overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

24.04.2008 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи його тим, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання молодшого сина не надає, тому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, в розмірі 1/6 частини з усів видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що від шлюбу з [PERSON] вона має двох синів: [PERSON], [INFO] народження, на утримання якого відповідач сплачує аліменти, та [PERSON], [INFO] народження, матеріальної допомоги на якого він не надає. Просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Згідно з вищезазначеним суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання, що відповідає положенням ст.ст. 130 ч. 4, 174 ч. 4 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] від шлюбу з [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 03.12.1996 року Скадовським райвідділом РАГС, актовий запис № 190 та свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 11.04.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції, актовий запис № 58, які в даний час проживають з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Рішенням Скадовського районного суду [PERSON] сплачує аліменти на старшу дитину, на утримання молодшого сина добровільно матеріальної допомоги не надає. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

26.03.2008 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи його тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, збереження сім'ї неможливе, тому просить розірвати шлюб, зареєстрований 17.01.1981 року Кіровоградським міськвідділом РАГС, актовий запис № 112. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що з відповідачкою [PERSON] знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 17.01.1981 року. Спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинилися з 2004 року. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе Просить суд його вимоги задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в шлюбі з 17.01.1981 року, який був зареєстрований Кіровоградським міськвідділом РАГС, актовий запис № 112, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. (а.с.6) Сімейне життя у сторін не склалося з причини різних поглядів на життя, внаслідок чого виникають суперечки та конфлікти. З 2004 року шлюбні відносини припинилися. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхньої дитини. Оскільки подружжя спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинили і поновляти не наміряні, це свідчить про те, що сім'я розпалася остаточно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

24.04.2008 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому договору купівлі-продажу &frac12; частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по в[ADDRESS] від 28.07.1997 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області 28.07.1997 року, реєстровий запис № 1749, а також факт належності йому свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно, зареєстроване в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації на прізвище [PERSON]. Встановлення даного факту заявнику необхідно для укладення договору купівлі-продажу вказаної частини будинку. В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та в її обґрунтування пояснила, що 28.07.1997 року заявник придбав у [PERSON] &frac12; частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташований в с. Радгоспне Скадовського району Херсонської області. В квітні 2008 року заявник звернувся до нотаріальної контори з метою укладення договору купівлі-продажу належної йому частини будинку, але нотаріус йому відмовив, посилаючись на те, що в договорі купівлі-продажу від 28.07.1997 року його прізвище помилково вказано, як [INFO], тоді як в паспорті - [INFO]. На підставі викладеного просить суд заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи: Херсонське державне бюро технічної інвентаризації не з'явився, причина неявки невідома, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 28.07.1997 року заявником був укладений договір купівлі-продажу &frac12; частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по в [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області 28.07.1997 року, реєстровий запис № 1749, де його прізвище вказано, як [PERSON], що не дає йому можливості оформити договір купівлі-продажу. Факт належності заявнику правостановлюючого документу підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданим 16.07.1999 року Скадовським РВ УМВС України в Херсонській області, де прізвище заявника вказано як [INFO]. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

