Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-08 00:00:00

У листопаді 2005 року позивач ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми, який потім неодноразово уточнював, посилаючись на те, що 27.10.2003 року комісією податкової служби відповідно до п. 8 Інструкції „Про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна” від 17.12.1987 року було складено акт опису та попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним. Згідно даного акту було здійснено опис 7 автомобілів (п. п. 1-3 обліковуються у ДПІ АНД району, п. п. 4-7 обліковуються у Лівобережній МДПІ). Відповідальним за збереження майна було визначено [PERSON]ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська у 2005 році здійснювалися ряд заходів щодо підготовки матеріалів для передачі даних автомобілів на зберігання міліції. 12.08.2005 року при проведенні перевірки стану збереження безхазяйного майна, переданого відповідачу на відповідальне зберігання, було встановлено, що в наявності знаходяться тільки 2 автомобілі, а автомобіль „ISUZU” вартістю 8000 грн. - відсутній. 15.09.2005 року було складено акт опису та попередньої оцінки майна, прийнятого на облік, згідно якого вартість автомобіля БМВ-520 становила вже 100 грн. Позивач вважає, що відповідачем не забезпечено збереження майна, яке було передане йому на відповідальне зберігання. Просив стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 22900 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2007 року позовні вимоги ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська були задоволені та стягнуто з [PERSON]на користь ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська вартість відсутнього автомобіля „ISUZU”, зеленого кольору, № кузова ACUBS 522 Е 4450535 - 8000 грн. та вартість розукомплектованого автомобіля БМВ-520 сірого кольору № кузова VBNHB 210703503687 - 14900 грн., а всього - 22900 грн. та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2008 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2007 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Суду пояснили, що позов було заявлено саме в інтересах податкової інспекції. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він дійсно був присутній при складанні акту опису та попередньої оцінки майна 27 жовтня 2003 року та ставив свій підпис у даному акті, однак він вважав, що розписується у цьому акті як свідок наявності цих автомобілів на стоянці, а не як особа, якій ці автомобілі були передані на відповідальне зберігання. При цьому йому ніхто не пояснив про те, що автомобілі передаються йому особисто на відповідальне зберігання. Він ніколи не працював на даній стоянці, де знаходилися автомобілі, і тому не мав фізичної можливості здійснювати збереження автомобілів. Крім того, відповідач вважає, що з 01 січня 2004 року, тобто з моменту вступу у законну силу нового ЦК України, він не був зобов'язаний здійснювати відповідальне збереження автомобілів і тому провина по їх втраті повністю лягає на позивача. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що 27 жовтня 2003 року працівниками податкової інспекції було складено акт опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним (а. с. 5) згідно Інструкції № 112 від 17.12.1987 року „Про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна”. Згідно даного акту 7 зазначених у акті автомобілів були передані на відповідальне зберігання [PERSON]. Представники позивача не змогли пояснити суду, яким чином відбувався розподіл автомобілів між податковими інспекціями та де це зазначено у акті (згідно позову п. п. 1-3 обліковуються у ДПІ АНД району, п. п. 4-7 обліковуються у Лівобережній МДПІ). Відповідачу копія даного акту не надавалася. Згідно Свідоцтва [NUMBER](а. с. 31)[PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності та відповідно до договору № 25 від 01.11.2000 року (а. с. 34) він орендує у ЗАТ ДПКП 0403 місце для стоянки автомобілів по вул. [ADDRESS] З трудової книжки [PERSON](а. с. 32-33) вбачається, що він ніколи не працював у ПП[PERSON] Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], він є приватним підприємцем та орендує площадку для разбірки автомобілів за адресою: м. [ADDRESS][PERSON] - чоловік його сестри. [PERSON] ніколи у нього не працював та не мав ніякого відношення до автомобілів, які зберігалися на площадці. Восени 2003 року [PERSON] повідомив його про те, що приходили перевіряючи та зробили опис автомобілів, які зберігалися у нього на площадці. Частина цих автомобілів належала [PERSON] особисто. Після цього його до податкової інспекції або в іншу інстанцію з приводу описаних автомобілів не викликали. І тільки у серпні 2005 року прийшли з податкової та сказали, що повинні перевірити стан збереження автомобілів. [PERSON] договір на суборенду площадки авторозбірки з ним не укладав. З акту від 12 серпня 2005 року (а. с. 7) вбачається, що при здійснення перевірки стану збереження безхазяйного майна, переданого на відповідальне зберігання згідно акту опису і попередньої оцінки майна від 27.10.2003 року, фактично було встановлено, що на території авторозбірки ПП [PERSON], за адресою: [ADDRESS] повністю розукомплектований автомобіль БМВ-520 та відсутній автомобіль „ISUZU”. Згідно акту опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік від 15.09.2005 року (а. с. 64) орієнтовна вартість автомобіля БМВ-520 склала 100 грн., орієнтована вартість автомобіля Форд Ескорт склала 100 грн. Згідно даного акту на відповідальне зберігання зазначене майно прийняв[PERSON] і [PERSON] було надано один примірник акту. Свідок [PERSON] суду показала, що була членом комісії при складанні актів від 12.08.2005 року та 15.09.2005 року, хто писав акти - вона не пам'ятає. На обліку у бухгалтерії ДПІ АНД району м. Дніпропетровська стояли тільки 3 автомобілі. При складанні акту від 15.09.2005 року було змінено відповідальну особу - нею став[PERSON] Чи був присутній при складанні актів [PERSON] - не пам'ятає. Свідок [PERSON] суду показав, що він також був членом комісії при складанні актів від 12.08.2005 року та 15.09.2005 року. Обставини складання даних актів не пам'ятає. Свідок не зміг пояснити суду чому при складанні акту 12.08.2005 року не була проведена оцінка майна, чому даний акт не отримав [PERSON] та чому змінили відповідальну особу. Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2004 року № 417 Інструкція № 112 від 17.12.1987 року „Про порядок виявлення та обліку безхазяйного майна” втратила чинність. Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦК України знайдені транспортні засоби передаються на зберігання міліції, про що робиться оголошення в друкованих засобах масової інформації. Якщо протягом шести місяців від дня опублікування цього оголошення власник, або інша особа, яка має право вимагати повернення транспортного засобу, не будуть виявлені або вони не заявлять про свої права на транспортний засіб, міліція має право продати його, а суму виторгу внести на спеціальний рахунок банку. Якщо протягом трьох років колишній власник транспортного засобу не вимагатиме передання йому суми виторгу, то ця сума переходить у власність територіальної громади, на території якої було знайдено транспортний засіб. У судовому засіданні представники позивача не надали письмових доказів того, що безхазяйне майно, яке було передане на збереження відповідачеві, знаходиться на обліку в податковій інспекції та не змогли пояснити суду чому після 01 січня 2004 року вказане майно зберігалося відповідачем, а не було передано на збереження органам міліції. Таким чином, позовні вимоги Державної податкової інспекції у Амур- Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим віднести судові витрати за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed