Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що з 25 січня 2006 року знаходився у трудових відносинах з Первомайським державним підприємством “Хімпром” та 31 травня 2007 року звільнився з підприємства, але відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України своєчасно не виплатив заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 2626 грн. 82 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку у сумі 3940 грн.20 коп., а також моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. 00 коп., всього - 8567 грн. 02 коп. Представник відповідача до суду з'явився та пояснив, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнає повністю, заробітна плата не виплачувалась позивачу із-за довгого простою підприємства, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди позов не визнає, т.я. позивач не надав доказів нанесення моральної шкоди. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив слідуючи обставини та відповідно до них правовідносини. З трудової книжки позивача вбачається, що позивач був прийнятий на роботу до Первомайського державного підприємства “Хімпром” 25 січня 2006 року, відповідно до наказу № 21 та згідно наказу № 112 від 31.05.2007 року був звільнений. Довідкою № 445 наданою Первомайським державним підприємством “Хімпром” підтверджується заборгованість відповідача у сумі 3130 грн. 36 коп. перед позивачем з яких 704 грн. 64 коп. компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд, приймає як докази поважності причин невиплати підприємством заборгованості по заробітній платі позивачу, а саме знаходження підприємства у простої з квітня 2006 року, проведення на цей час процедури санації та вважає можливим в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відмовити. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди” від 21.03.1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, позивач по даній справі не надав достатніх доказів заподіяння моральної шкоди, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати слід стягнути на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України. На підставі ч.1 ст.116, ч.ч.1,2 ст.233 КЗпП, ст.ст.11,58-60,88 ч.3,212-215 ЦПК України,-

Outcome: partial