09.01.2008 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України. В судовому засіданні заявник заяву підтримав та в її обґрунтування пояснив, що він з 10.12.1982 року проживав в м. Інта Комі АРСР в барачному приміщенні, який в грудні 1989 року був знищений внаслідок пожежі, через що він переїхав до м. Скадовська та проживав в будинку матері, працював трактористом по найму. В січні 1993 року він тимчасово поїхав до Росії для оформлення документів на квартиру, що надавалася йому як постраждалому від пожежі, яку він в травні 1993 року продав та повернувся до м. Скадовська на постійне місце проживання, де і проживає до цього часу. Заявник просить встановити факт його проживання на території України в м. Скадовську Херсонської області, починаючи з січня 1990 року. Представник зацікавленої особи ВГІРФО УМВС України в Херсонській області проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в січні 1990 року [PERSON] приїхав до м. Скадовська, де проживав в будинку своєї матері, оскільки його житло в м. Інта Комі АРСР було зруйновано внаслідок пожежі. В червні-жовтні 1991 року він працював в с. Приморське Скадовського району по найму трактористом у [PERSON] В січні 1993 року він поїхав до м. Інта для оформлення документів на отримання квартири, яка надавалася йому як постраждалому після пожежі. В травні 1993 року після продажу вказаної квартири він знову повернувся до м. Скадовська на постійне місце проживання. 09.07.1993 року заявник прописався по вул. Комсомольській, 130, де і проживає до цього часу. Згідно з ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Факт проживання [PERSON] на території України підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факти, викладені заявником.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що квартира, де мешкає відповідач, знаходиться на балансі КАТП, проте, в порушення ст. ст. 64, 68 ЖК УРСР відповідач не сплачує комунальні послуги, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 309,81 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія особового рахунку, довідка про реєстрацію, поштове повідомлення про вручення. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що в порушення ст. 68 ЖК УРСР відповідач не вносить плату за комунальні послуги, в зв'язку з чим за період з 01.07.2001 р. по 01.04.2008 р. виникла заборгованість у сумі 309,81 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 51 грн. та інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що квартира, де мешкає відповідач, знаходиться на балансі КАТП, проте, в порушення ст. ст. 64, 68 ЖК УРСР відповідач не сплачує комунальні послуги, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 281,01 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія особового рахунку, довідка про реєстрацію, поштове повідомлення про вручення. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що в порушення ст. 68 ЖК УРСР відповідач не вносить плату за комунальні послуги, в зв'язку з чим за період з 01.09.2001 р. по 01.04.2008 р. виникла заборгованість у сумі 281,01 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 51 грн. та інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в обґрунтування якої вказує, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.10.1958 року та постійно проживала з ним однією родиною до його смерті. При житті [PERSON] працював на шахтах м.Свердловська на підземних роботах й одержував заробітну плату в розмірі 338грн, та одержував пенсію в розмірі 160грн. Заявниця працювала у відділу охорони Свердловського МВ УМВС контролером й одержувала заробітну плату 115грн. яка значно менше чоловіка, тому основним джерелом до існування був доход чоловіка. В цей час [PERSON] є пенсіонером, одержує не високу пенсію, бажає перейти на пенсію чоловіка, у зв'язку з чим, просить встановити факт втрати джерела до існування після смерті [INFO] року, її чоловіка [PERSON] У судовому засіданні заявниця підтримала заяву, наполягає на її задоволенні. Представник зацікавленої особи - ПФУ м. Свердловська, вважає справу слід розглянути відповідно до закону. Вислухавши заявницю, представника зацікавленої особи ПФУ м. Свердловська, дослідивши матеріали справи та додані докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.10.1958 року та постійно проживала з ним однією родиною до його смерті. При житті [PERSON] працював на шахтах м.Свердловська на підземних роботах й одержував заробітну плату в розмірі 338грн, та одержував пенсію в розмірі 160грн. Заявниця працювала у відділу охорони Свердловського МВ УМВС контролером й одержувала заробітну плату 115грн. яка значно менше чоловіка, тому основним джерелом до існування був доход чоловіка. В цей час [PERSON] є пенсіонером, одержує не високу пенсію, бажає перейти на пенсію чоловіка, що підтверджується, трудовими книжками, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть, довідками УПУ м.Свердловська, та іншими матеріалами справи. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтуванність заяви. В зв'язку з викладеним, суд вважає що заяву слід задовольнити, та встановити факт втрати джерела до існування [PERSON]. після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON] На підставі ст. 256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, де в обгрунтування своїх вимог вказує, що [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на &frac12; частину житлового будинку [ADDRESS]. Вона є спадкоємицею за заповітом на майно померлого, але при зверненні її до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив у видачі вказаного свідоцтва, у зв'язку з тим, що пропущений строк прийняття спадщини. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори, але нотаріус був у відпустці, вважає, що строк пропустила з поважної причини. У зв язку з чим просить суд постановити рішення, яким надати їй додатковий строк - 2 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Вислухавши сторони, свідка [PERSON], яка підтвердила доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] року. Згідно нотаріально посвідченого заповіту, складеного 30.04.1993 року, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] Відповідно до повідомлення 3-ї Свердловської держнотконтори, спадкова справа щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] не формувалась. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка пропустила 6-місячний строк для звернення до нотаріальної контори з поважної причини, тому її вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Сторони одружені, їх шлюб зареєстровано 30 квітня 1988 року відділом РАЦС м.Свердловська Луганської області, актовим записом №206. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження. Позивач пред'явив позов до відповідачки, в обґрунтування якого вказує, що сімейні відносини вони припинили піддержувати з липня 2007. Причиною цього послужило психологічна несумісність, та різні погляди на життя, в результаті чого виникали сварки та скандали. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, примирення бути не може, наполягає на розірванні шлюбу. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, дав аналогічні пояснення. Наполягає на розірванні шлюбу, пояснив, що разом не мешкають 2 місяця, у нього інша жінка Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна на розірванні шлюбу. Дослідивши матеріали справи та додані суду докази, суд вважає позов слід задовольнити на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейних відносин, причиною розпаду сім'ї послужило психологічна несумісність, різні погляди на життя, на ґрунті чого виникають сварки та скандали. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини. Витрати по оплаті держмита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС покласти на відповідача. На підставі ст. ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до Золочівського районного суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що [INFO] року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з банківського рахунку [NUMBER], розміщеного в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 5903/21 філії Дергачівського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України». В зв'язку з тим, що на момент смерті тітки про існування грошового вкладу нікому не було відомо, вона в установлений законодавством термін до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулася. Звернувшись до Державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, їй було відмовлено з посиланням на те, що питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку внаслідок пропуску строку, необхідного для прийняття спадщини. Вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно можливо лише в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Представник відповідача пред'явлені позовні вимоги визнала повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 цього ж Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1228 Цивільного кодексу України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. З наданого банківського рахунку [NUMBER], розміщеного в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 5903/21 філії Дергачівського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» вбачається, що даний рахунок відкрито на ім'я [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року. З наданого заповіту № 417 посвідченого Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області вбачається, що [PERSON] все своє майно заповідала своїй племінниці [PERSON]. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання права власності на банківський рахунок в порядку спадкування за [PERSON]. Виходячи в вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

