Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що у лютому 2007року вона звернулася до підприємця [PERSON]. за виготовленням і установкою 2-х пластикових вікон. Їй було встановлено два вікна, вона повністю оплатила встановлену договором суму 2566грн. Будучи впевненою в надійності фірми, в жовтні 2007року домовилася з відповідачем про виготовлення й установку ще 2-х віконих блоків оплатила [PERSON]. 5500грн, оскільки він безпосередньо займався виконанням робіт. Однак дотепер віконні блоки їй не встановлені. Неодноразово зверталася до відповідачів із проханням повернути їй сплачені гроші за роботу, що вони не виконали. Але їй було відмовлено. Потерпіла значний моральний збиток внаслідок невиконання зобов'язань відповідачем. Життєві і побутові умови порушені. Віконні блоки не встановлені. У будинку холодно. Моральний збиток оцінює у 5000грн. Просить стягнути з відповідачів розмір оплаченого замовлення на виготовлення й установку вікон у сумі 5500грн і у відшкодування моральної шкоди 5000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON]та її представник адвокат [PERSON]. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. [PERSON] пояснила, що у лютому 2007року вона звернулася до підприємця [PERSON]., який займався виготовленням та установкою пластикових вікон, із замовленням на виготовлення і установку 2 пластикових вікон. Був оформлений договір. Вона сплатила встановлену за договором вартість двух вікон 2566грн. Вікна їй було встановлено, безпосередньо [PERSON]. У жовтні вона знов вирішила вставити два нових вікна і звернулася до [PERSON]із заявкою на виготовлення і встановлення двох вікон. [PERSON]. прийняв у неї заявку. Однак письмово договір не був оформлений. Вона їм вірила і не наполягала на письмовому договорі. За оформлення заказу [PERSON]. взяв у неї 100грн. Приблизно 2-3 жовтня 2007року приїхав, зробив заміри і взяв ще 200грн. Конкретний час виготовлення вікон не вказав. Приблизно 6-7жовтня вона сплатила йому 3000грн, і приблизно 10 жовтня 2007року заплатила 1500грн, ще пізніше 1300грн. Сплачувала гроші на вимогу [PERSON]. На підтвердження отримання у неї грошей посилається на розписку, яку надав їй [PERSON] від 17.03.2008року. До двох відповідачів звертається, оскільки це була фірма [PERSON]., а безпосередньо гроші у неї отримував [PERSON]. [PERSON]. грошей у неї не брав. Неодноразово ходила до [PERSON]з вимогою повернути їй гроші. Після таких вимог [PERSON]. їй повернув 300грн, [PERSON]. повернув їй 1000грн. Вважає, що відповідачі повинні їй повернути 5500грн. Крім того вважає, що діями відповідачів їй заподіяна моральна шкода. У неї хвора мама, яку вона вимушена була залишати одну, коли збирала і готувала документи для звернення до суду. Перенесла душевні страждання у зв'язку неповерненням їй грошей і не виконанням заказу. Оцінює моральну шкоду у 5000грн. Просить стягнути з відповідачів 5500грн матеріальної і 5000грн моральної шкоди. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнав і пояснив, що він зареєстрований як приватний підприємець в м.Дружківка. У 2007році він займався продажем і встановкою пластикових вікон. Місце, де він приймав заявки, було у нього по [ADDRESS]. Його син [PERSON] йому допомагав в цій діяльності: знімав заміри, встановлював вікна. Син не був у нього працевлаштований, він тільки вчився цьому. Дійсно позивачка зверталася до нього у лютому 2007року із заявкою на встановлення 2 пластикових вікон. Її заявка була виконана. У жовтні 2007року безпосередньо до нього позивачка не зверталася із заявкою на придбання і встановлення вікон. Ніяких грошей від неї він не отримував. Позивачка приходила до нього із вимогою про повернення грошей у сумі 900грн, мотивуючи тим, що його син зробив заміри, взяв таку суму, але вікна не встановив. Він їй сплатив 1000грн і не знав на той час, що син вже повернув їй 300грн. На той час син йому нічого про це не розповідав. Вважає, що ніякої шкоди він позивачки не завдавав. Просить в задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнав і пояснив, що його батько займався доставкою та встановкою пластикових вікон і він йому в цьому допомагав. У жовтні 2007року він зустрівся біля магазину „Радуга” з позивачкою. Вона попросила його встановити їй одне вікно. Він приїхав до неї до дому, зробив заміри. Вважає, що виконуючи роботи по встановленю вікон, він діяв від імені свого батька [PERSON]. Вартість цього заказу складала 1000грн. Він взяв у неї аванс у сумі 300грн. Через декілька днів попросив оплатити повністю заказ. Позивачка дала йому 700грн. Однак заказ виконати своєчасно не вдалося. Позивачка стала наполягати на виконанні заявки або на повернені грошей. Оскільки на той час він не зміг виконати заказ, повернув їй 300грн. А залишок пообіцяв повернути протягом двох тижнів, бо грошей у нього не було. В цей час батько йому сказав, що повернув позивачки на її вимогу 1000грн. Батькові не було відомо, що він вже їй повернув 300грн. Після цього вирішив не повертати гроші позивачки. Ніяких боргів перед позивачкою він не має. Батько його також не має перед нею боргів. Ніяких розписок він не писав позивачки. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст.60,61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд встановив, що в жовтні 2007року позивачка звернулася до приватного підприємця [PERSON]. із заявкою на придбання і встановлення одного пластикового вікна, вартість якої була 1000грн. Відповідачем [PERSON]. зроблені заміри вікна, а позивачем [PERSON]вартість заявки в сумі 1000грн оплачена безпосередньо [PERSON]. Оскільки саме приватний підприємець відповідач [PERSON]. займався діяльністю по продажу і встановленю вікон, а його син відповідач [PERSON]., виконуючи заявки, діяв від імені [PERSON]. , то суд вважає, що між позивачкою і відповідачем [PERSON]. фактично був укладений в усній формі змішаний договір: купівля продаж пластикового вікна і надання послуг на його встановлення. Ціна договору складала 1000грн. Суд встановив, що умови договору щодо продажу вікна і його встановлення відповідачем [PERSON]. не були виконані, у зв'язку з чим гроші отримані за даним договором були повернуті позивачкі у сумі 1300грн, що підтверджується поясненями як відповідачів [PERSON], так і позивача [PERSON]. Що стосується ціни договору, то суд вважає, що позивачка не надалу суду доказів, що вона заказувала 2 вікна, вартість її заявки складала 5500грн і, що така сума була передана в якості оплати за вікна відповідачам [PERSON]. Як вбачається із пояснень [PERSON], вона передала [PERSON]в оплату за договором 6100грн. (100+200+3000+1500+1300). Не заперечує той факт, що отримала від [PERSON] 1300грн за вікна, які їй не були встановлені. Таким чином борг залишається 4800грн. з яких міркувань вона виходила визначаючи суму позову 5500грн пояснити не може. В якості доказів, позивач та її представник [PERSON]посилаються на свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та на розписку, яку відповідач [PERSON]. надав їй 17 березня 2008року . Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що вона бачила як осінню 2007року приїзжав [PERSON]. і ще якийсь молодий чоловік до [PERSON], на [ADDRESS], заміряли вікна. Вона не бачила, хто із них брав гроші у [PERSON]. Зі слів [PERSON] їй відомо, що вона їм заплатила гроші, але скільки вже не пам'ятає. Також, що обіцяли через три дні приїхати вже з вікнами, але не встановили їх і через декілька тижнів і посилались на затримку на таможні; приїзжали просили в неї гроші, але скільки [PERSON] не пояснювала. У січні 2008року вона разом з позивачкою ходила до [PERSON]. до дому, де [PERSON] просила повернути борг за вікна 5500грн. і [PERSON]. обіцяв повернути гроші. Також зі слів [PERSON] їй відомо, що 1300грн [PERSON] їй повернули. Свідки [PERSON]. та [PERSON]. в судовому засіданні пояснили, що, про передачу гроошей [PERSON] [PERSON] їм нічого не відомо. Вони пояснювали, що також зверталися із заявкою на встановлення вікон і дверей по [ADDRESS]. [PERSON]. приймав у них заказ, але ніяких документів не видав. Йому було сплачено 4680грн, але заказ так і не виконаний, і гроші він не повернув. