Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

У лютому 2008року позивач звернувся до суду з даним позовом про поділ майна подружжя, який мотивує тим, що, перебуваючі в шлюбі з відповідачем з 1987 року по 2005 рік, ними придбано майно: 4-х кімнатна квартира, загальною площею 120,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; 2-х кімнатна квартира, загальною площею 77,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; у 2001 році автомобіль БМВ Х5 державний номер [NUMBER]; у 2003р. автомобіль АУДІ S8, д.н. [NUMBER], який зарєстрований на батька відповідача; з «Київміськбудом» був укладений договір на придбання двох підземних стоянок в районі пл.Слави в м.Києві. Усе майно було зареєстровано на ім»я відповідача. Відповідач не бажає в добровільному порядку вирішити питання про розподіл спільного майна, тому змушена звертатися до суду. З урахуванням порядку користування майном, який склався між ними, просить в порядку розподілу спільного майна подружжя їй виділити квартиру та визнати за нею право власності на[ADDRESS], та ј частину квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 275000 грн. , а автомобіль БМВ Х5 залишити у володінні відповідача. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги, виключивши з поділу майна: автомобіль АУДІ S8, д.н. [NUMBER] та дві підземні стоянки в районі пл.Слави в м.Києві, на придбання яких відповідач укладав договір. Але збільшила суму грошової компенсації, просила стягнути з відповідача 1075000 грн., залишивши у користуванні відповідача автомобіль БМВ Х5 та 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS], а їй виділити в натурі 2-х кімнатну квартиру[ADDRESS], та визнати за нею право власності по Ѕ частині на вищезазначені квартири та автомобіль БМВ Х5. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог в частині поділу 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] та щодо автомобіля БМВ Х5. В подальшому відповідач та його представник проти позову повністю заперечували, просили відмовити в його задоволенні з тих підстав, що все майно не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки рішенням Святошинського райсуду від 20.08.2003р. шлюб розірвано, а шлюбні фактичні відносини сторони не підтримували з моменту подачі заяви до суду з березня 2003р. Крім того, обидві квартири та автомобіль відповідач купував за позичені гроші не в інтересах сім»ї, а для свого бізнесу з партнером [PERSON]. Згідно договорів позики: від 15.08.2001р. останій надав цільову позику [PERSON] в розмірі 1300000 грн. на придбання квартири, яку відповідач в подальшому зобов»язується використовувати як офісне приміщення ТОВ «Мерідіан Сервіс» та на придбання автомобіля, який зобов»язується використовувати для потреб керівництва ТОВ «Мерідіан Сервіс», договору позики від 20.08.2003р. [PERSON] також надав відповідачу цільову позику у розмірі 700 000 грн. на придбання квартири не менше 70 кв.м, яка повинна знаходиться на вулицях Мар»яненка, Печерський узвіз, Кловський узвіз, Мечнікова, Мирного або Рибальській в м.Києві. Також просив відмовити позивачці у позові за пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що їй стало відомо про порушення своїх прав у 2003році при розгляді справи Святошинським райсудом м.Києва про розлучення. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.12.1987 року. В період шлюбу було придбано майно, яке оформлене на ім»я відповідача: -на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2001 р. - 4-х кімнатна квартира, загальною площею 120,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], -на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2003р. - 2-х кімнатна квартира, загальною площею 77,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], -у 2002 році автомобіль БМВ Х5 державний номер [NUMBER], який зареєстрований 28.05.2002р. за [PERSON] ( а.с.55). Рішенням Святошинського районного суду м. Киева від 20.08.2003 року шлюб розірвано. Розірвання шлюбу за зверенням відповідача було зареєстровано у відділі РАГС Святошинського РУЮ м. Києва 07.04.2005 року. Відповідно до п.п.1 п.2 розділу VII Прикінцевих положень СК України якщо рішення суду про розірвання шлюбу набрало чинності, але жоден із подружжя не одержав свідоцтва про розірвання шлюбу до набрання Сімейним кодексом чинності, припинення шлюбу має здійснюватись відповідно до ст.44 КпШС. До цих правовідносин застосовується норми Сімейного кодексу України. Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України до тих прав і обов»язків, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом, положення цього Кодексу застосувуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна - частки дружини та чоловіка є рівними. Тобто, датою розірвання шлюбу вважається 07.04.2005 року. Тому посилання представника відповідача на те, що шлюб вважається припиненим 01.01.2004р. з дня набрання чинності Сімейного кодексу України безпідставні. Відповідач [PERSON] за своєю заявою 28.11.2003р. прописав позивачку з їх дитиною в придбану згідно договору купівлі-продажу від 18.09.2003р. 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] як дружину, що підтверджується довідкою КП «Липкижитлосервіс» від 14.12.2007р. Тому суд приходить до висновку, що сторони підтримували шлюбні відносини після рішення суду про розлучення. Посилання представника відповідача, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені ще в березні 2003 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вищезазначеними діями відповідача. Крім того, посилання відповідача та його представника на те, що спірні квартири придбані за цільовою позикою від [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і нічим не підтверджені. Свідок [PERSON], який підтримує добрі стосунки зі сторонами, що вбачається з їх пояснень і який, начеб то, позичив гроші, відмовився з»явитись до суду і дати особисті свідчення суду з цього приводу. Таким чином, придбане майно: 4-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]; 2-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. та автомобіль БМВ Х5 є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, та в разі коли один з подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі передбачає другому сплату грошової компенсації. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідач, не погоджуючись з визначеною вартістю спірних квартир, інших доказів суду не надав.Тому суд виходить із дійсної вартості квартир на час розгляду справи. Ринкова вартість 4-х кімнатної квартири згідно експертної оцінки ТОВ «АН «Благовіст» складає 4 696 690 грн., а ринкова вартість 2-х кімнатної квартири згідно експертної оцінки ТОВ «АН «Благовіст» складає 2 318 140 грн. Позивачка визначила вартість квартир до 4 000000 грн. та 2000000 грн. відповідно та просила врахувати її частку із суми зменшеної вартості квартир. Відносно автомобіля БМВ Х5 позивачка також зменшила свої вимоги щодо його вартості з 200 000 грн. до 150 000 грн., з чим відповідач в судовому засіданні погодився. Визначаючи частку майна кожного з подружжя у грошовому еквіваленті, суд враховує уточнені позовні вимоги в цій частині, а саме вартість всього майна складає : 6 150 000 грн., тому частка кожного складає по 3 075 000 грн. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично вже склався порядок користування спірними квартирами. З кінця 2003 року позивачка постійно проживає разом з їх сином в квартирі [ADDRESS], а відповідач в квартирі [ADDRESS]. Цей факт не заперечує і сам відповідач, пояснивши, що в цю квартиру переїхала позивачка з сином, він перевіз спальний гарнітур, а його речі залишилися в квартирі по [ADDRESS]. Автомобілем постійно користується відповідач. Тому вимоги позивачки в частині виділу їй в натурі майна та стягненню грошової компенсації законні та підлягають задоволенню. Виділяючи позивачу в натурі та у власність 2-хкімнатну квартиру вартістю 2 млн. грн., відповідачу залишається у власності 4-хкімнатна квартира та автомобіль. Таким чином, права відповідача не порушуються, належна йому частка не зменшується. При цьому на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію за належну їй частку, а саме в розмірі 1 075 000 грн.( 3075000грн.-2000000грн.) Вимоги позивача щодо визнання за нею ще права власності на Ѕ частину квартир та автомобіля не можуть бути задоволені, оскільки за нею визнається право власності в порядку поділу майна подружжя на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] в цілому, а за Ѕ частину 4-х кімнатної квартири та Ѕ частини вартості автомобіля вже стягується грошова компенсація. Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність обчислюється в три роки з дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач проживає в 2-х кімнатній квартирі [ADDRESS] в м.Києві, відповідач не перешкоджав в цьому, а тому посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності не відповідає вимогам ст.72 СК України. Підстав для відмови в позові за строком позовної давності не вбачається, оскільки він позивачкою не пропущений. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: partial