Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

21 квітня 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків. В заяві вказав, що з відповідачкою є співвласниками квартири [ADDRESS] в м.Снігурівка. З 2002 року відповідачка не виконала умови укладеної між ними мирової угоди про придбання для позивача однокімнатної квартири в обмін на передачу ним у власність відповідачки належної 1\2 частини житлового помешкання. Натомість чинить перепони проживанню позивача в означеній квартирі. Через викладене втратив дохід від можливої передачі виділеної йому у користування кімнати в найом загалом на суму 1890грн., виходячи з щомісячної плати у 70грн. і за період з лютого 2006 року до дня звернення з позовними вимогами (27місяців), а також поніс моральні збитки, страждаючи від протиправних дій відповідачки, яка на протязі понад десяти років позбавляє його можливості користуватися належною власністю. Позивач просив постановити рішення про стягнення на його користь з відповідачки на відшкодування завданої матеріальної шкоди - 1890грн., моральних збитків - 5000грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що за рішенням Снігурівського районного суду від 15 вересня 2000 року за ним та відповідачкою визнано право власності на 1\2 частину (за кожним) квартири[ADDRESS] в м.Снігурівка, визначено порядок користування житловим приміщення, і постановлено про його вселення. У ході виконання означеного рішення суду, з відповідачкою уклали мирову угоду, затверджену ухвалою Снігурівського районного суду 03 квітня 2002 року, за якою остання зобов»язалася придбати йому однокімнатну квартиру, а він натомість мав передати їй право власності на належну йому частку у спірній квартирі. [PERSON]. умови мирової угоди не виконала. При неодноразових зверненнях за дозволом на проживання у квартирі відмовлялася передати ключ від замка вхідних дверей, таким чином чинила перепони йому у користування житлом. За виконанням рішення суду про примусове вселення не звертався. На початку 2006 року мав можливість здати виділену йому кімнату в найом. Знайомий [PERSON]. погодився платити 70 грн. на місяць. Постільки [PERSON]. відмовилася забезпечити вільний доступ для проживання у квартирі квартиронаймача, то втратив дохід у розмірі 1890 грн., який обраховує за період з лютого 2006 року до квітня 2008 року. Через протиправну поведінку відповідачки зазнав душевних страждань, погіршився стан його психологічного здоров»я. Систематично відчуває нервове напруження. Вимушений приймати заспокійливі медичні препарати. Означений стан перешкоджає виконанню трудових обов»язків на належному рівні. Розмір морального відшкодування визначив з особистих міркувань, зважаючи на тривалість порушення його прав власника на користування і розпорядження належним майном. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідачка позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що дійсно їй і позивачу належить по &frac12; ідеальної частини квартири [ADDRESS]. Попередньо позивача було виселено з помешкання через неможливість спільного проживання. У 2000 році суд виніс рішення про його вселення з визначенням порядку користування приміщеннями. У ході виконання рішення суду, з позивачем по справі, дійшли згоди і вона зобов»язалася придбати останньому інше житло взамін передачі належного позивачеві права на частину спільної квартири. Пропонувала позивачу більше трьох варіантів однокімнатних квартир, на які він не погодився за надуманих підстав. Власні варіанти представити відмовився. Надалі, починаючи з 2002 року, позивач проживає у новій сім»ї, маючи інше житло, на житлову площу в квартирі не претендував. Вона (відповідачка) перешкод на його вселення і проживання не чинила. Вважає, що позов заявлено з причини звернення до позивача керівництва житлово-будівельного кооперативу про внесення частини вартості робіт ремонту покрівлі багатоповерхового будинку. Суд, заслухавши показання сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов наступного. У спільній частковій власності сторін по справі перебуває квартира №12 у багатоквартирному будинку [ADDRESS] в м.Снігурівка. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2000 року постановлено позивача вселити в означену квартиру, порядок користування якою визначено за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2001 року. У ході примусового виконання вищенаведених рішень суду сторони по справі прийшли мирової угоди, що посвідчена ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області 03 квітня 2002 року, за якою [PERSON]. зобов»язалася на протязі місяця придбати і передати [PERSON]. однокімнатну квартиру в м.Снігурівка у багатоповерховому будинку за умови розташування не нижче другого поверху і не нижче четвертого, а [PERSON]. взяв зобов»язання прийняти житлове помешкання у власність, відмовившись від належної частки у спірній квартирі. За невиконанням умов угоди відповідачкою по справі позивач у 2004 році звернувся за примусовим виконання рішення в частині його вселення у житлове помешкання. Рішення суду виконане не було через відсутність позивача за вказаним місцем проживання, що вбачається з постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції від 01.07.2004 року про повернення виконавчого документу. Надалі, за виконанням рішення суду про вселення у житлове помешкання [PERSON]. не звертався. Позивач не надав суду доказів про намагання вселитися у квартиру самостійно з моменту набрання рішенням суду про вселення законної сили і про чинення з цього приводу перешкод з боку відповідачки. Його пояснення про тривале очікування згоди відповідачки на вселення суд вважає беззмістовними. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON]. підтвердили, що відповідачка приймала міри до виконання мирової угоди з позивачем, яка фактично не була виконана з його вини. Надалі позивач не вселявся у квартиру, частина якої йому належить на праві власності, тому що має інше житло і іншу сім»ю. Ніколи не заявляв своїх прав на проживання у помешканні та не заявляв про перешкоди з боку відповідачки на вселення. Натомість неодноразово відвідував квартиру, поздоровляючи доньку, онука з Днем народження. Позов заявив після пред»явлення до нього вимог правління житлово-будівельного кооперативу про відшкодування витрат на проведення капітального ремонту покрівлі і відмови відповідачки придбати його частку квартири за завищеною ціною, визначеною ним вартості. Як виходить з положень ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, у тому числі доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин (упущена вигода) у результаті порушення її цивільного права. Позивач не представив суду доводів і доказів на порушення його цивільного права як власника частини квартири з боку відповідачки. Стверджуючи, що відповідачка перешкодила здачі ним в найом кімнати у спірній квартирі іншій особі, договору найму не представив, не надав доказів про попередньо обумовлений розмір квартплати. Крім того, позивач є співвласником житла у будинку житлово-будівельного кооперативу і за ст.144,158 ЖК України мав би право здати в найом частину жилого приміщення тільки за згоди відповідачки, як іншого співвласника, членів сім»ї та правління кооперативу. Тому вимоги про відшкодування втраченої вигоди від не здачі в найом належного позивачеві жилого приміщення (кімнати у квартирі) суд вважає безпідставними. На обґрунтування вимог про відшкодування моральних збитків позивач не надав суду жодних доказів на заподіяння таких з боку відповідачки та на підтвердження погіршення стану його здоров»я у причинно - наслідковому зв»язку. Його посилання на довіру обіцянкам відповідачки, неодноразово не виконуваним, з приводу допуску у квартиру суд вважає надуманими і такими, що не заслуговують на увагу. Тим більше, що позивачем було відомо про порядок вирішення спору щодо його вселення, якщо такий виник і він звертався за виконанням рішення про вселення у 2004 році. А при невиконанні рішення суду, дій чи бездіяльності державного виконавця Снігурівського ВДВС не оскаржив. Позивач вказав, що за медичною допомогою через розлад психологічного здоров»я не звертався, працює водієм відділення «Швидкої допомоги» Снігурівської ЦРЛ і стан його здоров»я при освідуванні перед виїздом на лінію визначається як задовільний. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом не встановлено вчинення відповідачкою неправомірних дій на спричинення моральної шкоди позивачу, у зв»язку з чим підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. На підставі викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не знайшли свого обґрунтування і не підлягаючими задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд відмовляє позивачеві і у розподілі понесених ним судових витрат при подачі позовної заяви. Спір вирішено на підставі ст.ст.144, 158 ЖК України, ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, постанова пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року №20 з подальшими змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Outcome: dismissed