У травні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на сарай, який розташований на земельній ділянці №19 по вулиці Шевченко в м. Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 18 жовтня 1949 року за №447 та дозвілу за №274, він є власником домоволодіння. На цій земельній ділянці [PERSON]самовільно побудував сарай під літ. «Б» розміром 5,80х3,75 м. вартістю 1690 грн. Згідно висновку управління містобудування та архітектури м. Павлограда Дніпропетровської області №30 від 14.04.2008 року, самочинне будівництво може бути узаконено і рекомендовано заінтересованим особам з питання визнання права власності на самочинне будівництво звернутися до суду. У зв'язку з цим позивач вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, написавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, власником житлового будинку разом з будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці №19 по вулиці Шевченко в м. Павлограді Дніпропетровської області є [PERSON], згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області за №447 від 18 жовтня 1949 року та дозвілу за №274 є власником домоволодіння за законом. На цій земельній ділянці [PERSON]самовільно побудував сарай під літ. «Б» розміром 5,80х3,75 м. вартістю 1690 грн. Згідно висновку управління містобудування та архітектури м. Павлограда Дніпропетровської області №30 від 14.04.2008 року, самочинне будівництво може бути узаконено. Тому, суд вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності на сарай під літ. «Б» розміром 5,80х3,75 м. вартістю 1690 грн., який розташованний на земельній ділянці №19 по вулиці Шевченко в м. Павлограді Дніпропетровської області. На підставі викладеного і

Outcome: approved