Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору дарування від 10.12.1998 року ій належить &frac12; частка будинку [ADDRESS]. Друга частина домоволодіння належить її сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 10.10.2006 року, яку він отримав після смерті батька, чоловіка позивачки - [PERSON]. На підставі свідоцтва про право власності за заповітом у власність [PERSON] перейшла також земельна ділянка, площею 0, 1381 га, на якій розташований будинок[ADDRESS]. Зазначену земельну ділянку спадкодавець [PERSON] отримав в порядку приватизації на підставі рішення 7-ї сесії 24 скликання № 7/9 від 19 грудня 2002 року Малоріченської сільської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вважає, що при приватизації земельної ділянки сільською радою порушені вимоги ст. 89 Земельного колексу України, так як на момент приватизації земельної ділянки, на якій розташований будинок, власниками будинку були вона та [PERSON] , тому земельна ділянка повина була передаватися співвласникам житлового будинку в спільну сумісну власність. Тому вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім*я [PERSON] є частково недійсним, внаслідок чого є частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, так як власником 1/2 частки земельної ділянки, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку , має бути вона, як власник &frac12; частки домоволодіння, яке розташована на зазначеній земельній ділянці. У судовому засіданні позовні вимоги підтримала з уточненнями , пояснила, що вона не може користуватися домоволодінням, так як вся земельна ділянка, що призначена для обслуговування будинку належить її синові . Просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [ADDRESS], серії КМ [NUMBER] від 25 червня 2003 року, виданий на ім*я [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 24 скликання Малоріченської сільської ради від 19 грудня 2002 року за № 7/9, визнати за нею , як власником &frac12; частки будинку [ADDRESS] право на приватизацію земельної ділянки розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування зазначенного житлового будинку і господарських споруд . Визнати за [PERSON] право власності в порядку приватизації на &frac12; частку земельної ділянки розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [ADDRESS], за [PERSON] визнати право власності в порядку приватизації на &frac12; частку земельної ділянки розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2006 року, виданного Алуштинською державною нотаріальною конторою на ім*я [PERSON] в частині визнання спадковим майном земельної ділянки загальною площею 0, 1381 га, на якій розташований будинок [ADDRESS] визнати недійсним . За [PERSON] визнати право власності на &frac12; частку земельної ділянки загальною площею 0, 1381 га, на якій розташований будинок [ADDRESS], як спадкоємцем за заповітом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та зобов*язати Малоріченську сільську раду та Алуштинське міське управління земельними ресурсами видати [PERSON] та [PERSON] державний акт на право спільної часткової власності (по &frac12; частині кожному), на земельну ділянку розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, просить справу розглянути без його участі, позов визнає . У попередньому судовому засіданні пояснював, що не заперечує, щоб на &frac12; частину земельної ділянки, на яку він отримав свідоцтво про право власності за заповітом, право власності було визнано за [PERSON], яка є співвласником житлового будинку, а не може його обслуговувати, так як власником землі являється він один. Представник Алуштинського міського управління земельними ресурсами , представник Алуштинської Державної Нотаріальної контори в судове засідання не з*явились, просять позов розглянути без їх участі. Представник Маломаяцької сільської ради про час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надійшло. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Власником домоволодіння [ADDRESS]з господарськими та побутовими будівлями і спорудами був [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 5.04.1993 року ( а.с. 22, 26). 10.12.1998 року &frac12; частку зазначеного домоволодіння [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] (а.с.4). На підставі рішення Малоріченської сільської ради від 19 грудня 2002 року [PERSON] безоплатно, в порядку приватизації отримав у власність земельну ділянку розміром 0, 1381 га, що розташована [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, 25 .06.2003 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.5). Згідно вимог ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності. При спільній власності земельна ділянка вважається єдиним об*єктом права. Судом встановлено, що право власності позивачки на отримання земельної ділянки як співвласника житлового будинку в порядку приватизації порушено, [PERSON] не може вільно користуватися своєю часткою житлового будинку, так як вся земельна ділянка, що виділялась для обслугосування будинку, належала її чоловікові [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6), спадщину за заповітом прийняв його син [PERSON], в тому числу отримав свідоцтво про право власності на спадщину - земельну ділянку розміром 0, 1381 га, що розташована по [ADDRESS]. Враховуючи положення ст.ст.368, 370 ЦК України, спадщина має бути відкрита на &frac12; частку зазначеної земельної ділянки, що належала [PERSON]. Однак, з тих причин, що за [PERSON] не визнано право власності на &frac12; частини домоволодіння, то спадщина відкрилась на всю земельну ділянку, що виділялась для будівництва і обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність ).Теоритичні засади права спільної власності на майно певною мірою стосуються і права спільної власності на землю, яке може бути визначене як право двох або більше осіб на одну земельну ділянку. Так як сторони є власниками домоволодіння в рівних частках (по &frac12; Частині кожний), тому і земельна ділянка повина належати їм на праві спільної часткової власності, де частки є рівними. Позивачка набула у власність частку земельної ділянки як співвласник житлового будику, відповідач набув у власність &frac12; частку земельної ділянки як спадкоємець після смерті батька, тобто сторони набули у власність одну земельну ділянку, кожному співласнику домоволодіння повина належати 1/2 частина земельної ділянки, яка належить співласникам нерухомості на праві спільної часткової власності в рівних частках, що передбачено ст. 357 ЦК України. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає у громадянина після одержання документа, що підтверджує право власності - Державного акта про право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Вирішуючи питання про визнання за позивачкою права власності на частину земельної ділянки, суд зобов*язує відповідачів видати нові державні акти [PERSON] та [PERSON] на право спільної часткової власності (по &frac12; частині кожному), на земельну ділянку розміром 0, 1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд [ADDRESS]. На підставі викладеного , у відповідності із ст.ст. 89, 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 125, 357 , 368 , 370 ЦК України,

Outcome: approved