Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки таким, що відбувся, тобто дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що він 10 січня 2007 року уклав з відповідачкою договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 2,97 га. яка призначена для ведення особистого селянського господарства і знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району. Позивач в підтвердження умов договору сплатив в цей же день відповідачці 32 000 грн. Після укладення договору по домовленості з відповідачкою повинні звернутися до нотаріальної контори для їх нотаріального посвідчення, але в назначений час відповідачка до нотаріуса не прийшла. В даний час позивач не має змоги оформити договір купівлі - продажу нотаріально земельної ділянки, так як вступив в силу Закон України „ Про внесення змін до Земельного Кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення ...” яким заборонено відчуження земельних ділянок. Позивач вважає, що вищевказаний договір купівлі - продажу є дійсним і просить суд визнати за ним право власності на дану земельну ділянку. Позивача в попередньому судовому засідання позов підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідачки на попередньому судовому засідання проти позовних вимог не заперечив, позовні вимоги визнає, просив їх задовольнити. Представник третьої особи Полтавської районної державної адміністрації проти позовних вимог не заперечив, вказавши, що зі вступом в силу Закон України „ Про внесення змін до Земельного Кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення ...” яким заборонено відчуження земельних ділянок адміністрація і нотаріус не мають право оформляти дані угоди, підставою для оформлення є рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає за можливе винести рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2007 року сторони уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 2,97 га. яка призначена для ведення особистого селянського господарства і знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району. Окрім цього позивач в підтвердження умов договору сплатив відповідачці 32 000 грн. що не заперечувалося представником відповідачки. Відповідачка не змогла нотаріального оформити договір по різним побутовим причинам. Земельна ділянка належала відповідачці на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, серії [NUMBER] який виданий Полтавською районною державною адміністрацією 27.10.2006 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за[NUMBER] 13.01.2007 року вступив в силу Закон України „ Про внесення змін до Земельного Кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення ...” яким заборонено відчуження земельних ділянок. Суд вважає, що договір укладений до набрання законної сили вищевказаним законом і тому відповідно ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України закони та інші нормативні акти не мають зворотної сили дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, тобто за ст. 8 ЦК України за аналогією закону не можливо погіршити становище особи. Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Сторони виконали всі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору який не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved