Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

22.05.2008 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] та її малолітньою донькою [PERSON], обгрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований [ADDRESS], який він придбав за договором купівлі-продажу 17 липня 1978 року. На прохання [PERSON] в жовтні 2006 року він дозволив зареєструватись їй з дитиною у його будинку, разом з тим, ні відповідачка, ні її дитина за місцем реєстрації жодного дня не проживали, їх особистих речей в будинку немає. Вважав, що відповідачка втратила право користування житлом в його будинку, однак, добровільно вирішити з нею це питання не має можливості, оскільки йому невідомо місце її мешкання. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю і пояснив, що зазначений житловий будинок належить йому на праві приватної власності, в жовтні 2006 року відповідачка з дитиною була зареєстрована в будинку з його дозволу, однак, жодного дня в ньому не проживали, їм потрібна була лише реєстрація для влаштування дитини в дитячий садок. В теперішній час він бажає вільно розпоряджатися своєю власністю і переоформити будинок на свого сина, в зв»язку з чим просив визнати відповідачку з її дитиною такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачка [PERSON] про розгляд справи повідомлена в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, однак, до суду не з»явилась, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Ясинуватського МРВ УМВС України в Донецькій області - в судове засідання не з»явився, надавши клопотання з проханням розглядати справу у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи - служби у справа дітей Ясинуватського міськвиконкому Золотухіна Л.О. Вирішення питання залишила на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.158 Житлового кодексу України, користування житлом, що належить громадянину на праві приватної власності, здійснюється на підставі договору найму, який укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Судом установлено, що будинок [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу від 20.07.1978 року (а.с.6). Відповідачка [PERSON] і її дитина [PERSON], 2004 року народження, зареєстровані в будинку позивача (а.с.16). Разом з тим, з акту від 17.01.2008 року, складеного дільничним інспектором за участю сусідів, установлено, що відповідачка за вказаною адресою не проживає і ніколи не проживала (а.с.17). В суді установлено, що відповідачка [PERSON] членом сім»ї власника будинку не є, спільне господарство з ним не веде, разом з тим, між нею і власником будинку [PERSON] договір найму жилого приміщення не укладено, іншої угоди на користування житлом не досягнуто, відповідачка має інше місце мешкання, оскільки вказаним житлом добровільно не користується, позивач бажає користуватися та розпоряджатися своєю власністю без перешкод. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житлом в будинку, що належить[PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved