Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач у березні 2008 року звернувся до суду із позовом до [PERSON]. про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 1086,21 грн, яка склалася станом на 01.03.2008 року, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач користується комунальними послугами, які надає ВУЖКГ, при цьому своєчасно їх не сплачує. У судовому засіданні представник позивача Ніколаєва Л.Л. зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідачки 1048,19 грн заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, оскільки нею після подачі позову було оплачено за лютий 2008 року 38,02 грн; 30 грн судових витрат сплачених при подачі позову та 51 грн державного мита у дохід держави. Також пояснила, що син відповідачки, якій є працівником міліції дійсно має право на пільги, встановлені ст.22 Закону України „Про міліцію”, але надавити їх йому повинна установа, в якій він працює, а не ВУЖКГ. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що її син працює в Красногвардійському РВ ГУ МВС України в Криму, проживає у селищі міського типу, а тому, у відповідності до ст.22 Закону України „Про міліцію” має право на пільги щодо безоплатного користування житлом з опаленням та освітленням. Просила у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до довідки-розрахунку [PERSON]. станом на 01.03.2008 року має заборгованість з комунальних послуг у розмірі 1086,21 грн (а.с. 3), після часткової оплати сума заборгованості складає 1048,19 грн. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка проживає разом з сином [PERSON], якій є працівником міліції (а.с. 22). Згідно зі ст.ст.67-68 ЖК України, Правилами надання населенню послуг по водопостачанню та водовідводу на території АР Крим від 01.02.1998 р, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за нормами та тарифами, встановленими Радою міністрів АРК. Частиною 5 статті 22 Закону України „Про міліцію” передбачено, що працівники міліції, які живуть і працюють у сільській місцевості та в селищах міського типу, і члени їх сімей, які проживають з ними, забезпечуються безплатно житлом з опаленням і освітленням за встановленими нормами, а також користуються іншими пільгами, передбаченими законодавством. Суд вважає, що згідно з вказаною нормою відповідач дійсно має право на користування даними пільгами. Разом з тим, оскільки ст.22 Закону України „Про міліцію” встановлено, що надання пільг працівникам міліції та членам їх сімей провадиться за встановленими нормами, суд вважає, що вказані пільги надаються у відповідності до положень Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року № 426. Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування житлом, паливом, телефоном і комунальними послугами, для чого пільговик, у відповідності до п.5 вказаного Порядку, подає в бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування житлом, паливом, телефоном і за комунальні послуги. Таким чином, суд вважає, що відповідачка [PERSON]. повинна була оплачувати нараховані їй комунальні послуги з наступним наданням копій квитанцій про їх оплату до бухгалтерії установи, де працює її син. Такий порядок відшкодування фактичних витрат по сплаті комунальних послуг не звужує та ніяким чином не порушує гарантованого державною права працівників міліції та членів їх сімей на їх соціальний захист. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач свої зобов'язання щодо надання відповідачу комунальних послуг виконує належним чином, але відповідач ухилився від свого зобов'язання відносно сплати вартості наданих йому послуг, чим порушив права та законі інтереси ВУЖКГ; заяви про застосування строків позовної давності під час судового розгляду справи сторонами зроблено не було, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved