Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-04 00:00:00

Позивачка просила задовольнити позов, посилаючись на докази: Відповідач по справі є її рідним сином, який після одруження залишився проживати з дружиною в батьківському домі. Після розірвання шлюбу сина з невісткою , коли остання перебралася до своїх батьків, та щоб між дітьми не виникало суперечок за спадщину запропонувала переписати на нього будинок і наміри вирішила нотаріально. За віком та освітою не уявляла різниці між договором дарування та спадковим договором. За таких обставин 16.06.2005 року за реєстровим № 1633 було складено та завірено приватним нотаріусом [PERSON]. договір дарування будинку з господарськими будівлями по[ADDRESS]. Коли невістці стало відомо про договір дарування вона поновила відносини з сином і повернулася, а згодом вони знову зареєстрували шлюб. В родині невісткою були створені неможливі умови. Вважає, що на час складання договору помилялася щодо обставин, які були підставою для договору відчуження будинку, так як син на час складання договору був розлучений, а тому був вільний в діях по піклуванню та догляду та помилялася щодо природи право чину, так як дійсні наміри мали на увазі переписати будинок за умови здійснення сином догляду та піклування. Також вважає, що відчуження сталося за тяжких обставин, а саме віку та стану здоров'я. Разом з тим, тільки в судовому засіданні узнала про існування договору дарування відповідачу сертифікату про право на земельну частку /пай/. За своє життя не мала наміру передавати сину право чи саму земельну ділянку, тому коли і за яких обставин був оформлений договір дарування не відомо. Просила визнати договори дарування будинку, присадибної земельної ділянки, сертифікату на право на земельну частку/пай/ недійсними. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивачка подарувала будинок після розірвання шлюбу з дружиною, щоб вона не мала права на нього претендувати на будинок в судовому порядку. Договір дарування сертифікату було укладено матір'ю значно раніше. Представник Первомайської районної державної адміністрації при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Представник Миронівської сільської ради із позовом не погодився та пояснив, що договір дарування земельного паю складався у 2000 році самою [PERSON]. Договір був складений у нотаріальній конторі. Сільрада не брала участі в оформленні даруванні присадибної земельної ділянки. Треті особи при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Суд вислухавши сторін по справі, проаналізувавши письмові докази,вважає встановленими наступні обставини та відповідні правовідносини: [PERSON] є рідним сином позивачки по справі- [PERSON].Після одруження відповідач проживав з батьками та своєю родиною за адресою:[ADDRESS].Після розірвання шлюбу , а саме 16 червня 2005 року позивачка подарувала сину житловий будинок з земельною ділянкою за вказаною вище адресою.Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом-[PERSON]., підписано сторонами,дієздатність та належність жилого будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою була ним перевірена.Згідно пояснень приватного нотаріуса , волевиявленням позивачки було саме дарування , оскільки сторони раніше з цього питання зверталися до державної нотаріальної контори, та ним розяснювалося, що позивачка може залишитися без будинку, так як подароване їй вже не буде належати. Факт наміру [PERSON]. подарувати житловий будинок синові підтверджується поясненнями представника позивачки за довіреністю-[PERSON]. про те, що , коли брат залишився один, мати казала, що „перепише” на нього будинок.Вона та старший брат були згодні і мати подарувала будинок та присадибну земельну ділянку.Питання дарування будинку обговорювалося позивачкою в родині, з нею,старшим братом та відповідачем.Ця обставина підтверждується поясненеми свідків:[PERSON],, про те, що „бабуся вірішила із своїми дітьми,що оформить договір дарування, щоб дружина [PERSON] знов його не обібрала”,поясненнями свідка [PERSON]., про те,що”після розірвання шлюбу зібралися всі разом та вирішили оформити дарування будинку на молодшого брата, щоб у нього був дах над головою, вирішили подарувати, щоб, якщо дружина повернеться не ділити будинок”,поясненнями свідків [PERSON].,[PERSON].,які дали аналогічні пояснення. Крім того,29 січня 2000 року згідно договору дарування ,посвідченого державним нотаріусом [PERSON]., позивачка подарувала відповідачу сертифікат на право на земельну частку/пай/, розміром - 7,10 га в КСП ”ім. Калініна” Первомайського району Харківської області. Згідно пояснень представника Миронівської сільської ради Первомайського району вбачається, що в 2000 році [PERSON]. подарувала сину сертифікат на землю, на інший сертифікат складено заповіт,хоча у позивачки був намір подарувати і другий сертифікат.Наведене підтверджується поясненнями свідка [PERSON].,яка до 2005 року працювала завідуючою Первомайської нотаріальної контори та посвідчувала угоди [PERSON].Свідок пояснив, що у позивачки було два сертифіката,один її, а другий її померлого чоловіка.Виявила бажання подарувати свій сертифікат сину, з яким вона мешкала, а сертифікат чоловіка оформити на своє ім*я.Після оформлення договору дарування, через рік оформила на себе сертифікат померлого чоловіка. Сумнівів щодо дієздатності позивачки не було. Вона особисто приїхала, нормально ходила, в договорі особисто розписалася, договори складалися не за довіреністю, а особисто. Відповідно до ст. 229 ЦК України вбачається, що якщо особа,яка вчинила правочин,помилилася щодо обставин,які мають істотне значення,такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Постанова ПВСУ „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”№3 від 28.04.78 року з подальшими змінами , під помилкою ,що має істотне значення, розуміє таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угоду не була б укладено”. За матеріалами справи вбачається, що позивачка за своїм власним волевиявленням, спочатку 29.01.2000 року подарувала відповідачу сертифікат на право на земельну частку /пай/ ,а згодом, 16.06.2005 року житловий будинок. Будинок дарувала після розірвання шлюбу сина з невісткою, що могло вплинути на її волевиявлення, разом з тим, пояснення свідків чітко дають пояснення того, що договір дарування будинку укладався з єдиною метою, щоб невістка при поверненні не мала можливості на нього претендувати. Тобто сам факт дарування у зв'язку з розірванням шлюбу, а згодом примирення та повернення невістки не можна розглядати як помилку в істотних умовах угоди, оскільки укладення угоди було запобіганням можливості невістки претендувати на будинок, тобто її повернення не відкидалося. Суду не надано доказів правових наслідків правочину,який вчинено під впливом помилки чи тяжкої обставини,тому у суда відсутні підстави,передбачені ст.216 ЦК України для визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed