яка на той час належала [PERSON] 1000 грн., оскільки ці обставини підтверджуються наданою суду розпискою ( а.с.21 т.1 ) та проти цього фактично не заперечували відповідачі по справі в судових дебатах. В решті грошових вимог суд вважає недоведеними сплату [PERSON] комунальних витрат, додаткової шкоди, а також заподіяння моральних страждань. [PERSON] надані докази до суду про відсутність будь-якого ремонту в квартирі з дня здачі її в експлуатацію (акти ЖКГ).

Outcome: partial