Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

24.10.05 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Городняньського відділення №3259 про визнання недійсним договору застави нерухомого майна - кондитерського цеху, овочесховища, - обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що договір застави №2 від 12.02.2002р. укладений між Городнянським відділенням №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України» та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» є недійсним в силу ст.ст.203, 209, 215, 639 ЦК України, порушує його права як власника майна, яке він придбав з прилюдних торгів за договором купівлі-продажу 25.07.2005р., та яке було передане в заставу за договором №2 від 12.02.02 р. Договір застави не був укладений належним чином, про що свідчить той факт, що договір набував чинності тільки після нотаріального посвідчення, як зазначено в п.14 договору, і недійсність даного правочинну встановлена законом та самим договором. /т.1 а.с.2/ 26.10.05 р. за ухвалою суду було відкрито провадження по даній справі. /т.1 а.с.1/ 29.11.05 р. керуючою Городнянським відділенням №3259 на підставі довіреності та в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» пред'явлено зустрічний позов до ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та [PERSON] про визнання договору застави №2 від 12.02.02 р. дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, мотивуючи вимоги тим, що договір застави передував договору кредитної лінії від 12.02.2002 року. Сторони даного правочину дійшли письмово згоди по всіх істотних умовах договору, договір був повністю виконаний банком, частково - заводом продтоварів, кожного року дія договору кредитної лінії належним чином пролонговувалась, але на майно, яке було предметом застави не було виготовлено технічної документації, як на окремий об'єкт нерухомості, оскільки це майно перебувало в складі цілісного майнового комплексу. Від нотаріального оформлення договору ВАТ «Городнянський завод продтоварів» ухилилося. /т.1 а.с.77-78/ 01.02.06 р. ВАТ «Державний ощадний банк України» доповнено позовні вимоги зустрічного позову, Банк просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.02.05 р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» в частині продажу заставного майна та договір купівлі-продажу комплексу від 25.07.05 р., укладений між [PERSON] та ліквідатором [PERSON] в частині продажу заставного майна, з тих підстав, що договори укладались без погодження з ліквідатором банкрута -ВАТ «Городняньський завод продтоварів» і філії Городняньського відділення №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України», як заставодержателя прав на майно за договором застави №2 від 12.02.02 р. /т.1 а.с.103-106/ 30.11.05 р. за ухвалою суду було об'єднано зустрічну позовну заяву ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та ВАТ «Городняньський завод продтоварів» з позовом [PERSON] до ВАТ «Державний ощадний банк України». /т.1 а.с.81/ 30.11.05 р. ухвалою суду, з метою забезпечення позову ВАТ «Державний ощадний банк України», накладено арешт на кондитерський цех та овочесховище, що знаходяться за адресою: Чернігівська область, м. Городня, вулиця Чорновуса,67, і зареєстровані в Городнянському БТІ на ім'я [PERSON] /т.1 а.с.83/ За рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області №2-236/2006 від 11.04.06 р. у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору застави нерухомого майна, укладеного 12.02.02 р. між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та Городнянським відділенням №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України», відмовлено. Зустрічний позов Городнянського відділення №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, і визнано дійсним договір застави від 12.02.02 р., укладений між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та Городнянським відділенням №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України». Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.02.05 р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів», в частині купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цеху кондитерського «В-2», овочесховища «Ж-1», яке розташоване по вулиці Чорновуса,67 в м. Городня, Чернігівської області. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25.07.05 р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів», в частині купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цеху кондитерського «В-2», овочесховища «Ж-1», яке розташоване по вулиці Чорновуса,67 в м. Городня, Чернігівської області. /т.1 а.с.214-218/ Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.06 р. рішення Городнянського районного суду Чернігівської області №2-236/2006 від 11.04.06 р. в частині визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 11.02.2005 р., укладеного між [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів», в частині купівлі-продажу майна, а саме: цеху кондитерського «В-2», овочесховища «Ж-1», розташованого по вулиці Чорновуса,67 в м. Городня, Чернігівської області, скасоване і провадження у справі у цій частині закрите. В іншій частині рішення суду залишено без змін./т.2 а.с.84-90/ За ухвалою Верховного Суду України від 30.04.07 р. касаційна скарга [PERSON] на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.06 р., на стадії попереднього судового засідання, відхилена. /т.2 а.с.228-229/ 29.02.2008 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Городняньського районного суду від 11.04.06 р. за нововиявленими обставинами. Підставою для звернення з такою заявою, як зазначається ним, є факти, встановлені у вироку Городняньського районного суду від 19.11.2007 року у справі №1-121/2007 р. за обвинуваченням керуючої Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» Панасевич В.М. у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України. /т.3 а.с.1-8/ Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 13.06.08 р. рішення Городнянського районного суду Чернігівській області №2-236/2006 від 11.04.06 р. по справі за позовом [PERSON] до Городнянського відділення №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України», ВАТ «Городнянський завод продтоварів» про визнання договору застави недійсним та за зустрічним позовом Городнянського відділення №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України» до ВАТ «Городнянський завод продтоварів», [PERSON] про визнання договору застави дійсним, визнання недійсними в частині продажу заставного майна договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасовано за нововиявленими обставинами. /т.3 а.с.77-78/ Ухвалою Городнянського районного суду від 15.07.08 р. провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] по первісному позову до ВАТ «Городнянський завод продтоварів» про визнання договору застави недійсним та позовних вимог ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Городнянського відділення по зустрічному позову до ВАТ «Городнянський завод продтоварів» про визнання договору застави дійсним, визнання недійсним в частині продажу майна договорів купівлі-продажу нерухомого майна, закрито у зв'язку ліквідацією ВАТ «Городнянський завод продтоварів» як юридичної особи і відсутністю його правонаступника. /т.3 а.с.126-127/ У судовому засіданні представник позивача по первісному позову - представник відповідача по зустрічному позову заявлений позов [PERSON] до ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору застави від 12.02.02 р. №2 не укладеним, а правочин недійсним підтримав, позовні вимоги по зустрічному позову ВАТ «Державний ощадний банк України» не визнав, і пояснив, що договір застави не може бути визнаний дійсним, оскільки його недійсність прямо визначена законом. Під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню Панасевич В.М. у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України було з'ясовано, що усе майно ВАТ «Городнянський завод продтоварів» в період з 2000 р. по 2005 р. перебувало у податковій заставі. Підприємство не мало належно оформлених правовстановлюючих документів для вчинення правочинів, у тому числі щодо застави. Оскільки між банком та заводом не могло існувати заставних правовідносин, то попередній суд невірно застосував норму ЗУ «Про заставу» і ст.586 ЦК України, і погодження з банком купівлі-продажу майна не вимагалось. Оскільки при вирішенні питання про визнання договору застави дійсним, в матеріалах справи при попередньому розгляді бракувало правовстановлюючих документів, інформації про відсутності заборон та арешту на майно, то судом неповно було з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, а саме ст.220 ЦК України. При застуванні згаданої норми, суд повинен був діяти фактично як нотаріус. Крім того, банком подано зустрічний позов до суду з порушення строків позовної давності, оскільки договір застави начебто був укладений у лютому 2002 року, а позов було подано лише у листопаді 2005 року. Представники відповідача по первісному позову - представники позивача по зустрічному позову, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, зустрічний позов про визнання договору застави дійсним, визнання недійсним в частині продажу майна договорів купівлі-продажу нерухомого заставного майна підтримали і наполягали на його задоволенні. Пояснили, що [PERSON] було відомо про податкову заставу на майно ВАТ «Городнянський завод продтоварів», це підтверджується протоколом попереднього судового засідання де давав пояснення [PERSON] та покази свідок [PERSON] Строк позовної давності банк не