Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до СВК “Україна” про визнання угоди купівлі - продажу дійсною та визнання права власності на домоволодіння, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2001 року вона уклала з СВК “Україна” договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до умов договору сплатила вартість будинку, прийняла його. Весь цей час вона постійно проживає у будинку, сплачує комунальні послуги, але не може розпорядитися своїм майном через неналежно оформлені документи. Просила визнати договір купівлі - продажу дійсним, а також визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала заяву, в якій просила позов задовольнити, а справу слухати за її відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надіслав заяву в якій просив справу слухати за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що за договором купівлі - продажу від 05 березня 2001 року будинок [ADDRESS] загальною жилою площею 50 кв.м., [PERSON] придбала у СВК “Україна” (а.с.14), вартість будинку сплачена (а.с.4), спірне домоволодіння на балансі Новопокровської сільської ради та СВК “Україна” не знаходиться (а.с.5,7). Відповідно до довідки Новопокровської сільської ради домоволодіння по [ADDRESS] значиться за [PERSON] з березня 2001 року (а.с.6). З копії паспорту позивачки вбачається що вона з 10.04.1992 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що вищевказане домоволодіння із надвірними будівлями отримано позивачкою за договором купівлі-продажу у 2001 році, а тому [PERSON] є його власницею. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.1. ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про Державне мито”, ставка державного мита із позовних заяв складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 грн. Відповідно до п. 9 ч.1 с. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна. Як вбачається з квитанції позивачкою при зверненні до суду сплачено державне мито у розмірі 57 грн. 30 коп., а відповідно до технічного паспорту на будинок його вартість становить 57034 грн., таким чином 1 відсоток від ціни позову складає 570 грн. 34 коп., різниця між сплаченим державним митом та тим, що повинно було б сплачено, складає 513 грн. 04 коп., яка й підлягає стягненню з позивачки. На підставі ст. ст. 220, 328, 334, 392 ЦК України,

Outcome: approved