Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить поділити майно подружжя, а саме, йому виділити транспортний засіб моделі RENAULT FL, реєстраційний [NUMBER], а [PERSON] залишити Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.02.1996р. Під час спільного подружнього проживання ними за спільні кошти була придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS], право власності на Ѕ частини якої закріплене рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.11.2006р. Згідно договору дарування від 18.09.2007р. він розпорядився своєю частиною квартири, подарувавши своїй матері - [PERSON] Крім того, ними (як подружжям) 13.08.2005р. був придбаний транспортний засіб моделі RENAULT FL, реєстраційний [NUMBER], що також належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, (зареєстрована на [PERSON]) загальною вартістю 26684,00 грн. У свою чергу [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом у якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на &frac12; частину квартири [ADDRESS]; поділити житлові приміщення даної квартири в натурі, виділивши їй приміщення №№ 5, 6, 7, [PERSON]. - №№ 4,10, але решту приміщень поділити пропорційно у відповідності до площ жилих кімнат без виділення їх частин в натурі; поділити їх спільне сумісне майно, виділивши їй в натурі майно: газову плиту - 1500 грн., стіл із стільцями (4 шт.) - 200 грн., музичний центр - 1500 грн., спальню (гарнітур) - 1500 грн., стіл-тумбу - 100 грн., мікрохвильову піч - 200 грн., кухонний комбайн - 500 грн., телевізор LG - 500 грн., телевізор Toshiba - 300 грн., кухню (гарнітур новий) - 1200 грн., всього на загальну суму - 7500 грн., а [PERSON] - кухню (гарнітур старий) -200 грн., холодильник LG - 3000 грн., м”який куточок - 1500 грн., телевізор Оріон - 800 грн., пральну машину - 2000 грн., пилесос LG - 1000 грн., всього на загальну суму 8500 грн.; заборонити [PERSON]. чинити їй перешкоди в розпорядженні відповідними житловими приміщеннями; виключити із спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]; зобов”язати їх (сторін) разом продати спірні гараж і автобус, а виручені кошти поділити порівну; виділити їй особисте майно: прихожу та м”який куточок (вартістю 350 грн. та 300 грн. відповідно), якими вона володіла до шлюбу. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] своєю Ѕ частиною квартири [ADDRESS] вже розпорядився, подарувавши таку своїй матері. Також у їх спільній сумісній власності, крім того, перебуває гараж по вулиці К.Лібкнехта (нині Костянтинівська) в автокооперативі “Нафтовик-2”. У їх квартирі [ADDRESS], де вони (сторони) разом проживали відповідач установив другі двері та замок, чим перешкоджає їй користуватися особистою власністю. Неодноразово вона потрапляла до квартири лише при допомозі працівників міліції. Оскільки гараж і автомобіль не еквіваленті один одному, розподілити їх порівну неможливо, а від грошової компенсації вона категорично відмовляється, тому необхідно продати вказане майно та розділити виручені кошти. [PERSON] на неодноразові виклики, жодного разу до суду не з”явився. Його представник [PERSON] у суді змінив первинні вимоги та остаточно, просив визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб RENAULT FL та залишити його одноособовим власником такого транспорту, стягнувши з нього ([PERSON]) на користь [PERSON]. половину вартості даного автомобіля. Також відмовився від розподілу Ѕ частини квартири [ADDRESS]. З приводу зустрічного позову, то вимоги в частині визнання за [PERSON]: права особистої приватної власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та на гараж, як об”єкт права спільної сумісної власності подружжя визнають, в решті - проти позову заперечують. Так, представник пояснив, що розділити спірну квартиру в натурі технічно неможливо (така знаходиться на 5-му поверсі); [PERSON] вже не чинить перешкоди в користуванні таким житлом; також не має заперечень проти наявності, перерахованого в зустрічному позові майна (меблів, побутової техніки), яке дійсно було придбане сторонами у шлюбі, але в той же час, не пропонуючи свого варіанту розподілу таких речей, заперечує проти варіанту [PERSON] і вказаної в позові вартості даних предметів. Також, представник вважає прихожу та м”який куточок також спільною сумісною власністю сторін (як подружжя). У судовому засіданні відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] визнають вимоги в тому, що мікроавтобус RENAULT FL є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON]. Також позивачка [PERSON] письмово доповнила свій зустрічний позов, суть якого зводиться до визнання за нею права власності на Ѕ частину гаража по вулиці Костянтинівській в автокооперативі “Нафтовик-2” м.