Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], відповідач являється власником квартири №15, розташованої за цією ж адресою. В підсобних приміщеннях №5,6( раніше приміщення III), які в 2002р., на момент придбання позивачкою квартири №16, знаходились в у спільному користуванні, знаходиться газовий котел - ГУК та газові труби. В травні 2006р. відповідачка замкнула частину приміщення III,чим позбавила [PERSON] можливості користуватись опалювальним приладом. При ознайомленні з матеріалами інвентарної справи, позивачці стало відомо, що приміщення №5,6(раніше приміщення III) передано у власність [PERSON] Просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право приватної власності на квартиру №15 в частині передачі спірних приміщень у власність [PERSON] та [PERSON] та передати вищевказані підсобні приміщення у спільне користування. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов за підставами зазначеному в ньому. Представник позивача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що при передачі квартир №15 та [ADDRESS] у власність, спірні приміщення №5,6 являлись приміщенням спільного користування. Передача їх у власність відповідача помилкова та неможлива взагалі, оскільки в підсобних приміщеннях знаходиться газовий котел. Без доступу до спірних приміщень не можливе опалення квартири [PERSON] Просила позов задовольнити. Представник відповідача за дорученням Кобзаренко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що підсобні приміщення №5,6 законно передані їй у власність, оскільки в даних приміщеннях знаходиться її кухня. Зазначила, що [PERSON] має інший спосіб опалення власної квартири - котел, також має можливість перенести ГУК до своєї квартири. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав, та зазначив, що позивач в 1998р. при купівлі квартири №16 бачила, що газовий котел знаходиться не в її квартирі і ніяких претензій не пред'являла. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню оскільки сплинув строк позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник Фонду комунального майна в судове засідання не з”явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартири №15 та [ADDRESS] до передачі їх у власність наймачам уявляли собою єдину комунальну квартиру. Згідно свідоцтва про право власності №1316 від 24.07.1998р., виданого Фондом комунального майна м.Херсона, приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 36,94 кв.м. передано у спільну, сумісну власність [PERSON] та [PERSON] 31.03.1999р. Фондом комунального майна на підставі розпорядження №3551 від 31.03.1999р. видано свідоцтво №3551 про право власності на житло, відповідно до якого приміщення №15 квартири спільного заселення по пр. Готельному,9 в м.Херсоні, загальною площею 71,47 кв.м. передано у спільну, сумісну власність [PERSON] та [PERSON], в тому числі спірне приміщення III. З довідки ВАТ по газопостачанню та газифікації „Херсонгаз” від 20.03.2007р. за № 591/04, вбачається, що відповідно до раніше розробленої документації, яка за станом на 19.03.2007р. знаходиться в архіві ВАТ „Херсонгаз”, для обігріву двох кімнат квартири №16 встановлений єдиний опалювальний прилад(ГУК), який розташований у приміщенні III, технічне обслуговування опалювального приладу ГУК можливо тільки при наявності доступу у приміщення III. Технічна документація на квартиру [ADDRESS] свідчить про те, що приміщення III, площею 11,10кв.м. передано у власність відповідачу. Разом з тим приміщення I, де знаходиться газовий опалювальний прилад ГУК квартири №15, залишено в загальному користуванні квартир №15 та №16. Відповідно договору купівлі-продажу від 20.08.2002р., посвідченого Другої Херсонської державною нотаріальною конторою [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Херсонською міською радою на підставі рішення №98 від 16.02.2005р. [PERSON] належить квартира [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, площею 43,1кв.м. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутні при купівлі-продажу [PERSON] квартири [ADDRESS], бачила та чула як [PERSON] в присутності [PERSON] показував спірне приміщення, та пояснював, що дане приміщення являється спільним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив, що фактично спірне приміщення знаходилось у спільному користуванні власників квартир №15 та [ADDRESS]. Даний факт також не заперечувала свідок [PERSON] Однак, як встановлено судовому засіданні, з травня 2006р. [PERSON] закрила приміщення №5,6( раніше приміщення III), чим позбавила [PERSON] можливості користуватись опалювальним приладом, у зв'язку з чим жилі приміщення квартири №16 по теперішній час залишаються без опалення. У відповіді ВАТ „Херсонгаз” від 29.05.2008р. за №1170/09 на запит суду, зазначається, що перенос опалювального приладу ГУК до житлової кімнати №16 у відповідності до вимог п. 6,49 ДБН В. 2.5-20-2001 „Газопостачання” неможливий. Суду також надано висновок експерта №30 від 31.01.2008р., відповідно до якого за умови наявності робочого проекту газопостачання [ADDRESS] можливий перенос опалювального приладу ГУК з квартири №15 до квартири №16 цього ж будинку, а також при наявності робочого проекту квартира №16 може опалюватись від газового двоконтурного котлу. Однак, суд, відповідно до вимог ст.. 147 п.6, 212 ЦПК України не може керуватись наданим висновком, оскільки експертом Грибковой Н.Г. при дослідженні використовувались відомості які не відповідають дійсності, а саме, висновки експерта базуються на старому технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], де значаться дві жилі кімнати, хоча фактично та за нинішньою документацією вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, про що не заперечував сам експерт в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання за [PERSON] права власності на приміщення №5,6( раніше приміщення III), порушує право власності [PERSON], оскільки остання позбавлена доступу до опалення власної квартири. Приймаючи до уваги неможливість перенесення опалювального приладу, відсутність іншого джерела опалення, суд, відповідно до ст..393ЦК України, яка передбачає можливість суду визнати незаконним правовий акт органу державної влади чи місцевого самоврядування у разі його невідповідності закону та порушенню права власника, вважає за необхідне визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло №3551 від 31.03.1999р. та передати приміщення №5,6( раніше приміщення III) у спільне користування. На підставі викладеного і

Outcome: approved