Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що наказом №38 від 01.04.1994 року працював охоронником на підсобному господарстві в СП «Комбінат кооперативної промисловості» в с.Біла Ямпільського району Вінницької області. В травні 2006 року все майно СП «Комбінат кооперативної промисловості» було продано і всі архівні документи були передані до Ямпільського районної спілки споживчих товариств. 14.02.2008 року з листа відповідача за вих.№01/10-04, який було надано на його письмове звернення, йому стало відомо, що наказом за №46-к від 31.12.2003 року його було звільнено з посади охоронника в с.Біла, Ямпільського району. 14.02.2008 року він від голови правління Ямпільської РССТ отримав лист за вих.№01/10-04 із якого він зрозумів, що його звільнено із роботи Наказом за №46-к від 31.12.2003 року. Звільнення вважає незаконним так як з наказом про звільнення його ніхто не ознайомлював, трудової книжки ніхто не видавав, будь-яких грошових виплат він не отримував, тому вимушений звернутись до суду із даним позовом. Представник відповідача Ямпільської районної спілки споживчих товариств [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивач дійсно працював на комбінаті кооперативної промисловості охоронником і 31 грудня 2003 року він був звільнений з роботи. Чи здавав він трудову книжку визначитись не має можливості оскільки ніяких про це не має документів. Представник відповідача СП «Коомбінат кооперативної промисловості» [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що в кінці 2003 року [PERSON]звільнили із посади охоронника так як не було, що охороняти. Усі особові справі були передані [PERSON] і де вони знаходяться йому не відомо. Позивач як виявляється в них працював по сумісництву, що підтверджується його трудової книжкою колгоспника, яка знаходиться в нього на руках. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши надані матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають. Із показів свідка [PERSON] судом встановлено, що хліб завод, який пізніше перейшов у підпорядкування райпотребсоюзу і на якому працювала головним бухгалтером [PERSON]., яка забрала усі документи у т.ч. трудові книжки тих хто не звільнився. Із показів свідка [PERSON]. судом встановлено, що вона із 2002 року працювала головним бухгалтером райспоживспілки. [PERSON]працював сторожем та йому платили по 60 гривень щомісяця. У 2003 році [PERSON]було звільнено із роботи та трудову книжку було видано на руки. Із показів свідка [PERSON]. судом встановлено, що [PERSON]працював сторожем у підсобному господарстві на Комбінаті Кооперативної промисловості. На момент коли він став головою райспоживспілки, а саме 01.06.2004 року [PERSON]не працював по-скільки у грудні 2003 він був звільнений. Із наданих документів, довідки СП «Комбінату кооперативної промисловості» від 14.04.2008 року, встановлено, що з 01.01.2004 року нарахування заробітної плати [PERSON] не проводилось, тому що він був звільнений з роботи з 31.12.2003 року за згодою сторін. Із довідки Ямпільського РЦЗ встановлено, що [PERSON]перебував на обліку в Ямпільському РЦЗ з 24.01.06р. по 26.04.ю2006 року, про що був зроблений запис у трудовій книжці. Із трудової книжки колгоспника УКР №2019012 від 30 грудня 1999 року виданої на ім'я [PERSON] встановлено, що він починаючи з 1990 року по 14 березня 2003 року постійно працював в колгоспі ім. Леніна, КСП «Колос» та СТОВ «Довіра» с. Гальжбіївка, а з 24 березня 2003 року по 16 квітня 2003 року перебував на обліку в Ямпільському РЦЗ, і з 17 квітня 2003 року по 30 грудня 2005 року працював в СТОВ «Агрофірма Ямпіль». Із листа Ямпільської райспоживспілки встановлено, що позивач працював охоронником з 1 квітня 1994 року по 31 грудня 2003 року і був звільнений з роботи за згодою сторін. Із довідки про заробіток встановлено, що заробітна плата в 2002-2003 роках позивача становила 60 гривень. Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач працював у відповідача охоронником по сумісництву, про що не заперечував в судовому засіданні і сам позивач. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведеться тільки за місцем основної роботи. Таким чином, суд вважає встановленим, що оскільки позивач у відповідача працював по сумісництву, тому при прийомі на роботу він не міг здавати ніякої трудової книжки, оскільки його трудова книжка знаходилась по місцю його основної роботи. Оскільки позивач звільнений за згодою сторін, тому він писав заяву про його звільнення з роботи, а тому йому відомо про те, що він звільнений з роботи. Відповідно до ч. 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 із змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» - встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Таким чином, суд вважає встановленим, що з часу звільнення з роботи пройшло значно більше даного строку, підстав для його поновлення суд не вбачає, оскільки суду не надано ніяких доказів з підстав чого пропущено місячний строк для зверненням за вирішенням даного строку, та і позивач не просить суд в цьому, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]в зв'язку із пропуском строку звернення за вирішенням даного спору.

Outcome: dismissed