Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 3/10 часток будинку [ADDRESS]. Згідно з ухвалою Сакського районного суду від 05.06.2003 р. відповідачка [PERSON] побудувала паркан для ізоляції земельних ділянок, якими вони користуються. При цьому його було позбавлено проходу на вул. Рибалка в с. Попівка Сакського району. Крім того, згідно з державним актом на право власності від 07.08.1997 р. [PERSON]належить на праві власності ділянка [ADDRESS] площею 0,08 га. Позивач вважає, що вказаний державний акт порушує його права як співвласника будинку, оскільки він не давав згоди і не підписував актів обстеження меж ділянки, не враховано його частку у будинку при виділенні ділянки відповідачеві. На підставі викладеного просить усунути перешкоду у користуванні своєю власністю, зобов'язати [PERSON] звільнити позивачу вихід на вул. Рибалка, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] незаконним та його скасувати. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні з позовом не погодилися. Треті особи до суду не з'явилися. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд не знайшов підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 19.09.2002 р. отримав в дар 3/10 частки будинку [ADDRESS]. Власником 2/5 часток вказаного будинку є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.06.1994 р., власником 3/10 часток будинку є [PERSON] Згідно з державним актом на право власності від 07.08.1997 р. [PERSON]на праві власності належить земельна ділянка, зайнята під її часткою будинку площею 0,08 га. Державний акт видано на підставі рішення 1 сесії 22 скликання Штормівської сільської ради від 20.07.1995 р. про передачу ділянки у приватну власність. Згідно з ухвалою Сакського районного суду від 02.06.2003 р. затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якої між сторонами здійснено розділ будинку згідно з їх частками у спільній частковій власності та встановлено порядок користування ділянками. [PERSON] зобов'язалася збудувати паркан для ізоляції ділянок за домовленістю сторін. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що паркан було збудовано у 2003 р., претензій по межі, по якій побудовано паркан, він не має, але не згоден з тим, що він не має окремого виходу на вул. Рибалка, а тому просить зобов'язати відповідачку звільнити йому вихід на вказану вулицю. Вказані доводи позивача не ґрунтуються на законі, оскільки паркан [PERSON] побудовано на підставі затвердженої судом мирової угоди у 2003 р. Будь-яких претензій щодо існування паркану позивач не мав майже 4 роки. На час винесення ухвали судом позивач був згоден з порядком користування ділянкою, який існує досі і не мав виходу на вул. Рибалка. З вказаним порядком користування позивач був згоден. Ухвалу суду від 02.06.2003 р. позивач не оспорив, а тому підстав для зміни умов мирової угоди, затверджених судом по справі, по якій закрито провадження, не має. Крім того, як свідчать пояснення сторін та досліджені матеріали справи, [PERSON] також не має окремого виходу на вул. Рибалка в с. Попівка, а користується для проходу на вказану вулицю ділянкою [PERSON], яка перебуває у її приватній власності, користуючись добросусідством. Позивач також в порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України не зміг суду обґрунтувати з посиланням на норми матеріального права що порушено [PERSON] і чому вона повинна звільнити вихід на вул. Рибалка, якщо вона сама його не має. Таким чином, підстав для задоволення позову в частині зобов'язання [PERSON] звільнити вихід на вул. Рибалка в с. Попівка Сакського району суд не знаходить. Вимоги щодо визнання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] незаконним також є необґрунтованими з наступних підстав. Позивач як на підставу своїх вимог посилається на порушення відповідачкою норм ст. ст. 89, 120 ЗК України (2002 р.) Разом з тим, державний акт [PERSON]видано сільською радою у 1997 р., тобто до набрання чинності ЗК України (в ред.. 2002 р.), на норми якого посилається позивач. Таким чином, вказані норми не регулюють правовідносин щодо передачі ділянки [PERSON] у власність. Крім того, позивач не оспорює рішення сільської ради, на підставі якого ділянка була передана у власність відповідачці, а тому підстав для скасування державного акту не має. Доводи позивача в частині того, що він не давав згоди та не підписував акт про встановлення меж ділянки [PERSON] не ґрунтуються на законі, оскільки на час приватизації ділянки відповідачкою позивач не був співвласником будинку, а тому його згода не була потрібна. Таким чином, на час приватизації ділянки [PERSON] будь-яки права та інтереси позивача порушені не були. При отриманні в дар у 2002 р. частки будинку [ADDRESS] позивач не користувався ділянкою [PERSON], був з цим згоден, а тому стверджувати про те, що через 5 років його права порушені, безпідставно. Аналізуючи у сукупності матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed