Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

20.11.2007 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просив зобов'язати керівництво ПП « Гранд» провести його звільнення відповідно до вимог діючого законодавства України, видати трудову книжку з датою звільнення 20 листопада 2007 року та провести розрахунок, стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., пояснюючи, що з липня 2007 року він на підставі трудового договору працював [INFO]. 17.10.2007 року він направив заяву про звільнення за власним бажанням. Позивач зазначив, що [INFO] по виробництву [PERSON] наклав на заяву резолюцію « Звільнити за власним бажанням з відпрацюванням двох тижнів». Позивач пояснив, що два тижні він відпрацював, а 1 листопада 2007 року він звернувся до керівництва підприємства з вимогою надати йому трудову книжку та провести розрахунок, але трудову книжку йому не видано, розрахунок не проведено. Надалі, зазначив позивач, він неодноразово звертався до керівництва підприємства з вимогою виконати вимоги діючого законодавства України, але його вимоги проігноровано. Також позивачем зазначено, що такими неправомірними діями керівництва підприємства, йому завадно моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 грн. Надалі , в судовому засіданні 05.02.2008 року , представник позивача уточнив позовні вимоги, просив скасувати наказ про його звільнення № 139 від 18.10.2007 року, зобов'язати керівництво ПП « Гранд» провести його звільнення відповідно до вимог діючого законодавства України, видати трудову книжку з датою звільнення 20 листопада 2007 року, провести остаточний розрахунок, стягнути середній заробіток, стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Представник відповідача в судове засідання з”явився, проти позову заперечував, пояснюючи, що наприкінці робочого дня 18.10.07 року [PERSON] звернувся до керівництва підприємства із заявою про звільнення за власним бажанням, відмовився відпрацювати два тижні та не був присутнім на своєму робочому місці весь цей період часу. Підприємство задовольнило вимогу [PERSON] та наказом № 139 від 18.10.07 року, що виданий на підставі заяви [PERSON], датованої 18.10.07 р., звільнило його за ст. 38 КЗпП України. Надалі 22.10.07 року ( повторно 02.11.07 року), зазначив відповідач, на домашню адресу [PERSON] було направлено лист з інформацією про задоволення його вимоги звільнитися та з пропозицією з»явитися на підприємство для отримання повного розрахунку по заробітній платі та трудової книжки. Також відповідач зазначив, що [PERSON] з»явився на підприємстві лише у день видачі заробітної плати за жовтень місяць ( 12.11.07 р.), отримав її у касі підприємства, відмовився розписатись у відомості, пояснюючи, що розпишеться тоді, коли отримає трудову книжку. Отримавши кошти, [PERSON] зник з підприємства, так і не звернувшись до бухгалтерії з метою отримання трудової книжки. Представник відповідача пояснив, що 12.11.07 року було складено акт про видачу коштів з каси підприємства [PERSON] Надалі, пояснив представник відповідача, за трудовою книжкою [PERSON] звернувся до адміністрації підприємства тільки 27.11.07 року. З наказом про звільнення № 139 від 18.10.07 року, повідомив представник відповідача, позивача було ознайомлено під розпис, на цьому наказі позивачем власноручно зроблено запис про отримання ним трудової книжки 27.11.2007 року. В судовому засіданні представником відповідача повідомлено суду, що в наказі № 139 від 18.10.07 року про звільнення [PERSON] є технічна помилка в даті видання наказу та в даті звільнення працівника, пояснено, що правильною датою повинно бути зазначено : дата видання наказу - « 19.10.07 року», дата звільнення - « з 19.10.07 року», бо 18.10.07 року [PERSON] відпрацював повний робочий день, також, зазначив представник відповідача за цей день йому не нараховано заробітню плату, у зв»язку з помилкою у наказі № 139. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідив надані докази, допитав свідків по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними обставинами. Позивач працював у ПП « Гранд» [INFO], а 18.10.2007 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України / наказ № 139 від 18.10.07 р./ , підставою видання наказу про звільнення є заява [PERSON] про звільнення його за власним бажанням від 18.10.07 року, що підтверджується наданою до матеріалів справи заявою [PERSON] від 18.10.07 року та наказом № 139 від 18.10.2007 року по ПП « Гранд». 22.10.07 року ( повторно 02.11.07 року) на домашню адресу [PERSON] підприємством було направлено лист з інформацією про задоволення його вимоги звільнитися та з пропозицією з»явитися на підприємство для отримання повного розрахунку по заробітній платі та трудової книжки, що підтверджується копіями зазначених листів та журналом вихідної кореспонденції ПП « Гранд», що маються у матеріалах справи. [PERSON] з»явився на підприємстві лише у день видачі заробітної плати за жовтень місяць ( 12.11.07 р.), отримав її у касі підприємства, відмовився розписатись у відомості, про що 12.11.07 року було складено акт про видачу коштів з каси підприємства [PERSON] та підтверджується відомостью по зарплаті за жовтень 2007 року та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON]. До показань свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно не отримання ними зарплатні 12.11.07 року суд відноситься критично, до уваги не бере, з тих підстав, що вони не впевнені у даті, фамілії касиру, що видавав зарплатню, протирічать показанням інших свідків та матеріалам справи. За трудовою книжкою [PERSON] звернувся до адміністрації підприємства 27.11.07 року. З наказом про звільнення № 139 від 18.10.07 року, позивач був ознайомлений під розпис, про що він не заперечував у судовому засіданні, на цьому наказі позивачем власноручно зроблено запис про отримання ним трудової книжки 27.11.2007 року, про що він також не заперечував. Водночас судом встановлено, що дійсно позивач відпрацював 18.10.07 року повний робочий день та за цей день підприємством зарплатню йому не нараховано та він її не отримував. Судом також встановлено, що наказ по ПП «Гранд» № 139 про звільнення [PERSON] видано з помилкою та дійсною датою наказу є « 19.10.2007 року» , дійсною датою звільнення [PERSON] є « з 19.10.2007 року». У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. А згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача проведено у відповідності до діючого законодавства України, з наказом про звільнення його ознайомлено керівництвом підприємства, повідомлено про необхідність отримати повний розрахунок, трудову книжку, перешкод відповідачем не чинилось, вини власника підприємства у несвоєчасному отриманні повного розрахунку та трудової книжки позивачем не встановлено, тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку не підлягає задоволенню. Водночас судом встановлено, що при виданні наказу про звільнення [PERSON] допущено технічну помилку у даті, в зв»язку з чим підприємством недораховано йому зарплатню за один відпрацьований день (18.10.2007 року). Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає відмовити, у зв»язку з ненаданням позивачем жодного допустимого та відносного доказу на підтвердження наявності такої шкоди. Стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 51 грн., а також витрати з матеріально-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн.

Outcome: partial