Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про визнання права власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] посилаючись на те, що 23 грудня 2004 року ним було куплено незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований за вищевказаною адресою. Будинок ним був добудований, але без отримання дозволу на будівництво та оформлення проектної документації. Після закінчення будівництва він звернувся до КП „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, однак йому було відмовлено в зв'язку з тим, що будинок є самовільно побудованим. Зазначив, що будинок розташований на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, і відповідно до архітектурно-будівельного висновку є придатним для постійного проживання. В судовому засіданні при попередньому розгляді справи позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, підтвердив зазначені в позові обставини, надавши всі можливі докази на їх підтвердження та просив визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Представник відповідача - Щербанівської сільської ради Полтавського району надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Представник третьої особи - Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” в судове засідання не з'явився, направивши суду телефонограму про розгляд справи у його відсутності. Суд з'ясувавши думку позивача, вважає за можливе ухвалити рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 2004 року [PERSON] придбав у [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок 82% готовності з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до рішення Щербанівської сільської ради №140 від 3 жовтня 2005 року та вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 8 листопада 2005 року (а.с.11). Згідно технічного паспорту, виготовленого КП „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району”, станом на 16 травня 2008 року, власником садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5). Даний будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,1631 га, яка відповідно до державного акту [NUMBER] від 08 листопада 2005 року належить на праві власності [PERSON] (а.с.11). Після звернення [PERSON] до реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, йому було відмовлено в реєстрації прав власності, оскільки будівництво будинку проведено з порушенням Державних будівельних норм і відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.12). Відповідно до архітектурно-будівельного висновку, наданого Комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” 29 травня 2008 року, будинок розташований по [ADDRESS], без порушення Державних будівельних норм України ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень” і є придатним для постійного проживання (а.с.14). Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст.15, 316, 319, 331, 375, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved