Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

15 травня 2003 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до редакції газети «Західний Донбасс» та [PERSON] і просив визнати такими, що не відповідають дійсності, відомості відносно нього, опубліковані відповідачами в газеті «Західний Донбасс» №24-25 (2987-2988) в статті «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод», зобов'язати спростувати опубліковані відомості шляхом публікації наданої ним відповіді та стягнути на його користь моральну шкоду :з редакції газети «Західний Донбас» 300 000 грн., з журналіста [PERSON] 50 000 грн. ( а.с.3-6 ) 29.08.2003 року позивач [PERSON] зменшив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. з редакції газети «Західний Донбас» та до 5 000 грн. з журналіста [PERSON]( а.с. 66). 16 травня 2008 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог и просив на підставі ст. 23, 201, 297, 1167,1172 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про інформацію», ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу ) в Украні», ст.37 Закону України визнати недостовірними та такими, що принижують честь, гідность та ділову репутацію, відомості, поширені редакцією газети «Західний Донбасс» та журналістом [PERSON] відносно нього 27 лютого 2003 року в газеті «Західний Донбасс» № 24-25 (2987-2988) в статті «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод», а саме: -«сам назначил директором завода» «провозгласил себя дольщиком, опираясь на поддержку полусотни работников, хотя такое количество голосов никак не составляет двух третей от общего состава коллектива тех лет», - «доброй воли на оплату пая г-н Солодовник не проявил» - «За 5 лет [PERSON]не провел ни одного собрания дольщиков, «заморозил» деятельность Совета коллективного предприятия», - процесс так называемой переуступки долей, который шел даже не с грубым, а с вопиющим нарушением целого пакета законов»; Зобов'язати редакцію газети «Західний Донбасс» спростувати опубліковані недостовірні відомості шляхом публікації відповіді, що є додатком до позову; Стягнути відшкодування моральної шкоди його користь з редакції газети «Західний Донбасс» в розмірі 300 000 грн. та з [PERSON] 50 000 грн. (а.с.91 - 95 ). 27.02.2003 року в газеті «Західний Донбас» №24-25 (2987-2988) була опублікована стаття «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод», в якій висвітлювалася діяльність КП «Павлоградський завод продтоварів» та [PERSON]. як директора підприємства. Автором статті був журналіст [PERSON] Позивач, який працював директором вказаного підприємства в період з 1995 по 2000 рік, вважає, редакція газети «Західний Донбас» порушила його права, тому що публікація містить ряд недостовірних відомостей, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію, що призвело до завдання йому моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримав частково, просив провадження по справі щодо відповідача [PERSON] закрити в зв'язку з його смертю та надав заяву про відмову від частини позовних вимог, в саме від вимоги зобов'язати спростувати опубліковані відомості шляхом публікації наданої відповіді в зв'язку з тим, що вказані дії вже виконані відповідачем в газеті від 05.06.2003 року. Вказана відмова прийнята судом, провадження по вказаним вимогам закрите. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що газета «Західний Донбас» заснована виконкомом Павлоградскої міської ради та зареєстрована як друкований засіб масової інформації відповідно до чинного законодавства 13.12.1993 року. [PERSON] працював в газеті журналистом. Згідно ст.38 Конституції України честь та гідність людини визнаються найвищою соціальною цінністю, тому [PERSON] та редакція газети повинні були дотримуватися цього положення закону. Крім того, редакція та журналіст [PERSON] в своїй діяльністі повинні були дотримуватись Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу ) в Україні та Закону України «Про інформацію». Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» зі змінами та доповненнями до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і репутацію громадянина чи організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. 27.02.2003. року в даній газеті була опублікована стаття «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод», тобто були розповсюджені відомості, присвячені діяльності позивача на посаді директора КП «Павлоградський завод продтоварів». Автором статті є журналіст [PERSON] Тираж газети станом на дату публікації спірної статті складав 14 500 екземплярів Судом встановлено, що розповсюджені відомості не відповідають дійсності та викладені неправдиво. На підставі закону відповідач повинен був у судовому засіданні довести, що він опублікував правдиві відомості, але таких доказів його представник не надав, посилаючись на те, що минуло багато часу з дня звернення позивача в суд з позовом, що помер журналіст [PERSON] та змінилося керівництво редакції. Але з такими доводами суд не може погодитись, тому що редакція газети «Західний Донбас» знала про зупинення провадження по справі, мала можливість і повинна була зберегти чи долучити до цивільної справи докази про правдивість опублікованих відомостей. По даній категорії закон не забороняє позивачу надати суду свої докази протилежного, і такі докази позивач надав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був обраний директором КП «Павлоградський завод продтоварів» на підставі рішення загальних зборів членів КП 01.12.1995 року, що спростовує твердження відповідача, що [PERSON] сам себе призначив на цю посаду ( а.с. 19 ). Досліджений в судовому засіданні Статут КП «Павлоградський завод продтоварів» свідчить про те, що відповідно до п.4.7 до компетенції директора не входить скликання та проведення загальних зборів.(а.с. 106-112) В той час відповідно до Регламенту загальних зборів членів КП «Павлоградський завод продтоварів» в редакції від 26.01.1996 року вказано, що загальні збори проводяться не менш, чим один раз на рік, адміністрація підприємства може виступити з ініціативою про проведення тільки позачергових зборів, а директор здійснює контроль за ходом виконання рішень загальних зборів (а.с.17) Згідно закону ініціатором проведення загальних зборів мали бути крім адміністрації рада колективного підприємства, а також не менш 40% членів колективного підприємства. Але наданий позивачем протокол загальних зборів членів КП від 26.01.1996 року спростовує опубліковану інформацію щодо непроведення на підприємстві загальних зборів членів КП на протязі 5 років після дати обрання його директором, тобто з 01.12.1995 року. (а.с. 13-14). Законність проведення інших загальних зборів без порушень законодавства підтверджується також рішенням Павлоградського міськрайсуду від 26.01.2004 року та постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2004 року. (а.с. 113 ) Що стосується діяльності Ради колективного підприємства, то така Рада на вимогу п. 4.3 та 4.4 Статуту КП «Павлоградський Завод продтоварів» фактично не була створена і обрана, тому не могла працювати в зазначений період, а питання про обрання та діяльність Ради до компетенції директора не входила (а.с. 106 - 112 ). Відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт створення вказаної Ради, її склад, проведення засідань, та не привів доказів, що позивач заморозив її діяльність. Тому відомості, опубліковані в газеті «Західний Донбас» «За 5 лет [PERSON]не провел ни одного собрания дольщиков, «заморозил» деятельность Совета коллективного предприятия» не відповідають дійсності. В судовому засіданні встановлено, що члени КП надали позивачу право голосу від їх імені на загальних зборах шляхом видачі довіреностей. Вказані довіреності в кількості 105 шт. посвідчені нотаріально відповідно до вимог ЦК УРСР, який був чинний на момент їх видачі. Надана відповідачем копія позовної заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., яка була у його розпорядженні при підготовці спірної статті, оцінюється судом критично, оскільки на дату публікації статті в газеті рішення по вказаному позову судом не було прийняте і відповідачі не повинні були брати позов до уваги і посилатись на нього як на доказ. Провадження по вказаній цивільній справі було закрите ухвалою Павлоградського міськрайсуду від 13 липня 2007 року в зв'язку з ліквідацією КП «Павлоградський завод продтоварів» (а.с.87 ), яка була залишена без змін згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2008 року (а.с. 88 ), тобто немає рішення суду, яке б підтвердило твердження відповідачів в опублікованій статті. Недостовірність відомостей про грубі порушення чинного законодавства при придбанні [PERSON]. часток колективного підприємства спростовуються витребуваними судом та наданими представником позивача договорами про придбання часток, документами, що підтверджують проведення ним розрахунків з продавцями цих часток. Відсутність зазначених порушень також підтверджується актом перевірки, здійсненої контрольно-ревізійним відділом в м.Павлограді №22/158 від 27.08.2001 року, який був оглянутий в судовому засіданні. Суд також не погоджується з позицією відповідача щодо того, що в спірній статті викладені виключно оціночні судження, оскільки згідно ст.47-1 ЗУ «Про інформацію» такими судженнями можуть бути висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій тощо. Як встановлено в судовому засіданні стаття містить фактичні дані - посилання на факти проведення загальних зборів членів КП, порушень при викупі часток та при обранні позивача на посаду директора. Витребувані судом докази щодо направлених редакцією газети «Західний Донбас» чи журналістом інформаційних запитів до [PERSON]. та КП «Павлоградський завод продтоварів» при підготовці статті відповідач не надав, отже у суду відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності. Таким чином, суд дійшов висновку, що на дату публікації відповідач не мав доказів щодо достовірності поширених ним в статті «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод» відомостей щодо позивача, а ті докази на які посилається відповідач одержані не з офіційного джерела, тобто з порушенням закону. Тому суд вважає, що відомості, поширені редакцією газети « Західний Донбасс» і журналістом [PERSON] відносно [PERSON]. 27 лютого 2003 року в газеті «Західний Донбасс» № 24-25 (2987-2988) в статті «Несладкая жизнь «сладких женщин» или как разделить на троих… завод», а саме: -«сам назначил директором завода» «провозгласил себя дольщиком, опираясь на поддержку полусотни работников, хотя такое количество голосов никак не составляет двух третей от общего состава коллектива тех лет», - «доброй воли на оплату пая г-н Солодовник не проявил» - «За 5 лет [PERSON]не провел ни одного собрания дольщиков, «заморозил» деятельность Совета коллективного предприятия», - процесс так называемой переуступки долей, который шел даже не с грубым, а с вопиющим нарушением целого пакета законов»; слід визнати недостовірними та такими, що принижують честь, гідность та ділову репутацію позивача, оскільки [PERSON] займав посаду керівника, займається громадською та благодійною діяльністю, є широко відомою особою, має сім'ю, тому публікація принизила його честь і гідність та завдала шкоди діловій репутації. Факт добровільної публікації відповідачем відповіді [PERSON]. в газеті від 05.06.2003 року до вирішення даного позову по суті суд розцінює як визнання позивачем факту поширення ним недостовірної інформації відповідно до ч.2 ст.37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». (а.с. 69 ) Ст.298 ЦК України надає право кожному на повагу до його гідності та честі та на їх судовий захист. Ст.23 ЦК України передбачає можливість відшкодування моральної шкоди при приниженні честі, гідності чи ділової репутації особи. Згідно ст..42 ЗУ «Про інформацію» газета як засіб масової інформації є учасником інформаційних відносин, отже в своїй діяльності повинна дотримуватися вимог чинного законодавства, а саме дотримуватися принципів об'єктивності, вірогідності, повноти і точності поширюваної інформації, що передбачено ст.2 вказаного закону. Вимога дотримання вказаних норм законодавства також міститься в ст.5 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Статтею 47 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи є порушенням законодавства про інформацію та тягне за собою притягнення до юридичної відповідальності. Пунктом 1 ч.2 ст.41 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» визначені підстави для притягнення редакції газети до відповідальності, зокрема за порушення, передбачені ст.47 ЗУ «Про інформацію». Можливість відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої суб'єктом інформаційної діяльності на підставі рішення суду передбачена ст.49 ЗУ «Про інформацію». З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач порушив положення приведеного закону і відомості, поширені редакцією газети «Західний Донбас» щодо [PERSON]., є недостовірними, принижують його честь та гідність, ділову репутацію. В зв'язку з цим позивачу завдана моральна шкода. Враховуючи розмір завдання шкоди, зміни, що настали в стосунках позивача з друзями, його психологічний стан, а також той факт, що відповідач не надав доказів для звільнення його від відповідальності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. З урахуванням матеріального стану відповідача суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування до 5000 грн, а в іншій частині позову відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати по справі в розмірі 250 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial