Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем витрат, понесених ним на проведення ремонту будинку [ADDRESS] в сумі 19296 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вселився у даний будинок зі згоди відповідача, який пообіцяв, що після отримання свідоцтва на спадщину за законом подарує йому це житло. Оскільки будинок перебував у аварійному стані та потребував капітального ремонту, він погодивши з відповідачем всі умови, здійснив ремонт будинку та провів його газифікацію, на що затратив власні кошти. Оскільки відповідач в подальшому поставив питання про виселення з будинку, але відмовляється повернути йому кошти витрачені на ремонт та газифікацію будинку, він просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 19296 грн., посилаючись на ст. 901 ЦК України, як на виконання ним взятих за договором надання послуг зобов'язань та несплатою з боку відповідача зазначених послуг. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, зазначив, що письмового договору найму житла з відповідачем не укладав, ремонт у будинку проводив за згодою [PERSON] Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач самовільно вселився у належний йому будинок без його згоди та оформлення договору найму житла, без його згоди провів ремонт у будинку. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до локального кошторису № 2-1-1 на капітальний ремонт житлового будинку в [ADDRESS] (без зазначення номеру) від 26.12.2007 року кошторисна вартість ремонтних робіт становить 19296 грн. 24.08.2006 року складений дефектний акт на проведення капітального ремонту, який не затверджений організацією, що проводить такі роботи та на ньому не вказано, на ремонт якого будинку він складений. Відповідно до договору №1427 про надання послуг на газопостачання останній укладений з позивачем по справі за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач(а.с. 3). Відповідно до ст. 819 ЦК України капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст. 815 ЦК України наймач не має права проводити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі, а відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання письмової форми правочину позбавляє сторони права у випадку заперечення факту його укладення посилатись на свідчення свідків. Позивач не надав суду договір найму спірного будинку, письмове погодження відповідача на проведення капітального ремонту будинку. Відсутні будь-які підписи відповідача на дефектному акті, локальному кошторисі, що свідчить також про відсутність згоди власника на проведення ремонту його житла. Крім того відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, які регулюються Цивільним та Житловим кодексом України. Відсутність згоди власника житла на проведення ремонтних робіт є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд не приймає до уваги посилання позивача на норми ст. 901 ЦК України, оскільки останнім в судовому засіданні не доведено, що між ним та відповідачем укладався договір про надання послуг. В судовому засіданні були допитані свідки, але так як відповідач заперечує проти того, що він давав згоду на проведення капітального ремонту будинку, а договір найму житла у письмовій формі не укладався, то суд не приймає до уваги свідчення свідків при прийнятті рішення. Сторони звільнені від сплати державного мита відповідно до ст.4 п. 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 р. № 7-93.

Outcome: dismissed