Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]та просить визначити порядок користування земельною ділянкою між ним та відповідачкою по [ADDRESS], відповідно до розмірів, які вказані в договорі дарування земельної ділянки від 24.03.1995 року, виділивши йому у користування для догляду за будівлею літньої кухні літ.”Г г”, здійснення поточного ремонту та користуванням горищем (над літньою кухнею) земельну ділянку відстанню 1,0 м від будівлі, як зазначено у додатку №2 до висновку спеціаліста від 14.05.2007 року ( схема№2). Свої вимоги обгрунтовує тим, що на підставі договору дарування зробленого його та відповідачки матір'ю, йому належить 13/25 частин жилого будинку [ADDRESS], а відповідачці 12/25 цього будинку. З відповідачкою вони не можуть знайти спільної згоди з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою та не можуть поділити двір. Вважає, що кожен з них повинен мати в користуванні земельну ділянку відповідно до його частки будинку. В судовому засіданні [PERSON]. та його представник [PERSON]. уточнили позовні вимоги та просили визначити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою відповідно до розмірів, які вказані в договорі дарування земельної ділянки від 24.03.1995 року, а не відповідно до часток визначених в договорах дарування будинку з надвірними будівлями від 24.03.1995 року. [PERSON]. та його представник [PERSON]. вважають, що для вирішення даного спору необхідно керуватися варіантом можливого користування земельною ділянкою викладеного в додатку №2 до висновку спеціаліста від 14.05.2007 року (схема№2), де враховані вимоги п.3.26 ДБН 360-92 “Містобудування. Планування і забудова міських поселень”, де зазначено, що для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки зі стіною житлового будинку або господарської будівлі слід приймати не менше 1 м. За такого користування земельною ділянкою не буде порушено права [PERSON]., оскільки відведена йому земля біля будівлі компенсується відведенням відповідачці такого ж розміру земельної ділянки на городі, що не змінить загальний розмір її земельної ділянки, визначений договором дарування від 24.03.1995 року. Відповідачка [PERSON]. та її представник [PERSON]. позовні вимоги не визнали і звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON]. та просили зобов'язати Великосеверинівську сільську раду виділити [PERSON]. в натурі земельну ділянку загальною площею 0,16 га, згідно договору дарування від 24.03.1995 року, розташовану в [ADDRESS], виділити в натурі 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями згідно договору дарування від 24.03.1995 року, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованих за вказаною адресою, видати свідоцтво на право приватної власності. Також зобов'язати відділ земельних ресурсів видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,16 га. В судовому засіданні [PERSON]. та її представник [PERSON]. змінили позовні вимоги та просили суд визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], відповідно до розмірів які вказані в договорі дарування земельної ділянки як їй та [PERSON]. При цьому [PERSON]. зазначила, що не погоджується з визначенням порядку користування земельною ділянкою який просить [PERSON]., щоб межа між їхніми ділянками проходила на відстані 1 м від його літньої кухні, так як в цьому випадку зменшиться розмір її двору і у неї не буде проїзду до городу. Також [PERSON] та її представник пропонували укласти мирову угоду, відповідно до якої [PERSON]. не буде чинити [PERSON]. перешкод заходити на її земельну ділянку для проведення ремонтно-будівельних робіт по облицюванню задньої стіни літньої кухні, а той в свою чергу не буде чинити перешкод по проведенню будівельно-ремонтних робіт по ремонту стіни належної їй будівлі, яка виходить до його двору. [PERSON]. з такими умовами мирової угоди не погодився. Представники третьої особи голова В.Северинівської сільської ради Січкар П.О. та землевпорядник цієї сільської ради Левченко С.В. суду пояснили, що сторони до цього часу не оформили своє право власності на земельні ділянки та будівлі. Для вирішення даного спору ними зроблено два варіанти поділу земельної ділянки, один з відступом 1 м. від літньої кухні [PERSON]., а другий без такого відступу. З жодним варіантом сторони не погодилися. Представники третьої особи Кіровоградської районної державної адміністрації Єгорова К.В. та Вернидуб О.