Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] уклав трудовий договір від 22.03.2005 року із приватним підприємцем [PERSON] згідно якого він надавав охоронні послуги на ПП "Млин". 09.07.2005 року ПП [PERSON] розірвав в односторонньому порядку трудовий договір із [PERSON] на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України, звільнивши позивача за прогул без поважних причин. Позивач [PERSON] вважає, що він звільнений незаконно, звернувся до суду із позовом до ПП [PERSON] про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON]підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, обгрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що ПП [PERSON] 29.06.2005 року на території ПП "Млин" зібрав всіх охоронників та повідомив, що з усіма охоронниками припиняється трудова діяльність із 01.07.2005 року , так як вони підпадають під скорочення у зв'язку із розірванням договору на обслуговувавння ПП "Млин". На ПП ""Млин" працювало чотири охоронники і лише із ним був укладений офіційний договір, інші охоронники працювали неофіційно, з ними ПП [PERSON] укладені не були. Особисто йому [PERSON] запропонував написати заяву про звільнення за власним бажанням, але він не погодився та сказав, що так як їх скорочують, то ПП [PERSON] повинен попередити за два місяці згідно трудового законодавства. На таке зауваження [PERSON] йому повідомив, що якщо він не напише заяву за власним бажанням, то буде звільнений по статті. 04.07.2005 року [PERSON] зібрав всіх охоронників для розрахунку та здачі спецодягу. Спецодяг він здав, але зарплату та компенсаційні виплати не отримав, як не отримав і трудову книжку. 04.10.2005 року по пошті він отримав трудову книжку, звідки дізнався, що він звільнений із 09.07.2005 року за ст. 40 п. 4 КЗпП України (за прогул). 25.10.2005 року він звернувся в суд із даним позовом. Рішенням суду від 08.08.2006 року за його позовом до ПП [PERSON] про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки, були стягнуті кошти в сумі 869 грн. та моральна шкода в сумі 300 грн. Останні розрахункові кошти він отримав від [PERSON] по розходному ордеру, який зберігався у відповідача в кінці квітня 2006 року в сумі 74 грн. Просить суд зобов'язати ПП [PERSON] змінити формуліровку звільнення в його трудовій книжці із ст. 40 п. 4 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку, починаючи із 09.07.2005 року по кінець квітня 2006 року, тобто за десять місяців, виходячи із місячного заробітку 290 грн., всього 2900 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., яку він обгрунтовує моральними стражданнями та переживаннями внаслідок неправомірної поведінки відповідача, порушенням його нормальних життєвих зв'язків, наявністю боргів по оплаті комунальних послуг. Він просить також стягнути витрати за надання юридичної допомоги в сумі 500 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений судом. Представник відповідача ПП [PERSON] за дорученням адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що останній день на роботі позивач [PERSON] був 30.06.2005 року, а в послідуючому на роботу він не вийшов, будь-якого наказу про недопущення до роботи [PERSON] зі сторони [PERSON] не було, а тому у ПП [PERSON] були всі наявні підстави для звільнення позивача за прогул за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Кошти розрахункові в сумі 105 грн. були направлені позивачу поштовим переводом, які він відмовився отримувати спочатку, а потім отримав. ПП [PERSON] викликав письмовим повідомленням позивача для явки в приміщення сільської Ради, де був його кабінет 06.07.2005 року для дачі пояснень з приводу неявки на роботу, але [PERSON]не з'явився та впослідуючому був звільнений за прогул із 09.07.2005 року. У задоволенні позову він просить суд позивачу відмовити внаслідок його бузпідставності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він разом з [PERSON], [PERSON] працював охоронником на ПП "Млин" у [PERSON] Офіційно по договору оформленим був лише [PERSON] 29.06.2005 року на території ПП "Млин" [PERSON] зібрав всіх охоронників та повідомив, що із 01.07.2005 року всі звільнені, так як ПП "Млин" припиняє свою діяльність та запропонував написати заяву за власним бажанням. [PERSON] не погодився з таким звільненням та заперечував писати заяву за власним бажанням та пояснив, що якщо із ним розривається договір, то чому [PERSON] його не попередив за два місяці та сказав, що він згідний на звільнення за згодою сторін, або за скороченням штату. [PERSON] на це відповів, що якщо він буде наполягати на звільненні за скороченням штату, то буде звільнений по статті, про що буде запис в трудовій книжці, а також буде звільнений по статті, якщо наполягатиме на компенсації. [PERSON] також сказав, щоб всі четверо охоронників здали форму, що всі і зробили, крім [PERSON], який форму здав 04.07.2005 року в кабінеті [PERSON] 04.07.2005 року [PERSON] розрахувався, виплативши по 50 грн. кожному. 29.06.2005 року та 04.07.2005 року будь-якої іншої роботи як [PERSON], так і всім іншим охоронникам [PERSON] не пропонував. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, свідка [PERSON], вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи із слідуючих підстав: Із трудового договору від 22.03.2005 року, вбачається, що він укладений між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] зобов'язаний виконувати роботу охоронника. Із трудової книжки серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] 09.07.2005 року звільнений з роботи за прогул. Трудовий договір № 1770 від 22.03.2005 року розірвано згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України (прогули). Із рішення суду від 08.08.2006 року, вбачається, що позивач [PERSON] трудову книжку отримав 04.10.2005 року та цим же рішенням за затримку видачі трудової книжки із відповідача [PERSON] стягнуто 869 грн та моральна шкода в сумі 300 грн. Відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України, "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу достроково може розірвати договір у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин". Як достовірно встановлено в судовому засіданні та слідує із пояснень позивача [PERSON], свідка [PERSON], який бузпосередньо був допитаний в судовому засіданні, письмових пояснень [PERSON], підпис якого засвідчений сільським головою та печаткою сільської Ради, всім охоронникам, які працювали на ПП "Млин" до договору усному, а позивач [PERSON] письмовому, відповідачем [PERSON] на зборах 29.06.2005 року було офіційно повідомлено, що із 01.07.2005 року вони звільнені у зв'язку із припиненням діяльності ПП "Млин", а [PERSON] запропоновано [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням. Будь-яка інша робота відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] запропонована не була. ПП "Млин" фактично припинив діяльність із 01.07.2005 року, позивач [PERSON] здав форму [PERSON] 04.07.2005 року. Відповідно до ст. 147 КЗпП України звільнення із роботи за ініціативою адміністрації (в тім числі за прогули без поважних причин) є дисциплінарним стягненням за порушенням трудової дисципліни. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, або ж в разі відмови дачі таких пояснень, скласти відповідний акт. Як достовірно встановлено в судовому засіданні дані вимоги закону відповідачем дотримані не були. Суд, проаналізувавши письмові докази по справі, пояснення та доводи позивача [PERSON], пояснення свідка [PERSON] та заперечення представника відповідача в судовому засіданні, вважає, що зі сторони позивача [PERSON] за вищенаведених обставин, не був допущений невихід на роботу без поважних причин (прогул), а тому суд, вважає, що звільнення позивача [PERSON] ПП [PERSON], а саме розірвання трудового договору з ним за ст. 40 п. 4 КЗпП України із 09.07.2005 року є незаконним. Суд, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] не бажає продовжувати трудові відносини із ПП [PERSON] та зважаючи на позовні вимоги позивача в судовому засіданні, вважає за можливе визнати звільнення [PERSON] - незаконним без поновлення його на роботі та змінити формулювання причин звільнення із ст. 40 п. 4 на ст. 38 КЗпП України. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона має рівні права щодо надання доказів та повинна довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, наданих позивачем [PERSON], суд вважає, що позивачем не доведено факт та час останнього остаточно розрахунку відповідача із позивачем, оскільки позивач [PERSON] не надав суду документального підтвердження даного факту, а саме того, що останні виплати в сумі 74 грн. від відповідача [PERSON] він отримав в кінці квітня 2006 року. За цих обставин, суд вважає, що позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, до задоволення не підлягає внаслідок недоведеності позовних вимог позивачем. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, "відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають для нього нормальних життєвих зв'язків для життя. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу [PERSON] завдана моральна шкода, що полягає в моральних переживаннях, стражданнях, вжитті додаткових зусиль для організації його життя, а саме, пошуку джерел для утримання сім'ї, де є двоє неповнолітніх дітей, неможливості влаштуватися на іншу роботу, у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, та наявності боргів в цей період за комунальні послуги. Суд, вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в сумі 500 грн. Згідно ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що із відповідача ПП [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати за надану правову допомогу в сумі 500 грн., що стверджується довідкою адвоката. Доводи представника відповідача в судовому засіданні в частині того, що мав місце в діях позивача [PERSON] невихід на роботу без поважних причин (прогул), суд оцінює критично, оскільки, на думку суду вони спростовуються іншими доказами, що наведені вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial