Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-26 00:00:00

[PERSON]. звернулась в міськрайсуд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та сятгнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 22 вересня 2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] народження. Причиною звернення з позовом до суду стали ті обставини, що у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки, немає взаєморозуміння при вирішенні питань сім'ї та побуту, що негативно впливає на взаємини. Фактично шлюбні стосунки припинені. Тому сторони прийшли до висновку, що втратили один до одного почуття любові та поваги. Крім цього з нею проживає їх неповнолітній син який потребує матеріальної допомоги з боку батька. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки. Їх спільна дитина знаходиться на її утримання і потребує матеріальної допомоги з боку батька, але він матеріальну допомогу, на утримання сина не надає. Сама вона не в змозі утримувати дитину, і їй приходиться випрошувати допомогу у відповідача на утримання дитини . Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем , та стягнути на її користь аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі &frac14; частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 130 п. та ст. 174 п.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка і відповідач у 2001 р. вступили в шлюб(а.с. 5), має неповнолітню дитину батьком якого є відповідач(а.с.6 ). Шлюб у сторін перший. Спору відносно майна та місця мешкання дитини сторони не мають. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.182 ч. 2 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо він суперечить інтересам однієї із сторін. Суд проаналізувавши і оцінивши докази наведені вище в сукупності з фактичними обставинами справи прийшов до висновку, що всі вони є належними, допустимими і, такими, що обґрунтовують вимоги позивача. Таким чином [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], якого зобов'язаний утримувати до досягнення ним повноліття, але сам дитину не утримує, достатньої матеріальної допомоги, на утримання дитини, у добровільному порядку не надає, а тому суд повинен винести рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Також у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя, підтримання та забезпечення сім'ї неможливе.

Outcome: approved