Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 30 травня 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 115, шлюб у позивача перший, а у відповідача - третій, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося, оскільки з відповідачем вони мають різні погляди на життя, між ними немає згоди ні з яких важливих питань, що викликає постійні суперечки та скандали, які роблять спільне життя неможливим. З березня 2008 року вони проживають за різними адресами. Всі намагання зберегти шлюб результатів не принесли, примирення між ними неможливе. За цих умов збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Від даного шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. після розірвання шлюбу син залишиться проживати з позивачкою. Між сторонами досягнуто угоду про реалізацію батьківських прав на участь у вихованні дитини. Для вирішення питання про матеріальне утримання дитини, позивачка подала позов до суду про стягнення аліментів з відповідача. Спору про розподіл майна, що є їх спільною власністю немає. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви, пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки з відповідачем вони мають різні погляди на життя, між ними немає згоди ні з яких важливих питань, що викликає постійні суперечки та скандали, які роблять спільне життя неможливим. З березня 2008 року вони проживають за різними адресами. Всі намагання зберегти шлюб результатів не принесли, примирення між ними неможливе. За цих умов збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Від даного шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. після розірвання шлюбу син залишиться проживати з позивачкою. Між сторонами досягнуто угоду про реалізацію батьківських прав на участь у вихованні дитини. Для вирішення питання про матеріальне утримання дитини, позивачка подала позов до суду про стягнення аліментів з відповідача. Спору про розподіл майна, що є їх спільною власністю немає. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, визнав його у повному обсязі. Пояснив, що з позивачкою вони одружились 16 травня 2003 року. [PERSON] погодився з доводами позивачки, викладеними у позовній заяві, також повідомив, що ними досягнуто угоду про умови здійснення батьком права на участь у вихованні сина, спір про розподіл спільно нажитого майна подружжя вони вирішили у добровільному порядку, шлюб фактично розпався, наміру зберегти сім'ю він не має. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.№5), дійсно встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 115, шлюб у позивача перший, а у відповідача третій. Від зазначеного шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами досягнуто угоду про умови здійснення батьком права на участь у вихованні сина. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. Виходячи із взаємовідносин сторін, які склалися на день розгляду справи між позивачем та відповідачем, небажанні знайти спільну мову, враховуючи, що згідно ст. 111 Сімейного Кодексу України, судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя та відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого примирення не відбулося, і позивач наполягає на припиненні шлюбу, який фактично вже не існує. Суд, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, вважає за необхідне припинити шлюб внаслідок його розірвання, бо подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється у наслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, та інтересам їх неповнолітньої дитини. Враховуючи обставини, які призвели до розпаду сім'ї, а також матеріальне становище сторін, суд вважає доцільним витрати, пов'язані з отриманням в органах РАЦС свідоцтва про розірвання шлюбу, покласти на відповідача, а позивачку - звільнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved