Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

Позивач за першим позовом мотивують свої вимоги тим, що наприкінці 1982 року йому було надано двокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 46,1 кв.м., розташовану на першому поверсі п'ятиповерхового будинку [ADDRESS]. 03 лютого 1995 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, стали разом мешкати за вищевказаною адресою. 19 травня 1995 року приватизував на своє ім'я квартиру [ADDRESS] і в цей же день отримав свідоцтво на право власності вказаного житла. [INFO] у них з відповідачкою народився син [PERSON]. 24 вересня 1996 року відповідачка з сином зареєструвались у спірному житлі. Приблизно в 1999 році, з-за погіршення сімейних стосунків, відповідачка добровільно залишила квартиру і переїхала проживати в будинок своїх батьків [ADDRESS]. Шлюб з відповідачкою розірвали 22.12.2003 року. Вибула відповідачка з квартири [ADDRESS] за власним бажанням, перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, виїжджаючи забрала всі особисті речі, з часу вибуття ніякого спільного господарства з мешканцями спірного житла не веде, не вносить плату за комунальні послуги. Вважає, що вона втратила зацікавленість у вказаному житлі, просять визнати її втратившою право користування спірним житлом, квартирою [ADDRESS]. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити. Відповідачка за першим позовом позов не визнала мотивуючи тим, що дійсно вони сім'єю проживали в квартирі [ADDRESS]. Вказану квартиру отримав позивач за першим позовом, а потім в 1995 році приватизував на своє ім'я. Шлюб з позивачем за першим позовом зареєстрували 03 лютого 1995 року, а [INFO] у них народився син [PERSON]. Зареєструвались у спірному житлі з сином 24.09.1996р., після того, як позивач за першим позовом приватизував на своє ім'я квартиру, а мешкали разом за вищевказаною адресою з дня реєстрації шлюбу. Спочатку жили добре, але після того, як позивач за першим позовом став штучно чинити перешкоди в користуванні житлом, виганяти з квартири разом з малолітнім сином і забрав ключі, влітку 1999 року вимушена була переїхати і проживати у своїх батьків [ADDRESS], де мешкає і зараз. Зацікавленість в спірному житлі не втрачала. З приводу вселення до спірної квартири зверталась до міліції, в листопаді 2007 року намагалась зайти до житла, але це не вдалось в разі відсутності ключів, в квартирі є її особисті речі, будь якого іншого житла не має. Просить в задоволенні позову відмовити. Поряд з цим, враховуючи, що позивачем [PERSON] були штучно створені перешкоди в користуванні спірним житлом, він влітку 1999 року забрав від квартири ключі, пред'явила вимоги до позивача за першим позовом і просить суд вселити її до квартири [ADDRESS]. Третя особа, ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, просять слухати справу у їх відсутність, покладаються на розсуд суду, про що надали заяву. Третя особа, орган опіки та піклування, покладається на розсуд суду. Вислухавши сторони, представників, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи №3271, суд вважає, що позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи : ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, орган опіки та піклування про визнання втратившою право користування жилим приміщенням має бути задоволеним, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа : орган опіки та піклування про вселення до квартири має бути відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що квартиру [NUMBER], загальною площею 46,1 кв.м., розташовану [ADDRESS] отримував [PERSON], про що не заперечують сторони, вони зареєстровані в цій квартирі, відповідачка з неповнолітнім сином [INFO](а.с.17,70) з 24 вересня 1996 року (а.с.6,40,71). Власником квартири з 19 травня 1995 року є позивач за першим позовом і відповідач за другим [PERSON] ( а.с.38). Шлюб між сторонами розірвано 22 грудня 2003 року (а.с.5,69). Доводи позивача за першим позовом [PERSON] про те, що відповідачка за першим позовом і позивачка за другим позовом [PERSON] влітку 1999 року залишила спірне житло і проживає окремо у своїх батьків [ADDRESS] підтверджуються як його показами так і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно яких, відповідачка за першим позовом [PERSON] сама залишила спірне житло, перешкод в користуванні цим житлом їй ніхто не чинив. Тим самим підтверджуються ствердження позивача за першим позовом, що саме з того часу відповідачка добровільно виїхала зі спірного житла. Цими ж свідченнями спростовуються доводи відповідачки за першим позовом і позивачки за другим позовом щодо створення позивачем штучних перешкод в користуванні житлом, тобто його зловживанням спиртними напоями (а.с.62) та бешкетуванням. Крім того, ніяких звернень до міліції від [PERSON] з приводу неналежної поведінки [PERSON] не було. Суд не бере до уваги ствердження відповідачки за першим позовом і позивачки за другим позовом [PERSON] в той частині, що [PERSON] оформив на себе право власності на квартиру в той час, коли вони перебували у шлюбі і вона там фактично проживала, з тих підстав, що оформлення права власності на квартиру відбувалось з її мовчазної згоди, тобто вона питання щодо незаконності оформлення власності ніде не ставила і на час оформлення права власності вона не була зареєстрованою в квартирі [ADDRESS], про що не заперечують сторони. Щодо не ведення спільного господарства з 1999 року, про цей факт не заперечують і самі сторони. Згідно акту обстеження житла (а.с.7), речей відповідачки за першим позовом і позивачки за другим [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не виявлено. Крім того, факт втрати зацікавленості до спірного житла відповідачкою за першим позовом і позивачкою за другим позовом підтверджується тим, що їх син [PERSON], [INFO] проживав за адресою батьків відповідачки [ADDRESS] з літа 1999 року, там же пішов 01.09.2002 року до школи де вчиться до дійсного часу (а.с.39) і знаходиться на лікарняному обліку, про що не заперечують і сторони. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає , що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи : ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, орган опіки та піклування про визнання втратившою право користування жилим приміщенням має бути задоволеним, а [PERSON] визнана втратившою право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS], оскільки вона втратила зацікавленість у спірному житлі проживаючи тривалий час, майже вісім років в іншому місці, добровільно виїхавши з нього, забравши свої речі, не веде спільного господарства з власником житла. Доводи відповідачки за першим позовом [PERSON] щодо відсутності у неї будь якого житла суд не бере до уваги, оскільки за місцем свого теперішнього мешкання у своїх батьків вона забезпечена житлом, проживає у приватному будинку разом з двома батьками, які там зареєстровані (а.с.57), і де мається три кімнати для проживання про що не заперечує і сама [PERSON]. В свою чергу суд не бере до уваги ствердження свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачки за другим позовом і відповідачки за першим [PERSON] в тій частині, що відповідач за другим позовом і позивач за першим [PERSON] виганяв [PERSON] з квартири, зловживав спиртними напоями, забирав ключі від квартири, чинив перешкоди в користуванні житлом, що вони приходили до житла в листопаді 2007 року, з тих підстав, що ці свідки є друзями та родичем [PERSON], вони зацікавлені в позитивному вирішенні для неї виниклого спору, що з 1999 року до осені 2007 року з приводу спірного житла ніяких питань у [PERSON] до [PERSON] не виникало, що тривалий час ніяких звернень з її боку до компетентних органів не було з приводу неправомірних дій [PERSON], так і що до того, що вона буцімто була позбавлена житла з його вини і що вона не має житла. Їх покази суд вважає надуманими. Також суд не бере до уваги ствердження позивачки за другим позовом і відповідачки за першим [PERSON] з приводу того, що вона, після того як пішла влітку 1999 року проживати до своїх батьків, приходила до спірного житла, користувалась ним оскільки в цей час її дитина знаходилась на лікуванні в лікарні, тому, що згідно повідомлення КЛПЗ „Шосткинська дитяча лікарня”, її син [PERSON],[INFO], в 1999 році в період весна-осінь на стаціонарному лікуванні в дитячій лікарні не знаходився (а.с.91). Ці ствердження [PERSON] суд вважає надуманими. З приводу того, що [PERSON] при влаштуванні на роботу 16.05.2006р. до ВАТ „Шосткинський завод хімічних реактивів” вказала домашню адресу [ADDRESS] (а.с.53) і що це є фактом її зацікавленості в спірному житлі, то, на думку суду, це не є фактом її зацікавленості, а це лише само по собі розуміючаяся обставина, оскільки вона вказала адресу свого місця реєстрації і це не можна вважати її зацікавленістю в спірному житлі. Щодо постанови про відмову в порушенні кримінальної справи по матеріалам перевірки №3271 за заявою [PERSON], то ця постанова стосується проведеної перевірки щодо ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина. Щодо перешкод в користуванні житлом, то ці матеріали ніякого відношення до цього питання не мають. На думку суду матеріали перевірки №3271 стали наслідком того, що [PERSON] 16.05.2006 року влаштувалась на роботу до ВАТ „ШЗХР”, а мешкати безпосередньо в місті де знаходиться підприємство набагато зручніше ніж їздити з смт.Вороніж до м.Шостка на роботу. Поряд з цим, виходячи з вищенаведеного суд не находить підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], третя особа : орган опіки та піклування про вселення до квартири і вважає, що в його задоволенні має бути відмовлено, враховуючи, що згідно ст. 405 ч.1 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В данному випадку позивачка за другим позовом і відповідачка за першим [PERSON] не є членом сім'ї власника житла і власником не визначено житлове приміщення яке вона має право займати. Приймаючи рішення по справі, судом враховані інтереси дитини сторін, їх сина Сергія народження [INFO], у відповідності до вимог ст. 59 ч.2 СК України, згідно яких, при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним (а.с.60,79).

Outcome: approved