Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-29 00:00:00

У червні 2008 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства „АзовЕлектроСталь” (далі ЗАТ „АЕС”) про визнання незаконним звільнення його по п.2 ст.40 КЗпП Украини, поновлення на роботі в якості обрубника лиття 4 розряду складального цеху № 148 , стягнення заробітної плати за час змушеного прогулу та морального ущербу в сумі 2000 грн. В судовому засідання позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі в обґрунтування своїх вимог пояснив, що він працював з 10.04.2008 р. у відповідача у цеху №198, а 17.04.2008 р. був переведеним в складальний цех № 148 обрубником лиття 4 розряду. 14.04.2008 р. вперше виконуючи роботу по обрубуванню бокової рами , без попереднього навчання, не встиг виконати усю роботу до кінця зміни та передав її майстру [PERSON] . З 12 по 17 травня 2008 р. він знаходився на амбулаторному лікуванні, йому був виданий лікарняний лист , до роботи повинен був стати 18.05.2008 р. Однак коли він вийшов на роботу у третю зміну, йому майстер пояснив, що його звільнено, а 19.05.2008 р. вручили запрошення на засідання профспілкового комітету , яке відбулося 20.05.2008 р., згоди на звільнення дано не було і йому вручили виписку від 15.05.2008 р. При цьому відповідач видав наказ про його звільнення з 17.05.2008 р. по п.2 ст.40 КЗпП України в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації і в той час коли він був тимчасово непрацездатним. Вважає дії відповідача по його звільненню незаконними, просить його поновити на роботі , стягнути середній заробіток за час змушеного прогулу з часу його звільнення по час розгляду справи в суді , а також стягнути на його користь моральний ущерб в розмірі 2000 грн., оскільки він переносить емоційні страждання, постраждала його репутація в зв'язку зі звільнення по ініціативі адміністрації, він не має коштів к існуванню та утриманні сім'ї. Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову і пояснили, що позивач працював в ЗАО „АЕС” з 11.04.2008 р. спочатку в цеху № 198, а потім за його згодою був переведеним у цех № 148 , де приступив до виконання роботи. В травні 2008 р. підприємство було повідомлено про брак в бокової рами, роботу по якій виконував [PERSON]. 14.04.2008 р. , в зв'язку з чим була порушена репутація підприємства. Було прийнято рішення, що у позивача недостатня кваліфікація і про його звільнення з 17.05.2008 р., про що виданий приказ від 15.05.2008 р. Звільнення було проведено з отриманням згоди цехового профспілкового комітету, засідання якого відбувалося один раз , незважаючи на те, що в цей день позивач був тимчасово непрацездатним. Виконання роботи по обрубуванню бокової рами, яка в подальшому була визначена браком, виконував не тільки позивач, так як він не встиг виконати усю роботу і передав її по зміні іншому майстру. Суд , вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки та приказу про прийняття на роботу № 15 к від 10.04.2008 р. позивач з 11.04.2008 р. працював у відповідача в механо- складальному цеху № 198 обрубником лиття 4 розряду, а з 18.04.2008 р. обрубником лиття 4 розряду в складальному цеху № 148, що підтверджується приказом № 16 к від 17.04.2008 р. На підставі наказу № 20 к від 15.05.2008 р. [PERSON]. звільнений з роботи в зв'язку з виявленою невідповідністю займаної посади внаслідок недостатньої кваліфікації по п.2 ст.40 КЗпП України. Як вбачається з копії особової картки [PERSON]. , складеної цехом № 198 ЗАО „АЕС” , позивач має середньо-спеціальну освіту за спеціальністю агроном плодовощевод, прийнятий і працював обрубником лиття, навчання, підвищення кваліфікації, або професійної перепідготовки не проходив. Згідно копії листа непрацездатності [NUMBER], [PERSON]. з 12.05.2008 р. був тимчасово непрацездатним і знаходився на лікарняному листі по 17.05.2008 р., до роботи повинен був приступити 18.05.2008 р. Таким чином , суд вважає що звільнення [PERSON]. призведено з порушенням вимог ст. 40 КЗпП України , в зв'язку з чим він підлягає поновленню на роботі зі слідуючих обставин. Виходячи з вимог ст..40 п.2 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органа можливо при виявленні невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою для розірвання трудового договору являється виявлена невідповідність. Суд вважає, якщо [PERSON]. не мав документу про освіту чи досвіду трудової діяльності по обрубуванню лиття , передбачених кваліфікаційними характеристиками , і був прийнятий на роботу, в подальшому не може бути звільненим з роботи з причини відсутності опиту роботи, так як про таку невідповідність позивача відповідачу було відомо і раніше. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був звільнений з роботи на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно пояснень сторін, судом встановлено, що відповідач прийшов до висновку про звільнення позивача з роботи з вказаних підстав лише з того, що стороною покупця був виявлений брак бокової рами, роботи по якій , 14.04.2008 р., виконував [PERSON]. При цьому , як було встановлено в судовому засіданні , роботи з боковою рамою виконував не тільки останній, а й робітники іншої зміни, так як до кінця робочого дня [PERSON]. в повному обсязі ці роботи не виконав і передав раму по зміні майстру [PERSON]. Ніяких інших доказів, які б свідчили , що [PERSON]. неякісно виконав роботи по обрубці бокової рами 14.04.2008 г. і які б підтверджували виявлення невідповідності його займаній посаді , відповідач на час звільнення позивача не мав і суду також їх не надав. У відповідності з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. „Про практику розгляду судами трудових спорів” , при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових і неможливо перевести , за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України , звільнення з підстав, зазначених у пункті 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести робітника, за його згодою, на іншу роботу. В судовому засіданні позивач пояснив, що після закінчення лікування , він 18.05.2008 г. вийшов на роботу, однак його до роботи не допустили, пояснив, що він звільнений. Ніякої іншої роботи відповідач [PERSON]. не пропонував. Представник позивача не заперечував проти цього і не надав суду доказів, які б спростовували пояснення позивача. Таким чином, судом встановлено, що відповідач вимоги п.2 стю40 КЗпП України не виконав і звільнив позивача з порушенням норм діючого законодавства про працю. Крім того, згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за п.5 цієї статті), а також перебування працівника у відпустці. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON]. знаходився на лікарняному листі з 12 по 17 травня 2008 р. ( л.с.33) , а наказом № 20 к від 15.05.2008 р. звільнений з підприємства з 17.05.2008 р. Таким чином, звільнення [PERSON]. зроблене з порушенням трудового законодавства. Судом також встановлено, що при звільненні [PERSON]. була порушена і процедура його звільнення. Так , судом встановлено, що засідання цехового профспілкового комітету, на яке запрошувався [PERSON]. , відбулося 20.05.2008 р., і як пояснив позивач згоди на його звільнення дано не було, про що йому видали виписку з протоколу засідання профспілкового комітету № 10 від 15.05.2008 р., проставив дату засідання 15.05.2008 р. (л.с. 22). Саме в цей день, як встановлено судом, відповідач видав наказ про звільнення позивача з роботи. Однак в ході розгляду справи відповідач надав до матеріалів справи копію запрошення [PERSON]. на засідання профспілкового комітету на 20.05.2008 р. без зазначення часу розгляду, та виписку з протоколу засідання цехового комітету № 12 від 18.05.2008 р. в якому вже містяться відомості про згоду профспілкового комітету на звільнення позивача, хоча він на це засідання не запрошувався. У відповідності зі ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути відновлений на колишній роботі у випадку , якщо звільнення було зроблено без законних підстав. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі , орган який вирішує спір, одночасно ухвалює рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В матеріалах справи мається довідки (л.с.29-31) згідно яких [PERSON]. працював по графіку роботи № 4 ( у три зміни) , тривалість зміни 7,67 годин. Середня заробітна плата складає 1224,71 грн., середньо годинна заробітна плата виходячи від фактично відпрацьованої кількості годин у квітні 2008 р. 116,1 годин ( згідно табелю обліку робочого часу) складає 10,549 грн. ( 1224,71 грн. : 116,1 годин), а середньоденна заробітна плата складає 80 грн.91 коп. ( 10,549 грн. х 7,67 год). Тривалість вимушеного прогулу позивача з 18.05.2008 р. по день ухвалення цього рішення , виходячи з графіка його роботи, складає 56 днів. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду, що складає 4530 грн.96 коп. ( 56 днів х 80,91 грн.). Вирішуючи питання про відшкодування морального ущербу, суд виходить з вимог ст.. 237-1 КЗпП України , згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення позивача позбавило його засобів до існування і призвело до моральних страждань, обумовленими істотними змінами в звичайному образі та рівні життя, який забезпечувався стабільним заробітком, отримуваним на підприємстві. Однак , беручи до уваги характер і об'єм , тривалість моральних страждань, конкретні обставини справи, суд находить можливим задовольнити вимоги позивача , стягнув з відповідача моральний ущерб в розмірі 700 грн. Відповідно з п. 2 і 4 ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за змушений прогул, але не більш ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. З відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір, що становить 51 грн. в частині майнових і 8 грн.50 коп. в частині немайнових задоволених вимог позивача.

Outcome: partial