Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який згідно ч.2 ст.31 ЦПК України, було уточнено вимогами, а.с.47, про визнання дійсною угоду купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS]., про визнання за нею права власності на цю частку будинку, про стягнення доплати вартості ј частки будинку за цією угодою в сумі 7.070гр. та про стягнення судових витрат по справі. Позов мотивований тим, що в липні 2006р. вони з відповідачем уклали усну угоду купівлі-продажу за 4.000 доларів США ј частки зазначеного жилого будинку, яка належить відповідачеві на праві власності. У зв'язку з цим, вона передала відповідачу 2.600 доларів США, про що відповідач написав розписку. В серпні 2007р. вона хтіла сплатити відповідачу залишок договірної суми 1.400 доларів США, які по курсу НБУ складають 7.070гр. Але відповідач відмовився взяти ці гроші і ухилився від нотаріального посвідчення угоди купівлі продажу належної йому ј частки жилого будинку. У судовому засідання позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, які просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з поважних причин, про що направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та про заперечення проти позову. У попередньому судовому засіданні відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що дійсно він мав намір продати позивачці за 6.000 доларів США два приміщення, які входять в належну йому на праві власності ј частку жилого [ADDRESS]. У зв'язку з цим в липні 2006р. позивачка передала йому аванс в сумі 2.600 доларів США, про отримання яких він написав розписку. Але вони не змогли оформити цю угоду нотаріально через його небажання платити велику суму податку за цим договором. У зв'язку з цим він передумав продавати своє нерухоме майно і має намір повернути позивачці отримані 2.600 доларів США. Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що відповідач не бажає продавати своє нерухоме майно, а написану ним розписку про отримання від позивачки 2.600 доларів США, не можна вважати договором тому, що в цій розписці не зазначено за яку жилу площу позивачка заплатила відповідачу ці гроші, а також між сторонами не було досягнуто домовленості щодо суттєвих умов договору купівлі-продажу нерухомого майна. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи і надані документи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позову з наступних підстав. З пояснень сторін і матеріалів справи судом встановлено, що в липні 2006р. позивачка передала відповідачу 2.600 доларів США в якості авансу за купівлі-продаж житлової площі, про що відповідач написав розписку, а.с.24. Свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що в липні 2006р. відповідач пообіцяв продати позивачці за 4.000 доларів США ј частку жилого [ADDRESS], які належать відповідачеві на праві власності. У зв'язку з цим, позивачка передала відповідачу 2.600 доларів США, про що відповідач написав розписку. Факт наміру продати позивачці нерухоме майно підтверджував і відповідач. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що в липні 2006р. сторони уклали усну угоду купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS], які належать відповідачу на праві власності. Але нотаріально цей договір посвідчено не було. У зв'язку з цим зазначений договір купівлі-продажу є нікчемним тому, що: -відповідно до ст.657 ЦК України - договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню; -згідно ч.1 ст.220 ЦК України - у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. * Відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.4 Постанови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.78р. №3 - суд може взнати договір дійсним, але якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що сторони не складали письмовий договір купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS], які належать відповідачу на праві власності. Між ними було досягнуто лише усну угоду купівлі-продажу цього нерухомого майна. В липні 2006р. написав розписку про отримання від позивачка авансу в сумі 2.600 доларів США за купівлю-продаж житлової площі. Але цю розписку не можна вважати договором купівлі-продажу нерухомого майна тому, що в ній не зазначений предмет договору. Відповідач не ухилявся від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу нерухомого майна, а взагалі передумав продавати належне йому на праві власності нерухоме майно, що є його правом, передбаченим ч.1 ст.655 і ст.658 ЦК України. Також, згідно п.11.1.3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03р. - при здійсненні продажу об'єкту нерухомого майна, воно повинно бути оцінено державним органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого в редакції від 28.01.03р. наказом Міністра юстиції від 28.01.03р. передбачено право здійснювати таку оцінку органами БТІ. Так позивачка не надала суду належних доказів відповідності 4.000 доларів США, зазначених в розписці, дійсній вартості ј частки жилого [ADDRESS], чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. З зазначеного виходить, що при укладанні усної угоди купівлі-продажу частки жилого будинку сторони не встановили дійсну ціну цього об'єкту нерухомого майна, чим не виконали істотну умову договору купівлі-продажу нерухомого майна, передбачену ст.691 ЦК України. Також, у попередньому судовому засіданні відповідач поясняв, що після написання розписки в липні 2006р., він не передавав позивачці ключі від приміщень належної йому ј части жилого будинку та документи на належне йому нерухоме майно. З показань свідка [PERSON] і наданої суду фотографії судом встановлено, що після написання розписки в липні 2006р., відповідач закрив на ключ двері тих приміщень, якими він користується і уїхав з м. Саки. З зазначеного виходить, що після укладання усної угоди купівлі-продажу частки жилого будинку, сторони не виконали вимоги, передбачені ст.ст.662,673,689 ЦК України в частині приймання-передачі в натурі предмету угоди і технічної документації, які є істотними умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, сторони не надали суду належних доказів відсутності прав третіх осіб на належну відповідачеві ј частку жилого [ADDRESS], чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. З зазначеного виходить, що під час укладення усної угоди купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна відповідач не виконав зазначеної вимоги, яка передбачена ст.659 ЦК України, що є істотною умовою договору купівлі-продажу нерухомого майна. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку про відсутність між сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості. Зазначене свідчить про відсутність законних підстав по справі для визнання дійсною усну угоду купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS]. * Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення з позивачка на користь відповідача доплати вартості ј частки будинку за угодою купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS]. в сумі 7.070гр., є похідною від висновку суду про необхідність відмовити у задоволені позовної вимоги про визнання дійсною угоду купівлі-продажу ј частки жилого [ADDRESS]., суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне повернути позивачці 7.070гр., зараховані нею на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в АРК. за квитанцією від 06.06.08р. з метою забезпечення позову, а.с.48. * Враховуючи зазначене та вимоги ст.ст.84,88 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат по справі. * Відповідно до ч.3 і 6 ст.154 ЦПК України - заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно п.8 ст.214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що ухвалою Сакського міськрайсуду від 12.12.07р. було накладено арешт на належну відповідачеві ј частку жилого [ADDRESS]., з метою забезпечення позову, а.с.41. Приймаючи до уваги зазначене, а також факт вирішення судом спору по суті по теперішній цивільній справі, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову після набрання законної сили судового рішення по справі. * На підставі ст.ст. 220,657,659,662,673,691 ЦК України, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.03р., Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого в редакції від 28.01.03р. наказом Міністра юстиції від 28.01.03р., і

Outcome: dismissed