пропустив, оскільки договір застави, як засіб забезпечення зобов'язань не може існувати окремо і є похідним від договору кредиту, а термін виконання зобов'язань за договором кредитної лінії, з урахуванням пролонгації, становить 01.01.2005 р., тобто цей термін дії необхідно застосовувати і за похідним договором застави. В період дії договору застави директор ВАТ «Городнянський завод продтоварів» [PERSON] 11.02.2005 року уклав договір купівлі-продажу заставного майна з [PERSON], цей договір нотаріально посвідчений не був, укладений після порушення провадження справи про банкрутство ВАТ. 26.01.2005р. ухвалою Господарського суду Чернігівської області було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Городнянський завод продтоварів». В процесі розгляду даної справи ухвалою цього суду від 16.05.2005 р. завод визнано банкрутом. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2005 р. задоволено скаргу [PERSON] на дії ліквідатора ВАТ «Городнянський завод продтоварів», майно за договором купівлі-продажу від 11.02.2005 р. виключено зі складу ліквідаційної маси. Після виключення зазначеного майна з ліквідаційної маси 25.07.2005 р. відбулося нотаріальне посвідчення купівлі-продажу майна, яке було предметом договору купівлі-продажу від 11.02.2005 року. Майно за нотаріально посвідченим договором від 25.07.2005 р. придбавалося [PERSON] як цілісний майновий комплекс. Підставою часткової недійсності цих договорів купівлі-продажу зустрічний позивач зазначив ст.ст.203, 215, 216, 217 ЦК України. Банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання по договору, а завод частково виконав взяті зобов'язання і ухилився від нотаріального посвідчення договору застави, тому банк вважає, що є всі підставі визнати договір застави дійсним. У відповідності до ст.17 ЗУ «Про заставу», застоводавець може відчужувати заставне майно тільки за згодою заставодержателя, і Ощадбанк не надавав згоди на відчуження заставного майна. Тому договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та ліквідатором [PERSON] є недійсний. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 12.02.2002 р. між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» /Банк/ та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» /Завод/ укладено договір кредитної лінії №2, за яким Банк надає Заводу відновлювальну кредитну лінію на поточні виробничні потреби в сумі 200 000 грн., строком на 10 міс., з 12.02.02 р. по 13.12.02 р., зі сплатою 28 % річних. Згідно п.2.1 Договору, виконання зобов'язань забезпечується заставою майна. Відповідно до п.4.3 Завод зобов'язувався щомісячно, не пізніше 28-го числа сплачувати Банку відсотки за користування кредитом. Згідно п.7.1 Договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками та при відсутності коштів на поточному рахунку Заводу, відшкодування боргів Банку проводиться шляхом звернення стягнення на предмет застави. За п.7.4 Договору, він вступає в дію з моменту підписання і діє до повного погашення кредиту, відсотків за ним та штрафів. /т.1 а.с.20-24/ Даний договір за додатковою угодою №1 від 01.02.2003 р. був пролонгований до 01.01.2005 р. /т.1 а.с.45/ 12.02.02 р. між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» /Банк/ та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» /Завод/ укладено договір застави нерухомого майна №2, за яким договір забезпечує вимогу Заставодержателя - Банку, що випливає з договору кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. укладеного з Заставодавцем - Заводом. Предметом договору є нерухоме майно: кондитерський цех вартістю 250 000 грн. та овочесховище вартістю 250 000 грн., розташовані у м. Городня, вул. Чорновуса,67. Згідно п.7 Договору, заставодержатель одержує право стягнення боргу за кредитним договором, за рахунок майна у випадку, якщо зобов'язання за цим кредитним договором, що забезпечені заставою відповідно до цього договору, не будуть виконані в строки. Відповідно до п.9.4, 9.5 Договору застави, заставодержатель має право достроково звернути стягнення на майно, що прийнято під заставу, в разі порушення Заставодавцем відповідних умов зберігання та експлуатації предмета застави, а також здійснити за рішенням судових чи нотаріальних органів реалізацію предмета застави у випадку не виконання в установлений строк умов кредитного договору від 12.02.02 р. №2. Реалізація предмета застави здійснюється в порядку встановленому ЗУ «Про заставу». Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняє дію після повного виконання зобов'язань за кредитним договором. / т.1а.с. 15-19/ Договір застави не був нотаріально посвідчений, що не оспорюється сторонами. Відсутність нотаріального посвідчення підтверджується заявленою філією Городняньського відділення № 3259 ВАТ «Державний ощадний банк України» до суду зустрічною вимогою про визнання договору застави № 2 від 12.02.2002 року дійсним. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] показав, що дійсно працював директором ВАТ «Городнянський завод продтоварів». На початку 2002 року заводу необхідно було отримати кредит в сумі 200000 грн. на виробничі потреби. При наданні відповідного пакету документів до ВАТ «Державний ощадний банк України», кредитна комісія обласного управління банку надала дозвіл на видачу кредиту і тоді у лютому 2002 року було підписано договір кредитної лінії. В забезпечення виконання кредитного договору планувалась застава двох цехів заводу, їх вибирали представники банку. Десь через два місяці після підписання кредитного договору було підписано договір застави, але яка на ньому стояла дата він не пам'ятає. Договір підписував він та Панасевич В.М. Нотаріальне посвідчення цього договору не відбулося тому, що на майно, яке було передане банку в заставу, не була виготовлена технічна документація і не було свідоцтва про право власності. Податкової застави на майно заводу начебто не було, бо він надавав відповідну довідку з податкової інспекції. Десь у 2004 році було виготовлено технічну документацію на нерухомість заводу і отримано свідоцтво про право власності, але його нові власники заводу загубили, і потім вже у 2005 році було видано дублікат свідоцтва про право власності. Коли почалось банкрутство, то всіма питаннями заводу займався ліквідатор. З витребуваної судом інвентаризаційної справи №3946 об'єкта нерухомості за адресою вулиця Чорновуса,67 у м. Городня встановлено, що дійсно директор ВАТ «Городнянський завод продтоварів» [PERSON] 10.03.04 р. звернувся з заявою до Городнянського БТІ з проханням надати характеристику будівель та технічної документації заводу /а.с.71 додатку до справи/. 06.05.04 р. [PERSON] звернувся з заявою до Городнянського БТІ з проханням видати свідоцтво про право власності нерухомого майна заводу і видати витяг про реєстрацію свідоцтва /а.с.72 додатку до справи/. Рішенням №71 від 22.04.04 р. виконавчого комітету Городнянської міської ради Чернігівської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ВАТ «Городнянський завод продтоварів». 07.05.04 р. Городнянською міською радою видано свідоцтво про право власності на комплекс ВАТ «Городнянський завод продтоварів» і зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно 11.05.04 р. за №5744437. /а.с.74 додатку до справи/ За заявою [PERSON] до Городнянського БТІ, на підставі рішення міської ради №91 від 17.05.2005 р., було видано 13.06.05 р. дублікат свідоцтва про право власності на комплекс ВАТ «Городянський завод продтоварів» та витяг про реєстрацію свідоцтва. /а.с.81, 82, 87, 88, 92, 93 додатку до справи/ Таким чином, право власності на об'єкти нерухомості розташовані по вулиці Чорновуса,67 в м. Городня, Чернігівської області ВАТ «Городнянський завод продтоварів» набуло 22.04.2004 року. 11.02.2005 року між [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна ВАТ, а саме: кондитерського цеху «в-2», цеху ковбасного з недобудованою прибудовою «Л-1», «л-1», «Л1-1», «Л2-1», «Л3-1», «Л4-1», «Л5-1»; цеху консервного «П-1», «П1-1», «П2-1», «п-1», «п1-1», «п2-1», «п3-1», «п4-1», які розташовані по вул. Чорновуса, 67 в м. Городня Чернігівської області, та автомобіля КАМАЗ. /т.1 а.с.157-158/ Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу комплексу від 25.07.05 р., укладеного між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» в особі представника ліквідатора [PERSON] [PERSON] та [PERSON], Завод продав, а [PERSON] придбав комплекс, загальною площею 6259.8 м2, призначений для здійснення господарської діяльності, що знаходиться за адресою м. Городня, вулиця Чорновуса,67. До складу відчужувального майна увійшов також цех кондитерський «В-2» із цегли, площею 805.1 м2 та склад-овочесховище «Ж-1» із залізобетонних плит, площею 665.6 м2. /т.1 а.с.172-173/ Дослідженням зазначених вище двох договорів купівлі - продажу встановлено, що у кожному випадку продавець свідчив відсутність щодо нерухомого майна судових спорів, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб, на день укладення договору відсутні заборони на продаж. У п.8 Договору від 25.07.05 р. зазначено, що продаж комплексу вчинено на підставі протоколу засідання кредиторів ВАТ «Городнянський завод продтоварів» від 08.06.2005 р., постанови Господарського суду Чернігівської області від 31.05.05 р., ухвали Господарського суду Чернігівської області від 08.07.05 р. З протоколу засідання кредиторів ВАТ «Городнянський завод продтоварів» від 08.06.2005 р. вбачається, що представник ВАТ «Державний ощадний банк України» Панасевич В.М., представник УПФУ в Городнянському районі Чернігівської області Жоголко Н.Б., представник МВКП «Райдуга» Михалькевич В.С. вирішили решту майна, що входить до цілісного майнового комплексу ВАТ «Городнянський завод продтоварів» реалізувати через Українську універсальну біржу Чернігівського відділення на відкритих торгах /аукціон/ попередньо зробивши незалежну експертну оцінку спеціалістами ТОВ «Центр нерухомості» /м. Чернігів/. /т.1 а.с.145/ Наведене свідчить, що представник сторони відповідача по первісному позову - позивача по зустрічному позову Панасевич В.М. будучи присутньою на засіданні кредиторів ВАТ «Городнянський завод продтоварів» 08.06.05 р. погодилась на реалізацію майна, що входить до цілісного майнового комплексу заводу, і тому твердження у судовому засіданні про те, що Банк, як заставодержатель не давав згоди на реалізацію заставного майна є необґрунтованими, і такими, що спростовуються матеріалами справи. З протоколу №1 від 12.07.2005 р. проведення відкритих торгів /аукціону/ встановлено, що за результатами аукціону переможцем торгів став фізична особа [PERSON], який придбав за 237000 грн. нерухоме майно ВАТ «Городнянський завод продтоварів». /т.1 а.с.181/ Допитаний у судовому засіданні [PERSON] показав, що його невістку [PERSON] за постановою Господарського суду Чернігівської області було призначено ліквідатором ВАТ «Городнянський завод продтоварів», і нею було видано нотаріально посвідчену довіреність на його ім'я для здійснення дій пов'язаних з ліквідацією заводу, оскільки в той період у [PERSON] склалися непередбачені сімейні обставини і їй необхідно було бути постійно в м. Харкові. Під час ліквідаційної процедури банкрута ВАТ «Городнянський завод продтоварів», за погодженням комітету кредиторів, де була присутня керуюча Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» Панасевич В.М., було прийнято рішення про реалізацію цілісного майнового комплексу заводу через аукціон на біржі, попередньо зробивши експертну оцінку вартості майна. Після цього було проведено експертну оцінку та проведено аукціон, на якому торги виграв [PERSON], з яким в подальшому було укладено і угоду купівлі-продажу комплексу. Ні на засіданні комітету кредиторів, ні потім, взагалі була відсутня інформація про те, що якесь нерухоме майно заводу перебуває в заставі ВАТ «Державний ощадний банк України». Перед укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу комплексу, перевірявся реєстр обтяжень та заборон. При визнанні банкрутом заводу, за постановою Господарського суду Чернігівської області, в судовому засіданні якого брала участь представник банку, було зазначено, що вимоги банку задовольняються у четвергу чергу, і жодних даних про заставу нерухомого майна не було. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що договір кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. за додатковою угодою від 01.02.2003 р. був пролонгований до 01.01.2005 р. /т.1 а.с.45/, а згідно п.14 договору застави від 12.02.02 р. договір припиняє дію після повного виконання зобов'язань за кредитним договором /т.1а.с.15-19/, то дані спірні правовідносини, повинні регулюватись Цивільним кодексом України. У відповідності до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так, як строк виконання договору кредитної лінії був визначений до 01.01.2005 р., а договір застави є похідним від вказаного договору, то саме з даної дати починається перебіг позовної давності і строки позовної давності зустрічним позивачем не порушено. За таких підстав твердження представника первісного позивача, про порушення ВАТ «Державний ощадний банк України» строків позовної давності при подачі зустрічного позову, є необґрунтованими. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу» в редакції, що була чинною на момент укладання договору застави від 12.02.2002 р., у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Відповідно до ст.14 Закону України «Про заставу», недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. При заставі нерухомого майна судом також враховуються положення Закону України «Про іпотеку», оскільки питання про визнання договору застави № 2 від 12.02.2002 року ставилось на розгляд в 2005 році після набрання цим законом законної сили. В законі зазначено, що договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст.18). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (аб. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України) може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Договір застави № 2 від 12.02.2002 року був укладений без вчинення нотаріального посвідчення, а тому - є нікчемним в силу закону, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно приписів ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України, протягом часу розгляду судом справ №№2-236/2006 і 2-481/2008 у судових засіданнях, не скористався правом змінити предмет або підставу позову. Оскільки [PERSON] не заявляв вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного договору застави №2 від 12.02.2002 р., то визнавати в судовому порядку цей договір не укладеним, а правочин недійним немає правових підстав, в силу вимог ч.2 ст.215 ЦК України. Суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання не укладеним договору застави № 2 від 12.02.2002 року, а правочин недійсним не підлягають задоволенню. Позовна вимога ВАТ «Державний ощадний банк України» за зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору застави №2 від 12.02.2002 р. дійсним, також не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання. Положення цього закону беруться судом до уваги лише в частині визнання договору застави №2 від 12.02.2002 р. дійсним станом на 2005 рік, і не береться до уваги в частині його застосування станом на 2002 рік. При вирішенні спору про визнання правочину дійсним суд повинен встановити, що сторони домовились письмово щодо усіх істотних умов договору; що сторони виконали повністю або частково умови договору; що будь-яка з сторін ухилилась від нотаріального посвідчення договору. Судом при вирішенні питання про визнання договору застави №2 від 12.02.2002 р. дійсним мають застосовуватись положення ст.55 Закону України «Про нотаріат» і Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. №18/5 (чинної станом на 2002 рік), якими керується нотаріус при нотаріальному посвідченні договорів застави. Угода про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні угод про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. У вироку Городнянського районного суду Чернігівської області по кримінальній справі №1-121/2007 р. за обвинуваченням Панасевич В.М. (т.3 а.с.195 кримінальної справи) встановлено, що згідно листа Городнянської ДПІ №708 від 13.10.2005 року, станом на 12.02.2002 року і на 11.02.2005 року майно ВАТ «Городнянський завод продтоварів» знаходилось в податковій заставі з 11.04.2000 року. /т.2 а.с.120 кримінальної справи/ Даний факт узгоджується з витребуваною судом інформацією з розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень, наданого ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. /т.3 а.с.112-116, 130-133/ Право власності на об'єкти нерухомості розташовані по вулиці Чорновуса,67 в м. Городня, Чернігівської області ВАТ «Городнянський завод продтоварів» набуло 22.04.2004 року, що зазначалось судом вище, і підтверджено інвентаризаційною справою №3946 об'єкта нерухомості. /додаток до справи/ Відповідно до п.1.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкова застава - спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає в силу закону. У силу податкової застави орган стягнення має право в разі невиконання забезпеченого податковою заставою податкового зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами у порядку, встановленому законом. Пріоритет заставодержателя на задоволення вимог із заставленого майна встановлюється відповідно до закону. Згідно ст.8 зазначеного вище Закону, з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення. Відповідно п.8.3 даної норми, податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів. Згідно п.8.4. пріоритет податкової застави по відношенню до пріоритетів інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону. У 2002 році укладання договору застави №2, як вимагають положення ст.55 Закону України «Про нотаріат», не узгоджувалось з ДПІ у Городнянському районі, а крім того згідно пп. 8.6.3. п. 8.6. Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», надання майна, що перебуває у податковій заставі, у наступну заставу або його використання для забезпечення дійсної чи майбутньої вимоги третіх осіб не дозволяється. Згідно цих обставин, суд перевіряючи відсутність з 2002 року по 2005 рік заборон на відчуження і арешт кондитерського цеху «В-2» і овочесховища «Ж-1» встановив, що на ці об'єкти нерухомого майна поширювалась дія податкової застави ДПІ у Городнянському районі. Податкова застава за вказаний період часу не припинялась. Крім того, у 2002 році для оформлення договору застави №2 ВАТ «Городнянський завод продтоварів» не мало на кондитерський цех «В-2» і овочесховище «Ж-1» належним чином оформленого права власності, і правовстановлюючих документів перелічених в додатку №1 до п.2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Згідно п.2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Як встановлено судом, і підтверджується дослідженим рішенням виконкому Городнянської міської ради №71 від 22.04.2004 р., ВАТ «Городнянський завод продтоварів» отримало свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, до складу якого входять кондитерський цех і овочесховище тільки у 2004 році, тобто у 2002 році у заводу не існувало документів, які підтверджували б право на об'єкти нерухомого майна. Оскільки ВАТ «Городнянський завод продтоварів» і філія Городнянського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» не мали законних підстав, із-за відсутності правовстановлюючих документів і існування податкової застави, укладати договір застави №2 від 12.02.02 р., то вимога ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання цього договору дійсним не підлягає задоволенню. Відсутність документів на право власності на цілісний майновий комплекс у ВАТ «Городнянський завод продтоварів» у 2002 році, не оспорюється і сторонами в процесі, окрім того за вироком Городнянського районного суду від 19.11.07 р. Панасевич В.М., як керуючу відділенням банку засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме за те, що видача кредиту ВАТ «Городнянський завод продтоварів» передбачала забезпечення виконання зобов'язань заставою, однак вона за відсутності свідоцтва на право власності на предмет застави, підписала договір застави нерухомого майна, який не було нотаріально посвідчено. Незважаючи на це вона видала кредит в сумі 200000 грн. Наведене спростовує твердження представників сторони відповідача по первісному позову, про те, що ВАТ «Городнянський завод продтоварів» ухилилось від нотаріального посвідчення договору застави. Суд об'єктивно прийшов до висновку, що договір застави не був нотаріально посвідчений не у зв'язку з тим, що ВАТ «Городнянський завод продтоварів» умисно ухилялося від його посвідчення, а у зв'язку з тим, що було відсутнє свідоцтво про право власності на нерухоме майно та існувала податкова застава. Окрім того, судом звертається увага на наступне. З аналізу положень Закону України «Про заставу» вбачається, що укладений договір застави №2 від 12.02.02 р. має похідний характер від договору кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. Це означає, що права за договором застави №2 від 12.02.02 р. мають виникнути після набуття чинності договором кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. Права і обов'язки за договором застави у ВАТ «Городнянський завод продтоварів» і Городнянського відділення «Державний ощадний банк України» станом на 12.02.02 р. не виникли, оскільки не відбулось його нотаріальне посвідчення (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про заставу»). Такий договір в силу закону є нікчемним, до того часу поки стороною договору застави не буде заявлено вимогу про визнання його дійсним (аб. 2 ч. 2 ст. 215 ЦК України). Проте, положення ч.2 ст.220 ЦК України не можуть застосовуватись до договору застави, оскільки право застави на об'єкти нерухомого майна мало виникнути з моменту виникнення прав по договору кредитної лінії, тобто одночасно з основним зобов'язанням. Відсутність зв'язку щодо часу набуття чинності між цими договорами, є наслідком великого ризику втрати об'єкту нерухомого майна забезпеченого заставою. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна передбачає внесення інформації про заставу до Державного реєстру застав для встановлення часу виникнення у заставодержателя прав на об'єкт нерухомого майна, в т.ч. - для уникнення спірних питань при розпорядженні майном у майбутньому. Оскільки згідно ст.3 Закону України «Про заставу» договір застави є похідною угодою, яка укладається для забезпечення іншої угоди, зокрема договору кредиту, і не може існувати самостійно, то правила ч.2 ст.220 ЦК України, стосовно умов дійсності угод без їх нотаріального посвідчення на нього не поширюється. Тому вимога ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору застави № 2 від 12.02.2002 року дійсним, також із з цих підстав не підлягає задоволенню. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що інші вимоги зустрічного позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу є необґрунтованими і такими, що не підлягає задоволенню. Такий висновок суд робить з огляду на те, що ВАТ «Городнянський завод продтоварів» для укладання договору купівлі-продажу комплексу від 25.07.2005 року не повинен був отримувати згоду філії Городнянського відділення №3259 ВАТ «Державний ощадний банк України», як у заставодержателя по договору застави № 2 від 12.02.2002 року, оскільки останній є нікчемним. До того ж, як вже суд зазначав вище, керуюча відділенням банку Панасевич В.М. будучи присутньою на засіданні кредиторів ВАТ «Городнянський завод продтоварів» 08.06.05 р. погодилась на реалізацію майна, що входить до цілісного майнового комплексу заводу, і особисто підписала протокол засідання кредиторів. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] по первісному позову та зустрічні позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України», не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed