Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

У грудні 2007 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] та їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]народження і [PERSON] [INFO]народження, (як остаточні вимоги) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідачі без поважних причин відсутні у квартирі [ADDRESS] з 01 січня 2006 року, оскільки з вказаного числа в ній не проживають, за власним бажанням забрали належні їм речі зі спірної квартири і переїхали разом з малолітніми дітьми проживати в іншу квартиру, яку винаймають за окрему плату. Заочним рішенням місцевого суду від 07 березня 2008 року позов було задоволено. Визнано [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON], 2000 року народження і [PERSON] 2006 року народження такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі виїхали зі спірної квартири, в якій вони зареєстровані, що підтверджується актом майстра дільниці КП „ЖЕК-10” від 27.02.2007 року, і такі обставини відповідно до правил ч.1 ст.71 ЖК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, як таких, що відсутні за місцем проживання більше 6 місяців. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 березня 2008 року, яким задоволено позов [PERSON], визнано [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON], 2000 року народження та [PERSON], 2006 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд. На думку апелянта, процесуальні порушення закону виразились у розгляді справи у відсутності відповідачів та третьої особи - органу опіки та піклування, який повинен був висловити свою думку щодо можливості визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням малолітніми дітьми. Також, зазначає, що оскільки в спірній квартирі, яка має три жилі кімнати, фактично проживають чотири сім”ї, вона разом з чоловіком та двома малолітніми дітьми вимушена винаймати іншу квартиру та тимчасово проживати в ній, тому висновок суду про відсутність у спірній квартирі понад 6 місяців з неповажних причин, апелянт вважає необгрунтованим. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] яка належить до житлового фонду місцевої ради, житловою площею 50,5 кв.м зареєстровані, станом на 16 лютого 2008 року (а.с.28), одинадцять осіб, в тому числі відповідачі по справі разом з малолітніми дітьми: сином [PERSON] 2000 року народження та сином [PERSON] 2006 року народження; що відповідачі по справі з 01.01.2006 року в спірній квартирі не проживають згідно з актами від 13.11.2007 року та від 27.02.2008 року (а.с.5 та 25), затвердженими начальником КП”ЖЕК-10”. За правилами ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім”ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. А у випадку, коли зазначені особи були відсутні в ньому з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. З апеляційної скарги слідує, що відповідачі через неможливість фізично розміститись у спірній квартирі були вимушені найняти інше житло, оскільки у спірній трьохкімнатній квартирі зареєстровано одинадцять осіб, що складають чотири сім”ї і дані обставини в апеляційному суді не заперечували як позивач по справі, так і треті особи. Такі обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому підставою для визнання останніх разом з малолітніми дітьми такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] згідно з чинним житловим законодавством бути не можуть. За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обгрунтованим, останнє підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому,

Outcome: partial