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що від свого сина чула, шо [PERSON] дала гроші на вікна, а їй їх не повернули. У березні 2008року вона ходила до лікарні і зустрілася зі [PERSON] [PERSON] чекала її біля лікарні. Коли вийшла із лікарні, то побачила, що [PERSON] тримає за руку [PERSON]. і пояснила їй, що це саме він взяв у неї гроші. Вони разом на нього накричали і змусили його написати розписку. Казали йому, що не відпустять, якщо він не напише розписку. Особисто вона погрожувала [PERSON]., що поперебиває йому ноги. Сказали, що надо написати в розписці. [PERSON]абуть хвилювався, бо в нього трусилися руки. З уст [PERSON]. чула, що він визнавав 5000грн. Вона не бачила, щоб [PERSON]. брав гроші у [PERSON], чула таке по розмовам людей. Аналізуючи пояснення цих свідків, вбачається, що ніхто із них особисто не бачів, щоб [PERSON]. брав в якості оплати за вікна 5500грн. Більш за те, відповідно до вимог ст. 208 ЦК України договір між [PERSON] і приватним підприємцем [PERSON]. повинен був укладатися у письмовій формі. Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідчення свідків. Тому суд вважає, що факт того, що договір був укладений саме на суму 5500грн і ці гроші були передані як оплата за договором, повинен доводитися суду письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, окрім свідчень свідків. Із змісту розписки, яку в суді надала [PERSON], вбачається, що [PERSON]. В. брав гроші в сумі 7000грн 06.10.2007року і зобов'язується їх повернути протягом 2 тижнів. [PERSON]. в суді заперечів факт написання цієї розписки. На підтвердження, що розписка була написана саме [PERSON]., позивач посилається на свідка [PERSON]. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що від свого сина чула, шо [PERSON] дала гроші на вікна, а їй їх не повренули. У березні 2008року вона ходила до лікарні і зустрілася із [PERSON][PERSON] чекала її біля лікарні. Коли вийшла із лікарні, то побачила, що [PERSON] тримає за руку [PERSON]. і пояснила їй, що це саме він взяв у неї гроші. До цього випадку, вона не бачила і не знала, зто брав гроші у [PERSON]. Вони разом на нього накричали і змусили його написати розписку. Казали йому, що не відпустять, якщо він не напише розписку. Особисто вона погрожувала [PERSON]., що поперебиває йому ноги. Сказали, що надо написати в розписці. [PERSON]абуть хвилювався, бо в нього трусилися руки. З уст [PERSON]. чула, що він визнавав 5000грн. Вона не бачила, щоб [PERSON]. брав гроші у [PERSON], чула таке по розмовам людей. Як вбачається із змісту розписки, не зрозуміло у кого [PERSON]. брав гроші в сумі 7000грн., кому він зобов'язувався їх повернути. Крім того зміст розписки суперечить іншим обставинам, які зазначала позивачка в обгрунтування своїх вимог. А саме, позивачка пояснювала в суді, що передала [PERSON]гроші в загальній сумі 6100грн, а не 7000грн., і передача грошей відбувалася в різні дні, а не 06.10.2007року, як то зазначено в розписці. Суд вважає, що розписка не містить ніяких відомостей, що договір між [PERSON] і [PERSON] був укладений саме на 5500грн. і що, такі гроші були одержані [PERSON]и від позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала суду доказів, що договір був укладений саме на 5500грн, і що така сума була передана [PERSON] в якості оплати за договором. Тому, вимоги позивачки, щодо стягнення з [PERSON] на її користь розміру оплаченого заказу на виготовлення й установку віконих блоків у сумі 5500грн, не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачки про відшкодування їй моральної шкоди у сумі 5000грн, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки ті обставини, які зазначені позивачкою в обгрунтування своїх вимог, не можуть бути підставою для стягнення моральної шкоди, тому суд вважає, що вимоги про відшкодуванння моральної шкоди не грунтуються на вимогах Закону України „Про захист прав споживачів”.

Outcome: dismissed