Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати договір купівлі-продажу будинку від 09 жовтня 1998 р.за реєстраційним № 4408, посвідчений Херсонською товарною біржею «Ізумруд», дійсним та визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими спорудами та забудовами, розташованими в [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору, який укладений між нею та [PERSON] 07 жовтня 1998 р., вона купила спірний будинок. Договір в нотаріальному порядку не посвідчували, як того вимагає закон, а оформили в Херсонській товарній біржі «Ізумруд» за реєстраційним № 4408, після чого 14.10.1998 р. зареєстрували в Херсонському міжміському БТІ за реєстровим № 1475. Позивач повністю сплатила продавцю обумовлену суму, яка після отримання від позивача грошей передала їй будинок, в якому позивачка на даний час проживає. З моменту укладення договору сторони по договору виконали всі його умови, позивач сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не взмозі розпорядитись своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд при наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та [PERSON] відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої остання передала позивачці належний їй будинок, а позивачка сплатила обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалась нотаріально, а посвідчена в Херсонській товарній біржі «Ізумруд». Позивач як власник будинку має намір розпорядитись ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст.224 ЦК України /в редакції 1960 р./ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов”язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов”язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст.47 ЦК України /в редакції 1960 р./, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору,але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житло передано позивачеві, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у продавця до позивача за будинок немає. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспрювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч.2 ст.328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на будинок. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved