Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

28 січня 2008 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до до Виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, треті особи - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, про визнання права власності на самочинне будівництво. У позовних вимогах посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.1989 року Восьмою ДДНК за реєстровим № 1-694, та зареєстрованого у ДМБТІ 10.06.1989р. в книзі 306, номер запису: 129, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14088834, його матері, [PERSON], на праві приватної власності належав житловий будинок № 3, розташований на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м2, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.), спадкоємцями першої черги за законом є позивач та його батько [PERSON]у рівних частках, тобто по 1/2 частині домоволодіння. Спадщину вони прийняли фактично, так як вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті матері, але не оформили своїх спадкових прав. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на &frac12; частку домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: [ADDRESS]. Стверджував, що відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом є тільки [PERSON], так як інших спадкоємці ані за законом, ані за заповітом немає. Спадщину після смерті бшька позивач прийняв фактично, так як постійно з ним проживав на момент смерті. 31 березня 2006 року державним нотаріусом Восьмої ДДНК, на підставі ст.1261 ЦК України, позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння №3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м кв., за адресою: [ADDRESS]. Під час оформлення спадкових прав, з'ясувалося, що батьками позивача, ще за життя, було самовільно побудовано: сіні (літ. а-1) у 1996 році, загальною площею 8,5м кв.; сарай (літ. И) у 1996 році, загальною площею 10,5 м кв.; сарай (літ. О) у 1994 році, загальною площею 4,8 м кв. , гараж (літ. Ж) у 1996 році, загальною площею 31,8 м кв. Вищевказані побудови були зафіксовані техніком КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, про що свідчить відмітка у технічному паспорті. Земельна ділянка, на якій розташовані самовільно побудовані споруди, не знаходиться ні у чиїй власності, так як не була приватизована. На підставі права на спадщину, у даний час зазначена земельна ділянка належить позивачевіна праві користування. У відповідності з вимогами ст.80 ЦПК України, у позовах про право приватної власності на нерухоме майно, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Так як самостійно встановити точну ціну позову [PERSON] можливості не мав, - з метою визначення дійсної вартості нерухомого майна, звернувся до особи, яка у відповідності з вимогами діючого законодавства, має достатній рівень підготовки для самостійного проведення робіт з експертної оцінки майна, про що має відповідний сертифікат, затверджений Головою фонду держмайна України, та Головою Ради Українського товариства оцінювачів, та крім того, має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Позивачу було видано Звіт щодо оцінки ринкової вартості об'єктів нерухомого майна, а саме: сіней (літ. а-1), загальною площею 8,5 м кв.; сарая (літ.И), загальною площею 10,5 м кв. ; сарая (літ. О), загальною площею 4,8 м кв., гаража (літ. Ж), загальною площею 31,8 м кв. розташованих на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: [ADDRESS], № 3. Саме виходячи з експертної оціночної вартості квартири, позивачем і було вказано дійсну ціну позову. Оригінал звіту про оцінку дійсної ринкової вартості додано до позовної заяви у якості письмового доказу. Усі вище зазначені новобудови використовуються згідно з їх функціональним призначенням. Просив суд визнати за [PERSON] право власності на самовільно побудовані споруди домоволодіння [ADDRESS]: сіни літ. «а-1», сарай літ. «И», сарай літ. «О», гараж літ. «Д». У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засідання проти позову не заперечувала. Представник третіх осіб - Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та КП «ДМБТІ», не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши позивача, представника відповідачів, третіх осіб, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.1989 року Восьмою ДДНК за реєстровим № 1-694, та зареєстрованого у ДМБТІ 10.06.1989р. в книзі 306, номер запису: 129, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14088834, його матері, [PERSON], на праві приватної власності належав житловий будинок № 3, розташований на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 21). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м2, за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його батько [PERSON]спадщину прийняли фактично, так як вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті матері, але не оформили своїх спадкових прав. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 22). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на &frac12; частку домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: [ADDRESS]. 31 березня 2006 року державним нотаріусом Восьмої ДДНК, на підставі ст.1261 ЦК України, позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння №3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м кв., за адресою: [ADDRESS], як після смерті [PERSON] на &frac12; частину домоволодіння, так і після смерті [PERSON]. на &frac12; частину домоволодіння (а.с. 10, 12). Таким чином, позивач [PERSON] є власником в цілому домоволодіння, що підтверджується також витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 11, 13). Батьками позивача ще за життя були самовільно побудовані: сіні (літ. а-1) у 1996 році, загальною площею 8,5 м кв.; сарай (літ. И) у 1996 році, загальною площею 10,5 м кв.; сарай (літ. О) у 1994 році, загальною площею 4,8 м кв. , гараж (літ. Ж) у 1996 році, загальною площею 31,8 м кв. Вищевказані побудови були зафіксовані техніком КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, про що свідчить відмітка у технічному паспорті (а.с. 7-18). На підставі права на спадщину, у даний час зазначена земельна ділянка належить позивачеві на праві користування (а.с. 43). Згідно технічного висновку ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут», об'єкт 08-08-ТЗ 2008 року, технічний стан будівельних конструкцій спірного гаража, сарая 1, сарая 2 та прибудови до житлового будинку оцінюється як задовільний, відповідають будівельним нормам і придатні до подальшої експлуатації (а.с. 46-52). Зазначені правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно положеннь ст.15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, що здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вказується у технічному паспорті, самовільну побудову зведено на земельній ділянці, яка свого часу була відведена для цієї мети. Тобто, на теперішній час спірні самовільно побудовані споруди знаходяться у володінні та користуванні, відповідають нормам будівельних норм та правил, не порушують прав інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved