Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

13.04.2006 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про визнання дійсною угоди купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки площею 0,150 га, розташованих за адресою: [ADDRESS], та визнання за позивачем права власності на вказані будівлю та земельну ділянку. В позові зазначено, що 01.04.2001 року вона уклала з відповідачем в простій письмовій формі угоду купівлі-продажу, за умовами якої вона купила у нього вказані об'єкти за 9000 грн., які сплатила 01.04.2004 року, про що відповідач надав письмову розписку. Після одержання нею в квітні 2004 року державного акту про право власності на вказану земельну ділянку на ім'я [PERSON]., останній відмовився від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу будівлі та земельної ділянки, посилаючись на те, що умови угоди ним виконані повністю (а.с.3-4). До позову позивачка долучила письмову заяву [PERSON]., датовану 12.04.2006 року, тобто за день раніше до подання позову, в якій він погоджувався з позовом та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.13). Рішенням Іллічівського міського суду від 20.04.2006 року позов задоволено в повному обсязі та визнано дійсним укладений між [PERSON] та [PERSON]. договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,15 га, розташованих по [ADDRESS] з визнанням за [PERSON] прав власності на них (а.с.17). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2007 року задоволена апеляційна скарга третьої особи [PERSON]., рішення Іллічівського міського суду від 20.04.2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд. В ухвалі зазначено, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що суду було відомо про арешт майна боржника [PERSON]. за вимогами [PERSON]. і суд вирішив справу без врахування інтересів [PERSON]. (а.с.172-173). При новому розгляді справи в судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначила, що про накладення арешту на майно [PERSON]. їй стало відомо в 2004 році і саме з цієї причини вона звернулась до суду з зазначеним позовом, оскільки не могла вчинити угоду в нотаріальній конторі в зв'язку з наявністю арешту на майно [PERSON]. Уточнила також, що вказівка в позові про те, що розрахувалась 01.04.2004 року є помилковою, і слід читати 01.04.2001 року. Відповідач [PERSON]. позов визнав в повному обсязі, підтвердивши пояснення [PERSON], а також пояснив, що він не ухилявся від нотаріального посвідчення угоди, а причиною звернення [PERSON]. до суду був арешт на його майно, про наявність арешту йому та позивачці було відомо перед зверненням [PERSON] до суду. Заперечення третьої особи [PERSON]. вважає необґрунтованими, оскільки арешт за позовами [PERSON]. до нього накладено в межах позовних вимог, а не на все його майно, а вимоги [PERSON]. могли б бути задоволені за рахунок належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. Однак не заперечує, що ухвали Іллічівського міського суду від 29.03.2004 та 05.04.2004 року про накладення арешту на його майно в межах позовних вимог на суму 426368 грн. є чинними на даний час, що він є боржником за виконавчими провадженнями відносно [PERSON]. на суму біля 650000 грн., яка ним не виплачується, а також відносно ще чотирьох стягувачів на суми, розмір яких не пам'ятає , що вказана ним квартира знаходиться під заставою банку. Представник третьої особи [PERSON]. проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що не може бути визнаною дійсною угода в період дії ухвали суду про арешт майна [PERSON]. і, крім того, земельна ділянка не могла бути предметом угоди , оскільки право власності на неї у [PERSON]. виникло лише з одержанням державного акту на право власності на землю від 30.03.2004 року і на час датування угоди від 01.04.2001 року вказана земельна ділянка була комунальною власністю. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалами Іллічівського міського суду від 29.03.2004 та 05.04.2004 року на майно [PERSON]. накладено арешт в межах позовних вимог [PERSON]. на суму 426368 грн. (а.с.23-25).Рішенням Іллічівського міського суду від 20.09.2004 року стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON]. 505176,66 грн.(а.с.27-30). В цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.08.2005 року (а.с.33-34). На виконання рішення суду відкрите виконавче провадження про стягнення з [PERSON]. на користь [PERSON]. 507876,66 грн. (а.с.35-39,166-168).До теперішнього часу борг не сплачувався ( а.с.182). За даними з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 16.08.2006 року значиться арештованим все майно [PERSON]. на підставі ухвали Іллічівського міського суду від 29.03.2004 року та листа Іллічівського міського управління юстиції від 05.04.2005 року (а.с.60), а також майно [PERSON]. в межах суми 197931,09 грн. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2006 року (а.с.61-62). Витягом з Реєстру заборон (а.с.60) підтверджується також наявність застави на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, майно [PERSON]. є арештованим за ухвалами Іллічівського міського суду та постановами державного виконавця державної виконавчої служби, про що внесені відповідні дані до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,150 га по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]., виданий 30.03.2004 року на підставі рішення Олександрівської селищної ради від 31.08.2001 року (а.с.8).Таким чином, на день датування угоди купівлі-продажу від 01.04.2001 року земельна ділянка не була у власності [PERSON]. За змістом указаної угоди об'єктом купівлі-продажу були незакінчена будівництвом будівля житлового будинку і зазначена земельна ділянка по ціні 9000 грн. без зазначення вартості будівлі і земельної ділянки окремо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» в редакції від 25.05.1998 року , суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладених в п. 3 «Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод)» від 04.08.2001 року. суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, у тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов'язання нотаріально оформленої угоди з іншою особою. Відповідно до ст. 14 ЦПК України та ст. 124 Конституції України судові рішення являються обов'язковими на всій території України. Заборона розпорядження майном діє незалежно від того, чи передавалась ухвала суду державній виконавчій службі для виконання виконавчих дій (Постанова Верховного Суду України від 07.12.2004 року по справі № 05/010; а.с.47-49). Відповідно до ст. 225, 227 ЦК України в редакції 1963 року, що була чинною на дату, зазначену в договорі купівлі-продажу від 01.04.2001 року, право продажу майна належить власнику, а договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічні вимоги передбачені чинним на даний час ЦК України ( ст. ст. 657, 658). Відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Однією з підстав застосування ч. 2 ст. 47 ЦК в редакції 1963 року та аналогічної за змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України є встановлення факту досягнення угоди щодо всіх істотних умов договору та ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. ст. 47, 48 ЦК України в редакції 1963 року недодержання нотаріальної форми договору тягне його недійсність, а ст. 220 ч.1 ЦК України в нині діючій редакції передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З огляду на те, що на даний час діє арешт на майно [PERSON]., що земельна ділянка по пров. Зеленому, 2 в с. Олександрівка м. Іллічівська не була власністю [PERSON]. на час укладення угоди від 01.04.2001 року, що письмовими доказами не підтверджується досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору (вартість будівлі та земельної ділянки окремо), що [PERSON]. не ухилявся від нотаріального посвідчення угоди, а позивач звернулась до суду в зв'язку з неможливістю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна [PERSON]. в зв'язку з арештом цього майна, то позов [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed