Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-12 00:00:00

У травні 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового засідання посилався на те, що йому та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира [ADDRESS]. [INFO] року його мати [PERSON]. померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем першої черги є він (позивач по справі). Шоста державна нотаріальна контора відмовилася видати йому свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло, яке видане 10 червня 1998 року виконкомом Дніпропетровської міської Ради, право власності на квартиру визначено, як спільна сумісна власність. Просив визначити за [PERSON] (померлою) 1/2 частину та за нам 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі і, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача - виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та представник третьої особи - Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися. Надійшли повідомлення з проханням слухати справу у їх відсутності. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1998 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради, квартира [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв. м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [PERSON] померла [INFO] року і здійснити виділ частки не можливо. Як показав в судовому засіданні позивач, після її смерті він прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В даний час він звернувся з заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру № [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність, що підтверджується листом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. При таких обставинах суд вважає за можливе визначити за [PERSON] (померлою) 1/2 частину та за позивачем [PERSON]/2 частину спірної квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Outcome: approved