Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна. Просив суд поділити сумісно нажите майно за час життя у шлюбі з відповідачкою і виділити йому крісло-ліжко вартістю 600 грн., пральну машину вартістю 2500 грн., меблі "Горка" вартістю 1800 грн. а відповідачці все останнє сумісно нажите майно. Крім того просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири придбаної у шлюбі за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні до розгляду справи по суті позивач зменьшив позовні вимоги і просив поділити сумісно нажите майно за час життя у шлюбі з відповідачкою і виділити йому крісло-ліжко вартістю 600 грн., а відповідачці все інше майно. Крім того просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири придбаної у шлюбі за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги він обгрунтував наступним. Позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 24 лютого 1996 року по 20 листопада 2007 року. За час шлюбу сторонами спільно було придбано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], диван вартістю 2500 грн., водонагрівач вартістю 500 грн., пральна машина вартістю 2500 грн., кухонний гарнітур вартістю 600 грн., меблі "Горка" вартістю 1800 грн., крісло-ліжко вартістю 600 грн., балконний пластиковий блок вартістю 1700 грн. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і позивач не має можливості користуватися своєю часткою спільно нажитого майна, бо воно все залишилось у спільно придбаній квартирі де проживає відповідачка з дитиною. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні. Він пояснив, що йому важко починати влаштовувати своє життя з початку і знов придбати все майно, тому просив при поділі майна виділити йому крісло-ліжко та встановити право власності на 1/2 частку квартири. Відповідачака, не оспорюючи факт спільного придбання речей перелічених в позовній заяві, позов визнала частково. Вона не заперечувала проти того, щоб віддати позивачу крісло-ліжко, але заперечувала проти поділу квартири в частках по 1/2. Вважала, що враховуючи інтереси дитини, їй необхідно виділити 67/100 часток, а позивачу 33/100 часток. Дослідивши докази по справі і вислухавши пояснення сторін суд встановив, що сторони перебували у шлюбі з 24 лютого 1996 року по 20 листопада 2007 року. За цей час сумісно придбали майно що перебуває у їх спільній сумісній власності: - однокімнатну квартиру вартістю 5119 грн., -диван вартістю 2500 грн., -водонагрівач вартістю 500 грн., -пральна машина вартістю 2500 грн., -кухонний гарнітур вартістю 600 грн., -меблі "Горка" вартістю 1800 грн., -крісло-ліжко вартістю 600 грн., -балконний пластиковий блок вартістю 1700 грн. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Все перелічене майно залишилось у користування відповідачки. Дитина проживає з відповідачкою. Позивач сплачує аліменти. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи що квартира була придбана в 1999 році, при прийнятті рашення щодо цього майна, необхідно застосовувати законодавство що діяло на той час. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Виходячи з положень ст. 29 КпШС України та Постанов Пленуму Верховного суду України що регулюють правовідносини розподілу спільно нажитого майна, враховуючи що в натурі поділити квартиру можливості не має, суд вважає що вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири є законною та обгрунтованою. Крім того, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з тих підстав, що поділом майна запропонованим позивачем права відповідача порушені не будуть. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати - 30 грн. сплачених в якості ІТЗ розгляду справи (а.с. 2) та 74,59 грн. сплачених в якості судового збору (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved