Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-24 00:00:00

В травні 2007 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1983 року по 2000 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. В період шлюбу ними набуто спільне майно - чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. Квартира побудована за рахунок безповоротної позики та спільних коштів, при цьому після розірвання шлюбу внесено остаточний пайовий внесок - позивачем в 2003 року 204 грн., відповідачем в 2006 року 567 грн.72 коп. 30.10.2006 року Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, зазначене житлове приміщення зареєстроване за відповідачем. Просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру та визнати право власності на частину паєнагромадження і на частину квартири. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.04.2008 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1\2 частину квартири [ADDRESS]. Визнано повністю недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім.”я [PERSON]. Стягнуто з відповідача судові витрати в сумі 181 грн.24 коп. В інший частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач - [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині визнання за нею права на 1\2 у частини квартири [ADDRESS] та змінити рішення, визнавши за нею право власності на частину паєнагромадження та визнати її власником 3\4 частини зазначеної квартири, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, які суд вважав встановленими, крім того суд порушив норми процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач - [PERSON] просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача [PERSON] підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 1983 року до 2000 року. В 1995 році вони отримали кооперативну чотирикімнатну квартиру в ЖБК № 131, членом зазначеного кооперативу був [PERSON] Балансова вартість квартири станом на 17.11.2006 року становила 30249 грн. За рахунок безповоротної позики сплачено за квартиру 90%, залишок сплачувався сторонами, при цьому окремо після розірвання шлюбу внесено остаточний пайовий внесок - позивачем в 2003 року 204 грн., відповідачем в 2006 року 567 грн.72 коп. 30.10.2006 року Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, зазначене житлове приміщення зареєстроване за [PERSON], підставою для виникнення за ним права власності було рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 24.10.2006 року Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. При поділі майна, зокрема квартири, що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, частки сторін в цій квартирі є рівними. Висновки суду в цій частині ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам ст.70 СК України. Що ж до висновку суду про визнання повністю недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 24.10.2006 року, виданого на і”мя [PERSON], то суд апеляційної інстанції вважає що він не ґрунтується на законі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі з 1995 року є членом ЖБК- №131. Повна сплата пайового внеску відбулася в жовтні 2006 року. Після розірвання шлюбу, відповідач 24.10.2006 року на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради отримав на своє ім'я свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та зареєстрував це право власності в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Тобто документ, який підтверджував право власності на спірну квартиру був дійсним тільки відносно відповідача. Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норму матеріального права ст.70 СК України, відповідно до ч.1 якої, визнав розмір часток кожного із сторін у їх спільному майні рівними та правомірно визнав за позивачкою право на 1\2частину в праві спільної сумісної власності. З наведеної норми закону вбачається, що [PERSON] також має право власності на 1\2 частину спірної квартири і підстав для визнання недійсним в повному обсязі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого на і”мя [PERSON] у суду першої інстанції не було. У зв”язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Посилання апелянта [PERSON], що суд не взяв до уваги доводів позивача, що після розірвання шлюбу, відповідачем не виконувались належним чином обов'язки по утриманню дітей, а тому частка майна позивача повинна бути збільшена, а також що суд при ухваленні рішення безпідставно не врахував право на частку кожного в паєнагромадженні, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки сама наявність повнолітніх дітей, залишених з однім із подружжя , не є підставою для збільшення його частки відповідно до ч.3 ст.70 СК України, щодо поділу між сторонами паєнагромадження, то відповідно до ст.146 ЖК України після повного внесення паю, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і частки в праві спільної сумісної власності рівними. В апеляційній скарзі [PERSON] не наведено доводів, які б спростували висновки суду щодо порушених строків позовної давності та застосування до зазначених спірних відносин норм КпШС.

Outcome: partial