Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги виклав у позовній заяві. В судовому засіданні свої вимоги уточнив та просив визначи правочин купівлі-продажу частки квартири, укладений між ним та відповідачко дійсним та визнати за ним право власності. Суду також пояснив, що йому та відповідачки належить на праві власності квартира [ADDRESS] у рівних частках. З 1996 року мати поїхала на постійне місце проживання до його сестри. Оскільки іншого житла він не має, він сплатив матері 3000 доларів США за її частку в квартирі. Вона видала йому довіреність на право продажу її частки в квартирі і оформлення всієї документації. У встановлений довіреністю строк він не переоформив квартиру на своє ім'я і строк повноважень за довіреністю закінчився. До нотаріуса відповідачки йти не бажає, ухиляється від оформлення в нотаріальному порядку цього правочину. Він проживає у квартирі, за свої кошти сплачує комунальні платежі, проводить ремонт тощо, просить визнати правочин купівлі продажу частки квартири дійсним та визнати за ним в цілому право власності на квартиру № 4 у будинку № 46 по вул. Ковильна в м. Сімферополь. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про слухання справи була повідомлена за останнім відомим місцем проживання, в порядку ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, так як мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані на підставі ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1993 року (а.с.7) квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] у рівних частках, тобто по &frac12; частині кожному. У 1996 році відповідачка [PERSON], яка є матір'ю позивача, продала свою частку квартири позивачу. Позивач сплатив своїй матері (відповідачці) 3000 доларів США за її частку квартири, а вона про це написала йому розписку (а.с.10) та видала на його ім'я нотаріально завірену довіреність на право продажу її частки квартири з правом оформлення всієї документації (а.с.17). У встановлений довіреністю строк позивач не переоформив квартиру на своє ім'я і строк повноважень за довіреністю закінчився. Зараз відповідачка ухиляється від оформлення квартири в нотаріальном порядку. На підставі ч. 1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідачка [PERSON] відмовилася від права власності на частку спірної квартиру, шляхом її продажу сину, що підтверджено фактом отримання нею від позивача грошей, що знайшло відображення у розписці. З 1996 року до цього часу в квартирі не проживає. Після спливу строку дії довіреності позивач позбавлений можливості оформити правочин у нотаріальному порядку. З часу виїзду з квартири відповідачки, а саме з 1996 року, в ній залишився проживати і проживає до цього часу позивач, який користується всією квартирою в цілому, сплачує всі необхідні комунальні платежі, проводить ремонти. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення правовідношень сторін) якщо одна сторона повністю або частково виконала умови правочину, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, то суд за вимогою сторони може визнати цей правочин дійсним. В цьому випадку нотаріального посвідчення правочину не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встанолена судом. За таких обставин суд вважає за можливе визнати дійсним правочин купівлі-продажу &frac12; частки квартири [ADDRESS], укладений міє [PERSON] та [PERSON] від 22.10.1996 року та право власності на цю частку квартири [ADDRESS] за позивачем. З урахуванням його частки визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в цілому. На підставі ст. п.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 347, 328 ЦК України,

Outcome: approved