Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]та просить поділити майно, отримане ними у спадщину після смерті їх матері [PERSON]., виділивши їй у власність житловий будинок з садибою за адресою [ADDRESS], а відповідачці - однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] та зобов”язати її компенсувати відповідачці різницю між вартістю будинку та квартири. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що після смерті матері вони з відповідачкою отримали у спадщину по &frac12; частині квартири та будинку. Так як будинок фактично знаходиться в її користуванні, а в користуванні відповідачки перебуває квартира, то позивач вважає, що вказане майно так і слід розподілити між ними , оскільки спільно вони ним користуватись не можуть, так як по дві господині у хаті не повинно бути. Після розподілу між ними майна бере на себе обов”зок на протязі певного періоду частками відшкодовувати відповідачці різницю між інвентарною вартістю квартири та будинку. Відповідачка [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не погодилася , обґрунтовуючи заперечення тим, що вона не бажає припинення свого права власності на частку у спадковому будинку, вважає, що вони з позивачкою, яка доводиться їй сестрою, можуть спільно володіти та користуватися спадковим майном без ніяких перешкод. Вказує, що не згодна з вартістю спадкового майна, яку заявляє позивач і вважає, що у разі визначення компенсації вартості часток слід виходити з ринкової вартості спірного майна. Треті особи до зали суду не з”явились, пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надали. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON]є співвласниками однокімнатної квартири , розташованої за адресою Кіровоградська область, м. Світловодськ , вул. В. Бойко, 4 кв. 114 та житлового будинку , що розташований за адресою Кіровоградська область, [ADDRESS]. Право власності на вказане нерухоме майно вони набули в порядку спадкування за законом після своєї матері, померлої 26 липня 2006 року. Розмір часток сторін у спільному майні є рівним. Позивач, заявляючи вимогу щодо поділу спадкового майна шляхом визнання за нею права власності на цілий будинок , з передачею в порядку поділу спадкового майна у власність відповідачки однокімнатної квартири, та помилково посилаючись у позовній заяві на ч. 2 ст. 1278 ЦК України , яка регламентує право спадкоємця на виділ його частки в натурі, фактично порушує питання про припинення як свого права власності , так і права власності іншої сторони на відповідні належні частки у спільному майні. Ст. 365 ч.1 ЦК України встановлено чотири умови, за наявності сукупності яких право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників: 1) якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) якщо річ є неподільною; 3) якщо спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім”ї. При цьому судом не встановлено наявності сукупності цих умов відносно сторін, оскільки частки сторін у спільному майні є значними і суду не представлено доказів щодо неможливості виділення їх в натурі, як відносно будинку, так і відносно квартири, а також щодо неподільності речі, тобто відсутності можливості її поділу без втрати її цільового призначення. Крім того, відповідач не заперечує щодо спільного володіння та користування спадковим майном, а доводи позивачки щодо неможливості такого користування є несуттєвими та непереконливими. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд вправі постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Сторони під час розгляду справи не дійшли згоди щодо вартості спірного майна, оскільки [PERSON] під дійсною вартістю спірного нерухомого майна розуміє її інвентарну оцінку, а [PERSON]дійсною вартістю вважає ринкову вартість. При цьому , у відповідності до вимог п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” , вирішуючи питання про вартість спірного майна , у разі відсутності погодження сторін щодо вартості, слід виходити з дійсної вартості майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Доказів щодо дійсної вартості спірних квартири та будинку сторони суду не представили, [PERSON] попередньо не внесла на депозитний рахунок суду вартість частки [PERSON] у спільному майні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, а відтак в їх задоволенні належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed