Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської Ради, яким просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що її квартира знаходиться на першому поверсі будинку, має окремий самостійний вихід, яким ніхто з мешканців будинку не користується, і вона, як власник квартири, стала її використовувати як нежитлове приміщення під офіс. Позивачка зазначила, що вона сплачує комунальні платежі за користування приміщенням, зокрема, за водопостачання, теплопостачання, електропостачання, виходячи з тарифів встановлених для нежитлових приміщень. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, обґрунтовуючи позовні вимоги частиною першою ст.319 ЦК України, відповідно до якої власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, та ст.320 ЦК України, згідно якої власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. При цьому позивачка зазначила, що використання її квартири під офіс та зміна статусу приміщення із житлового в нежитлове, не призвело до порушень прав чи законних інтересів власників інших квартир у будинку [ADDRESS], будь-яких заперечень суміжних власників квартир щодо зміни статусу квартири не надходило. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про що є відповідні розписки про отримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомив, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивачки на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності з вимогами чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 червня 2006 року (справа №2-6566/06), зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 03.10.2006 року в книзі: 6119пр-167, номер запису: 1749 за реєстраційним номером 16252416. Позивачка, скориставшись своїм правом, закріпленим ч.1 ст.320 ЦК України, свою квартиру улаштувала під нежитлове приміщення для використання його під офіс з можливим використанням в майбутньому для здійснення підприємницької діяльності. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН», приміщення квартири має загальну площу 46,5 кв.м., а саме: дві кімнати площами 12,9 кв.м. та 17,5 кв.м., кухню площею 9,7 кв.м., санвузол площею 2,7 кв.м., кладовку площею 2,5 кв.м., балкон площею 1,2 кв.м., Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власність, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України , як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції , а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. З огляду на наведені норми [PERSON], володіючи на праві приватної власності квартирою, має право на власний розсуд вирішувати питання щодо доцільності її використання, зокрема для використання її як нежитлового приміщення. За таких обставин та з урахуванням ст.383 ЦК України, згідно з положеннями якої власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, суд вважає, що переведення позивачкою [PERSON] своєї квартири в нежитлове приміщення не призвело до порушень прав чи законних інтересів будь-яких осіб, зокрема власників інших квартир у житловому будинку [ADDRESS]. Таким чином, суд дійшов висновку, що всі умови законодавства для переоформлення статусу приміщення та визнання права власності на нього позивачкою виконано, тому позовні вимоги слід вважати обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначати порядок його виконання, тому суд зазначає, що визнання за [PERSON] права приватної власності на спірне нежитлове приміщення є підставою для реєстрації за [PERSON] права приватної власності на нежитлове приміщення [ADDRESS].

Outcome: approved