Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

21.06.2006 року [PERSON] пред'явив в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, а 24.01.2007 року [PERSON] доповнив свої позовні вимоги до [PERSON], вимагаючи також визнати, що квартира [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1995 року, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою за р.№ 5-3988, зареєстрованого в Одеському МБТІ 09.01.1996р. під р.№ 342 на стор.42 в книзі 165пр., є об'єктом роздільного майна подружжя. У обґрунтування своїх позовних вимог до [PERSON], позивач [PERSON] вказує, що, по-перше, відсутність почуттів однин до одного і різниця у розумінні життя та сім'ї привели до виникнення відчуження між ними, а згодом і до припинення ними шлюбно-сімейних відносин та вони стали проживати окремо, і, по-друге, у них не було ніяких заощаджень, оскільки відповідач доглядала за їхнім сином і в сім'ї працював тільки він, а весь його заробіток витрачався на продукти, одяг, лікування їхнього сина та на утримання житла, тому квартира [ADDRESS], яку фактично було придбано за кошти його батька, а не за їх кошти сім'ї, не може вважатися об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги [PERSON] і пред'явила зустрічний позов про поділ майна і визнання права власності на ѕ частини квартири [ADDRESS], вказуючи, що фактично цю квартиру було придбано за 8 000,00 доларів США, з яких 5 000,00 доларів США їм дав батько її чоловіка [PERSON] - [PERSON] для придбання житла для їх сім'ї, а 3 000,00 доларів США були додані за рахунок грошей, які були зароблені нею та їхнім сином [PERSON]. Крім того, після придбання вказаної квартири, вони разом зробили ремонт в цій квартирі за рахунок спільних коштів їх сім'ї. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON]вважає, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже згідно ст.70 СК України їй належить Ѕ частина в цьому майні. Але її частка у спірній квартирі має бути збільшена до ѕ частин, оскільки [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, не приймав і не приймає ніякої участі у лікуванні їхнього сина [PERSON], який є інвалідом 2 групи з дитинства. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги і не визнав зустрічний позов [PERSON], а [PERSON]підтримала свій зустрічний позов і не визнала позовні вимоги [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя і не визнала зустрічний позов [PERSON], а представник [PERSON]- [PERSON] підтримала зустрічний позов своєї довірительки і не визнала позовні вимоги [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників і допитавши свідків, суд вважає, що і позовні вимоги [PERSON] і зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено, що 05 листопада 1978 року сторони зареєстрували шлюб у Палаці урочистих подій м.Одеси, актовий запис № 2698. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом 2 групи з дитинства. Сумісне життя сторін не лагодилося через подружню невірність [PERSON], у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали конфлікти, що негативно впливало на їх відносини. Три роки тому [PERSON] пішов з сім'ї, і з цього часу між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини і вони живуть окремо. В подальшому [PERSON] неодноразово вживала спроби до примирення, але [PERSON] категорично заперечував проти цього, у зв'язку з чим сторонам не вдалося зберегти сім'ю. Крім того, [PERSON] стверджує, що протягом останніх двох років він живе з іншою жінкою однією сім'єю як чоловік і жінка. Виходячи з викладеного та ураховуючи закріплений ст.24 СК України принцип добровільності шлюбу, суд доходить висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно і збереження їх шлюбу є неможливим. Також судом установлено, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON], [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1995 року, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою за р.№ 5-3988, зареєстрованого Одеським МБТІ 09.01.1996 року під р.№ 342 на стор.42 в книзі 165пр. Фактично цю квартиру було придбано за 8 000,00 доларів США, з яких 5 000,00 доларів США [PERSON] дав його батько [PERSON], маючи намір забезпечити сім'ю свого сина нормальним житлом, а 3 000,00 доларів США - спільні сумісні кошти сім'ї сторін. Після придбання вказаної квартири, сторони за спільні сумісні кошти зробили ремонт в цій квартирі. Вказані обставини повністю підтвердили допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які пояснили, що вони знали батька [PERSON] - [PERSON], зі слів якого їм відомо, що, турбуючись про майбутнє свого онука [PERSON], він дав гроші для придбання житла для сім'ї свого сина [PERSON] Відповідно до ст.22 КЗпШ УРСР і ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпШ УРСР при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, оформлення на ім'я одного з подружжя правовстановлюючих документів на нажите в період шлюбу майно не виключає права другого з подружжя пред'явити позов до дружини або чоловіка про поділ між ними цього майна. Згідно ч.1 ст.22 КЗпШ УРСР і ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а ч.1 ст.28 КЗпШ УРСР і ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Виходячи з викладеного, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, а належні сторонам частки в цьому майні є рівними. Вимагаючи збільшення розміру своєї частки в спірній квартири при її поділі на підставі ч.3 ст.70 СК України, [PERSON] вказує, що з нею проживає непрацездатний повнолітній син [PERSON], 1980 року народження, який отримує пенсію по інвалідності, але цих грошей не вистачає для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, а його батько [PERSON] ніколи не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та не приймав і не приймає ніякої участі у лікуванні сина. Проте судом установлено, що, по-перше, під час спільного життя з [PERSON], [PERSON] працював і заробляв гроші для своєї сім'ї, і, по-друге, протягом 2006-2008 років [PERSON] намагався надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному синові [PERSON] і з цією метою регулярно переказував [PERSON] грошові поштові переводи на утримання сина, але [PERSON] відмовляється від отримання цих грошей. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для збільшення частки [PERSON] в спірній квартирі. На підставі викладеного і

Outcome: partial