Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

В січні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати гараж [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Виділити йому &frac12; частку гаражу [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] понесені по справі судові витрати та витрати на правову допомогу. Під час розгляду справи, [PERSON] просив визнати за ним право власності на весь гараж, а він зобов”язується виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості половини гаража. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08 квітня 2008 року позов [PERSON] задоволено. Визнано гараж [ADDRESS] об”єктом права сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10354 грн. 17 коп. грошової компенсації в рахунок вартості &frac12; частини гаража [ADDRESS] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 81 грн. в рахунок відшкодування судового збору і витрат на ІТЗ розгляду справи, 100 грн. за правову допомогу, 205 грн. витрат, пов”язаних з проведенням судової експертизи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати, ухваливши нове по суті, залишивши за нею право власності на гараж. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на те, що суд застосував ст.ст. 74 СК України, хоча позов був заявлений з інших підстав, застосував ст.71 СК України, проте ним не було враховано інтереси двох неповнолітніх дітей, вказуючи на те,що гараж потрібний їй з дітьми для життєво-необхідних потреб. Крім того, апелянт зазначає, що в судовому засіданні було доведено факт наявності у позивача іншого гаража, що апелянт підтверджує наданою до апеляційної скарги довідкою виконкому Ладанської селищної ради №251 від 15.04.2008 року. Також апелянт вважає, що судом безпідставно було стягнуто з неї на користь позивача витрати на правову допомогу, порушивши ч.1 ст.84 ЦПК України. Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення через невірне застосування судом норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, в силу ст. 60, 61, 74 Сімейного кодексу України, 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, а також майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності.Таким чином суд першої інстанції дійшов до висновку, що гараж є об”єктом спільної сумісної власності. Оскільки відповідно до положень ч.2 ст.183 ЦК України спірний гараж є неподільною річчю, його не можна поділити без втрати цільового призначення, відповідачка не має у власності автомобіля і використовує гараж не за призначенням, то визнав право власності на гараж за позивачем, а з його на користь [PERSON] стягнув грошову компенсацію. Проте, з таким висновком суду апеляційний суд погодитись не може враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.05.1993 року по 1995 рік та з 2003 року по 25.01.2006 рік. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням виконавчого комітету Прилуцького району від 28 липня 1999 року, [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] була надана земельна ділянка розміром 5 х 6 метрів для будівництва та обслуговування гаража в [ADDRESS]/5./ а.с. 72/. З пояснень сторін вбачається, що після надання земельної ділянки , сторони з лютого-березня 2000 року перебували у фактичних шлюбних стосунках і за час спільного проживання за спільні кошти розпочали будівництво гаража, який влітку 2001 року повністю збудували. Згідно свідоцтва про право власності від 13.04.2006 року/ а.с. 81/, власником гаража є [PERSON] За змістом ст. 17 Закону України „ Про власність”, / в редакції 1992 року/, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім”ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи обставини справи, пояснення сторін, апеляційний суд ввважає, що спірний гараж був збудований сторонами в результаті спільної праці у період фактичних шлюбних відносин між ними, а тому його слід визнати виходячи з положень Закону України „ Про власність”, об”єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і визнати за кожним право власності на &frac12; частину гаража. Судові витрати слід розподілити між сторонами пропорційно задовленим вимогам та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 90 грн. 50 коп.

Outcome: partial