Прилуки. Проте заперечують проти визнання одноособового права власності за [PERSON] та відповідачка за первісним позовом категорично відмовляється отримувати сама та сплачувати [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини такого транспортного засобу та (чи) гаража. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили наявність у квартирі (сторін) [ADDRESS] меблів, холодильника, телевізора та іншого майна, детально описавши розташування такого у квартирі [PERSON]. Пояснили, що спірне майно, сторони придбавали разом у свою сім”ю. Також свідки пояснили, що м”який куточок і прихожу було подаровано [PERSON], як придане на весілля. Вислухавши пояснення сторін, представників, свідків, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.02.1996 року та розлучилися 14.04.2008 року. Згідно фотокопії біржової угоди від 13 серпня 2005 року від імені та в інтересах [PERSON]. був придбаний транспортний засіб моделі RENAULT FL, який відповідно до тимчасового реєстраційного талону був зареєстрований на [PERSON].16.11.2006р. за [NUMBER] (а.с. 15, 19). З копії договору купівлі-продажу від 14 жовтня 1998 року вбачається, що [PERSON] купив гараж [ADDRESS] в автокооперативі “Нафтовик-2” Чернігівської області (а.с. 63-64). У суді сторони, представники не заперечують та стверджують, що вищевказані спірний гараж і транспортний засіб були набуті ними (кожною із сторін) за час перебування у зареєстрованому шлюбі між собою. В силу ст.ст. 60-61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об”єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірний гараж і транспортний засіб є об”єктом права спільної сумісної власності сторін. Незважаючи на розірвання шлюбу між сторонами це не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, згідно вимог ст. 68 СК України. Згідно вимог ст. 70 СК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у такому майні є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторонами не було надано жодних доказів та судом не встановлено підстав для зміни розміру часток між [PERSON] та [PERSON] Отже [PERSON] має законне право на &frac12; частину спірного транспортного засобу, а [PERSON], у свою чергу - на &frac12; частину спірного гаража. Отже відповідні вимоги сторін є правомірними та обгрунтованими, а тому їх позови у цих частинах підлягають задоволенню. У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 роз”яснено, що при поділі майна, що є об”єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов”язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При невчиненні сторонами таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в неподільних речах і залишає таке майно у їх спільній частковій власност. Згідно вимог ст. 71 Сімейного кодексу України в разі недомовленості сторін про поділ майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В силу ч.2 ст.183 ЦК України спірні гараж та транспортний засіб є неподільними речами, оскільки такі не можна поділити без втрати їх цільового призначення. За таких обставин, беручи до уваги відсутність згоди колишнього подружжя на присудження одному із них грошової компенсації замість її (його) частки у праві спільної сумісної власності на майно та невнесення позивачем за первісним позовом на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд вважає необхідним відмовити [PERSON]. у визнанні за ним одноособового права власності на транспортний засіб моделі RENAULT FL, реєстраційний [NUMBER]. Залишити такий у спільній частковій власності сторін. Згідно висновків судової автотоварознавчої експертизи № С-91 від 12.05.2008 року дійсна вартість автомобіля RENAULT FL, реєстраційний [NUMBER] станом на момент проведення експертизи становить 69820,51 грн. (а.с. 39-43). Беззаперечним є факт належності сторонам у справі на праві спільної часткової власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS], що підтверджується фотокопією договору міни частини житлового будинку на квартиру від 16.07.1996р. та копією договору дарування частини квартири (а.с. 16-18, 32). Пунктом 14 Пленум Верховного Суду України у своїй постанові роз”яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника, (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У суді, особи, які беруть участь у справі відмовилися від проведення будівельно-технічної експертизи та погоджуються, що спірну чотирьохкімнатну квартиру, розташовану на 5-му поверсі технічно неможливо розділити так щоб були окремі самостійні виходи із ізольованих приміщень. Вирішуючи вимоги [PERSON] в цій частині, суд враховує вимоги ст. 11 ЦПК України згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як у позовній заяві, так і в судовому засіданні [PERSON] зі своїм представником наполягають лише на реальному (в натурі) розподілі спірної квартири. Тобто, враховуючи неможливість поділу в натурі квартири [ADDRESS] та за відсутності вимог позивачки за зустрічним позовом щодо встановлення порядку користування приміщеннями такої квартири, то в цій частині - в позові [PERSON] необхідно відмовити. Суд вважає за необхідне також задовольнити вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні нею свого права власності частиною квартири шляхом зобов'язання [PERSON] надати їй ключі від вхідних дверей цієї квартири. Так у суді встановлено, проти чого не заперечував і сам представник, що були випадки коли [PERSON] не впускав у квартиру [PERSON] Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо визнання за нею права приватної власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], то спору з приводу такої між сторонами не існує, а право приватної власності на половину даного житла підтверджено також рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.11.2006р. та ухвалою цього ж суду про роз”яснення такого рішення від 27.03.2008р. (а.с. 7-8, 65, зв. а.с. 32). Як встановлено в суді, проти чого не заперечують і сторони та підтверджують свідки перелік майна у позові [PERSON], що складається з 16 предметів, дійсно був придбаний подружжям [PERSON] у період їх шлюбу, а значить є їх спільною сумісною власністю. Також до даного переліку суд включає і м”який куточок та прихожу, оскільки стороною [PERSON] не доведено належність такого майна їй на праві особистої приватної власності. Більше того, свідки пояснила, що такі меблі були подаровані ріднею [PERSON] на весілля в користування сім”ї [PERSON]. Позиція представника [PERSON] щодо непогодження з вартістю спірного майна не приймається до уваги, адже пропозиція суду по проведенню товарознавчої експертизи, залишилася ним без уваги, та не було подано будь-яких доказів щодо завищеної ціни спірного майна. При розподілі такого, суд враховує його місцезнаходження у квартирі, з врахування інтересів сторін, більш нагальної потреби в користуванні деякими речами з урахуванням чоловічої та жіночої статі. Тому вважає за доцільне виділити майно в натурі, що знаходиться у квартирі [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на: газову плиту - 1500 грн., стіл із стільцями (4 шт.) - 200 грн., музичний центр - 1500 грн., спальню (гарнітур) - 1500 грн., стіл-тумбу - 100 грн., мікрохвильову піч - 200 грн., кухонний комбайн - 500 грн., телевізор LG - 500 грн., телевізор Toshiba - 300 грн., кухню (гарнітур новий) - 1200 грн., прихожу - 350 грн., м”який куточок - 300 грн., всього на загальну суму - 8150 грн. [PERSON] виділити у власність майно: кухню (гарнітур старий) - 200 грн., холодильник LG - 3000 грн., м”який куточок - 1500 грн., телевізор Оріон - 800 грн., пральну машину - 2000 грн., пилесос LG - 1000 грн., всього на загальну суму 8500 грн., що на 350 грн. більше від загальної вартості майна, виділеного [PERSON] Таким чином для досягнення ідеальних долей сторін у виділеному їм майні з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 350 грн.. Таким чином частково задовольняючи вимоги позивачів, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним залишити витрати сторін в межах фактично понесених. Ухвали про вжиття заходів забезпечення позову по справі після набрання вироком законної сили - скасувати.

Outcome: partial