Л. позовні вимоги не визнали та пояснили, що райдержадміністрація не видає державні акти на землю. Допитана в судовому засіданні в якості експерта [PERSON]. суду пояснила, що відповідно до ухвали суду нею складено висновок спеціаліста від 14 травня 2007 року та запропоновано варіант можливого користування земельною ділянкою де враховано, що [PERSON]. для догляду за будівлею літньою кухні та здійснення поточного ремонту, користування горищем необхідна відстань 1,0 м від будівлі, згідно ДБН 360-92. При цьому вона врахувала належні сторонам частки будинку з надвірними будівлями відповідно до договору дарування будинку і надвірних будівель, про наявність договору дарування сторонам земельної ділянки, де визначені їхні частки, вона не знала, а тому не врахувала цей договір при складанні висновку спеціаліста. 06.11.2007 року по справі було призначено додаткову судово-технічну експертизу, для визначення порядку користування сторонами земельною ділянкою відповідно до їх часток зазначених в договорі дарування земельної ділянки від 24.03.1995 року. Оплату за проведення експертизи було покладено на сторони в рівних долях, а також їм було роз'яснено положення ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизи. В зв'язку з тим, що сторони відмовилися від оплати додаткової експертизи, тому 19.05.2008 року, відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК України, ухвалу суду про призначення додаткової судово-технічної експерти від 06.11.207 року суд скасував і даний спір вирішується з урахуванням вимог ст.146 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, експерта, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. та зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до договору дарування земельної ділянки та договорів дарування жилого будинку з надвірними будівлями, від 24.03.1995 року, [PERSON]. належить 1/3 частини земельної ділянки та 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а [PERSON]. належить 2/3 частини земельної ділянки та 12/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться в с.[ADDRESS], Кіровоградського району та області. Земельні ділянки які сторони отримали в дарунок раніше належали як єдина ціла земельна ділянка їх померлій матері [PERSON], відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №001020 виданого 27 лютого 1995 року Великосеверинівською сільською радою Кіровоградського району та області. 23 вересня 1999 року узгоджувальною комісією Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області було проведено обмір земельних ділянок в присутності сторін та складено схему обміру земельних ділянок. В результаті обміру встановлено, що флігель [PERSON]. знаходиться прямо на межі [PERSON]. Узгоджувальна комісія вирішила, що для обслуговування флігеля [PERSON]. повинна віддати 0,5 м на довжину флігеля земельну ділянку, тобто 3м.кв., а [PERSON]. повинен віддати в замін [PERSON]. земельну ділянку площею 3м.кв. Отримавши в дар земельні ділянки, сторони до землевпорядних органів з заявами про визначення межі в натурі між їхніми земельними ділянками у відповідності до їх часток не зверталися, державні акти на право їх приватної власності на ці ділянки не отримали і користуються земельними ділянками розмір яким визначений ними самостійно. На час розгляду справи межу між земельними ділянками сторін так і не було встановлено. Оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами продовжують існувати після набрання чинності Земельного кодексу України 2001 року, тому суд застосовує положення цього Кодексу. Відповідно до ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності в громадян і юридичних осіб, а також спори для розмежування територій сіл, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до ст.183 ЗК України встановлення меж земельних ділянок власників і землекористувачів є завданням землеустрою, а суд розглядає спори відносно порушень встановлених меж. В разі порушення землекористувачами встановлених меж земельних ділянок положеннями Земельного кодексу України 2001 року передбачено вирішення спорів про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. В своїх позовних вимогах сторони просять визначити порядок користування їхніми земельними ділянками відповідно до розмірів вказаних в договорі дарування земельної ділянки, а фактично для вирішення спору необхідно встановити межу між їхніми земельними ділянками, що не входить в компетенцію суду. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи те, що в компетенцію суду не входить встановлення меж між земельними ділянками, а для визначення порядку користування земельними ділянками необхідно встановити саме межу між земельними ділянками належних [PERSON]. та [PERSON]., тому в позовних вимогах сторін слід відмовити.

Outcome: dismissed