Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3918 грн. 60 коп., посилаючись на те, що він з 19 грудня 2003р. по 02 квітня 2008р. працював на посаді директора ЗАТ «Самойлівський елеватор» після чого був звільнений за згодою сторін. Однак, з невідомих йому причин відповідач по справі при звільненні не виплатив йому розрахункові суми. Він неодноразово звертався з вимогою про проведення розрахунку, однак, тільки тоді, коли він затребував довідку про середньоденний заробіток, 07 травня 2008р. розрахункові суми йому були виплачені. Відповідно до довідки №112/1, його середньоденний заробіток складає 111 грн.96 коп. На підставі ст.117 КЗоТ України відповідач по справі повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, який становить 35 днів, що складе 3918 грн.60 коп. (111 грн.96 коп.х 35). Крім того, несвоєчасна виплата належної йому при звільненні грошової суми призвела його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому завдану йому моральну шкоду оцінює в одну тисячу грн. В своїх запереченнях директор ЗАТ «Самойлівський елеватор» позов не визнав, вказуючи на те, що на другу половину робочого дня 02.04.2008р. (коли позивача було звільнено з роботи), той на робочому місці був відсутній і після видання наказу №24/К від 02.04.2008р., що відбулося зранку того дня, пішов з території ЗАТ. За таких обставин провести розрахунок з позивачем у день його звільнення не було можливості. У подальшому з 03.04.2008р. по 07.05.2008р. той на території ЗАТ не з'являвся і будь-яких вимог (письмових або усних) про здійснення з ним розрахунку не пред'являв. Крім того, на адресу позивача 07.04.2008р. було направлено листа за вих.№91 про запрошення отримати належні по звільненню суми, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції. За таких обставин вважає, що не отримання позивачем належних йому грошових коштів відбулося не з вини ЗАТ, тому і просить в позові відмовити. В цьому ж листі просить розглядати справу за відсутності представника ЗАТ. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач, відповідно до записів трудової книжки з 19.12.2003р. по 02.04. 2008р. працював директором ЗАТ «Самойлівський елеватор», після чого був звільнений за згодою сторін (а.с.5-7). З довідки №134 від 05.06.2008р. ЗАТ «Самойлівський елеватор» вбачається, що заборгованість з розрахунку станом на 03.04.2008р. перед [PERSON]. складала 5587,16 грн., яка, відповідно до відомості, була виплачена 06 травня 2008р. (а.с.3). З виписки з банківського рахунку позивача в Близнюківському відділенні Приватбанку витікає, що фактично заробітна плата [PERSON]. надійшла 07.05.08р. (а.с.22). Відповідно ж до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Правові наслідки невиконання даних вимог передбачені ст.117 КЗоТ України, відповідно до частини першої якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середнього заробітку встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами та доповненнями). Так, відповідно до п.8 розділу IV цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Як вбачається з довідки, середньоденна заробітна плата позивача становила 111,96 грн. (а.с.4). Оскільки з часу звільнення до моменту виплати розрахункових сум, тобто з 03 квітня по 07 травня 2008р., коли позивачу фактично були перераховані кошти на його рахунок, робочих днів було 22, середній заробіток за цей час складе 2463,12 грн. (22 дні х 111,96грн.). який і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку...., якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Тобто, саме відповідач по справі повинен був надати суду докази в підтвердження своїх заперечень проти позову, зокрема- відсутність позивача в день звільнення на роботі та не звернення того за розрахунком в послідуючі дні. Однак, жодна з обставин, на яку посилається директор ЗАТ в своїх письмових запереченнях, належним чином ним не підтверджена. Навпаки, як вбачається з пояснень позивача по справі, на підприємстві встановлений порядок виплати заробітної плати шляхом перерахування її на зарплатні картки, відкриті в Близнюківському відділенні «ПриватБанку». Це підтверджується наданими позивачем заявою Банку про надання такого виду банківських послуг та витягом з його рахунку, з якого вбачається, що саме на цей рахунок в ПриватБанку,07.05.2008р. надійшла заробітна плата в сумі 4582 грн.87 коп. (а.с.21,22). Дані обставини справи вказують на те, що у відповідача не було жодних перешкод для виконання вимог ст.116 КЗпП України, оскільки при встановленому порядку виплати заробітної плати працівникам ЗАТ, особиста присутність позивача на території ЗАТ та наявність його додаткового волевиявлення для отримання розрахунку, як на те посилається відповідач в своїх запереченнях, не потрібна, так як перерахування коштів на його особистий рахунок в Банку, цього не потребує. Отже, обставини справи, пояснення позивача про те, що як в день свого звільнення, так і в послідуючі дні він неодноразово звертався до директора та головного бухгалтера ЗАТ про виплату йому заробітної плати, які залишась без задоволення, свідчать про ігнорування вимог законодавства в цій частині і вказують на наявність прямої вини адміністрації ЗАТ в невиплаті позивачу розрахункових сум в установлені терміни. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України,відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з обставин справи, для позивача заробітна плата була єдиним засобом існування і непроведення розрахунку з ним відповідно до вимог ст.116 КЗпП України з вини адміністрації ЗАТ, призвело до неможливості його існування в звичних для нього життєвих умовах, що тягло за собою моральні страждання і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя в звичних умовах, які існували до звільнення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що завдана позивачу моральна шкода підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.ст.23 та 1167 ЦК України шляхом виплати одноразово грошової суми, яку суд, з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, наявності умисної вини відповідача в порушенні прав позивача, вважає за необхідне визначити в розмірі 1000грн. А тому,

Outcome: approved