Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

У червні 2004 р. позивачка [PERSON]. звернулася до суду із позовними вимогами, які під час розгляду справи уточнила і остаточно просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 4.07.2003 р. [PERSON], визнати за нею право власності на 1/10 частину жилого будинку по [ADDRESS] яка складається із приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. та жилої кімнати площею 11,3 кв.м., змінивши розмір часток співвласників у праві власності на зазначений будинок, визнати за нею право власності на 12/30 частини цього будинку, за відповідачем [PERSON] - 11/30; частина [PERSON] у цьому будинку залишається незміною та складає 7/30. Свої вимоги позивачка [PERSON]., її представник [PERSON]. обґрунтували тим, що [PERSON]. є співвласником будинку по [ADDRESS] де їй належить 1/3 часина після смерті матері [PERSON], і де [PERSON] на праві власності належало 1/10 частина будинку. У 1973 р. 1/10 частка будинку, що складалась з кімнати площею 11,3 кв.м. та тамбуру, була визнана непридатною для проживання, а [PERSON] була відселена у [ADDRESS]. Через неможливість знесення непридатної для проживання частини будинку виконком Печерської районної ради м. Києва дозволив її матері [PERSON] тимчасово користуватися кімнатою площею 11,3 кв.м. як підсобним приміщенням, а тамбур знесла сама [PERSON] В подальшому за кошти позивачки було прибудовано новий тамбур площею 2,3 кв.м., а рішенням Печерської районної ради м. Києва №504 від 25.08.1986 р. за нею було визнано право власності на нього, кімнату ж площею 11,3 кв.м. вона повністю відбудувала і обладнала за власні кошти й до цього часу користується зазначеними приміщеннями. Заперечуючи [PERSON] звернувся із зустрічними позовними вимогами, які під час розгляду справи доповнив і остаточно просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні жилою кімнатою площею 11,3 кв.м. шляхом її звільнення, демонтувати прибудований тамбур, закрити дверний отвір між приміщеннями 3-4 площею 11,3 кв.м. та 3-3 площею 13,0 кв.м., стягнути на його користь 18000 грн. завданої шкоди; змінити розмір його частки у праві спільної часткової власності, визнавши за ним право на 12/30 частини жилого будинку по [ADDRESS] Свої вимоги відповідач [PERSON], його представник [PERSON] обґрунтували тим, що він, отримавши в Шістнадцятій Київській державній нотконторі 4.07.2003 р. свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], набув законного права власності на спірне майно. З моменту отримання вказаного свідоцтва він позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися вказаною частиною будинку. В судове засідання третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні третя особа: [PERSON] пояснив, що він є співвласником 21/90 частки жилого будинку по [ADDRESS] Предметом спору є 1/10 частина жилого будинку по [ADDRESS] належна [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Першою Київською державною нотконторою 4.05.1962 р. Іншими співвласниками цього будинку були: [PERSON], якій належала 1/3 частина, [PERSON], якому належала 1/3 частина, [PERSON], якому належало 21/90 частина. 23.10.1962 р. між співвласниками було укладено договір про порядок користування будинком по [ADDRESS] договір посвідчено Першою Київською державною нотконтори. Відповідно до п.2 цього договору в користування [PERSON] перейшли житлова кімната площею 11,3 кв.м. та тамбур площею 4,10 кв.м. Відповідно до ст.118 ЦК УРСР в редакції Закону 1963 р., який був чинним на момент укладення між сторонами договору, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за згодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) у відповідності із частками кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, то вона є обов'язковою і для особи, яка в послідуючому придбає частку у спільній власності на цей будинок. Встановлено, що 1/3 частина будинку по [ADDRESS] що належала [PERSON], перейшла до позиваки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 22.11.1983 р. посвідченого Першою Київською державною нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; 1/3 частина цього будинку, що належала [PERSON]., була придбана відповідачем [PERSON] з прилюдних торгів, про що видане свідоцтво про придбання квартири з прилюдних торгів, 21.03.1975 р. посвідченого Першою Київською державною нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; 21/90 частки зазначеного будинку, що належали [PERSON]. були придбані третьою особою [PERSON]. за договором купівлі-продажу, 19.06.1973 р. посвідченого Першою Київською державною нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. З наданого суду листа виконкому Печерської районної ради №492/2 від 23.06.1975 р. вбачається, що 1/10 частина будинку по [ADDRESS] яка складається із кімнати площею 11,3 кв.м. і тамбуру, раніше належала [PERSON], прийшла в аварійний стан, в результаті чого [PERSON] в 1973 р. відселена у державну квартиру, свою частину будинку [PERSON] привела в повний нежитловий стан, а тамбур знесла. Знести дану частину будинку не можливо, так як вона знаходиться під одним дахом інших співвласників будинку по вул. Товарній. В зв'язку з цим виконком Печерської районної ради на прохання [PERSON] від 28.06.1973 р. дозволив їй тимчасово користуватися цією аварійною кімнатою площею 11,3 кв.м. як підсобним приміщенням. Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження в листі начальника житлового управління Печерського району м. Києва №339-4 від 21.05.1975 р., із якого вбачається, що в домоволодінні [ADDRESS] [PERSON] мала на праві власності 1/10 частку (одна кімната площею 11,3 кв.м. і тамбур площею 4,1 кв.м.). Ця квартира за висновком техніко-експертної ради є непридатною для житла. Власник цієї квартири [PERSON] відселена в державну квартиру, оскільки вказану квартиру неможливо було знести, так як вона розміщена під одним дахом, [PERSON] привела її в повний нежитловий стан, а тамбур знесла; а також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в поясненнях самої позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], показах допитаних свідків [PERSON]., [PERSON]. Зокрема із пояснень в судовому засіданні третьої особи [PERSON] вбачається, що посадові особи виконкому Печерської районної ради м. Києва вимагали від [PERSON] розібрати дерев'яне приміщення тамбуру площею 4,1 кв.м. та заявили, що, у випадку, якщо остання не розбере його, то і не одержить державну квартиру. Після чого [PERSON] розібрала тамбур, вхід у квартиру забила навхрест дерев'яними дошками та виселилась на постійне проживання у надану їй квартиру. Встановлено, що 15.12.2002 р. [PERSON] померла. [INFO]. [PERSON] звернувся до Шістнадцятої державної нотконтори із заявою про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право власності за заповітом. Відповідно до наданого суду свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна [PERSON] а саме: 1/10 частини жилого будинку по [ADDRESS] є [PERSON], при цьому суд вбачає, що на час видачі свідоцтва майно у виді 1/10 частини жилого будинку по [ADDRESS] не існувало, оскільки бувша власниця спірної 1/10 частки будинку сама зруйнувала належну їй кімнату, а тамбур взагалі знесла, знищивши свою власність. Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд, враховуючи викладене, ту обставину, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину не існувало спадкового майна, знаходить позовні вимоги позову [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 4.07.2003 р. державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотконтори м. Києва [PERSON], обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. Суд також вбачає, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом не перевірялися наявність і склад спадкового майна, зокрема: кімнати площею 11,3 кв.м. та тамбуру площею 4,1 кв.м., що знайшло своє підтвердження в листі Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №17287 від 23.05.2008 р. А тому свідоцтво на ім'я [PERSON] було видане без достатніх правових підстав та в порушення п.114 Інструкції “Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”. Крім того судом встановлено, що рішенням виконкому Печерської районної ради №504 від 25.08.2986 р. за [PERSON] визнано право особистої власності на прибудоване приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. до своєї частини будинку по [ADDRESS] Дійсно, відповідач [PERSON], не погоджуючись із вказаним рішенням органу місцевої влади, у судовому порядку оскаржив його правомірність. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2006 р. у справі за позовом [PERSON] до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON]., про визнання рішення виконкому Печерської районної ради №504 від 25.08.1986 р. протиправним та скасування рішення, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2007 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4.12.2007 р., адміністративний позов [PERSON] залишено без задоволення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так Печерським районним судом м. Києва в рішенні від 25.10.2006 р. було встановлено факт, що рішення виконкому Печерської районної ради №504 від 25.08.1986 р. про визнання права власності на приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. в будинку по [ADDRESS] за [PERSON] було прийнято виконкомом в межах своєї компетенції, з використанням наданих йому повноважень. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду за захистом своїх прав, на підтвердження викладених у її позові обставин щодо перебудови і переобладнання кімнати площею 11,3 кв.м., яка раніше належала [PERSON], надала акт, затверджений 21.01.2005 р. начальником служби малоповерхової забудови КП Печерське УЖГ м. Києва, про те, що вказана кімната використовується нею під житлову, забезпечена світлом та опаленням, що також підтверджується наданими позивачкою документами про проведення за її рахунок протягом 1985-1986 рр. будівельних робіт у вказаній кімнаті для забезпечення газового опалення. Відповідно до діючої на той час норми ст.119 ЦК УРСР в редакції Закону 1963 р. якщо учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згоди інших учасників і у встановленому порядку, частки учасників в спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Судом встановлено, що прибудова [PERSON] за її рахунок приміщення тамбуру до своєї частини будинку по [ADDRESS] та перебудова за її рахунок аварійної нежитлової кімнати площею 11,3 кв.м. в житлову було здійснено за згоди інших учасників спільної часткової власності на будинок та у встановленому порядку, оскільки з часу проведення таких робіт, а саме з 1985-1986 рр. ані учасниками спільної часткової власності, ні органами державної влади не тільки не було висунуто жодної претензії до позивачки з приводу здійснення таких дій, а й навпаки було прийнято рішення про визнання за [PERSON] права власності на його частку та про визнання за нею права тимчасового користування жилою кімнатою площею 11,3 кв.м. Суд також враховує, що Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, визнаючи факт проведення позивачкою будівельних робіт по перебудові аварійної нежитлової кімнати площею 11,3 кв.м. у спірному будинку в житлове приміщення, визнала рішення виконкому Печерської районної ради м. Києва №418 від 9.07.1973 р. таким, що не діє. Судом також встановлено, що [PERSON] з часу її виселення у 1973 р. із будинку по [ADDRESS] і до дня смерті у 2002 р., тобто протягом майже 30 років не цікавилась 1/10 частиною цього будинку, заяв, скарг чи позовів з приводу порушення її прав з боку як виконкому Печерської районної ради м. Києва, який розпорядився аварійною жилою кімнатою, передавши її у користування [PERSON], та вимог до самої [PERSON] або її доньки [PERSON] не заявляла, у судові або правоохоронні органи особисто не зверталась. При таких обставинах решту позовних вимог [PERSON] суд знаходить обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні жилою кімнатою площею 11,3 кв.м. шляхом її звільнення, демонтування прибудований тамбур, закрити дверний отвір між приміщеннями 3-4 площею 11,3 кв.м. та 3-3 площею 13,0 кв.м., стягнення 18000 грн. шкоди, зміну розміру його частки у праві спільної часткової власності, то в судовому засіданні ані [PERSON], ні його представником не доведено факту, що [PERSON]. чинить йому перешкоди у користуванні 1/10 частиною будинку по [ADDRESS] якою до 1973 р. користувалась [PERSON], оскільки така частина не існувала, оскільки була знищена, а тому [PERSON] на час прийняття спадщини та подачі зустрічних вимог до [PERSON] не міг користуватися приміщенням тамбуру площею 4,1 кв.м., яке було зруйновано [PERSON] у 1973 р., та приміщенням кімнати площею 11,3 кв.м., яке за рішенням виконкому Печерської районної ради м. Києва №3418 від 9.07.1973 р. перебувало у тимчасовому користуванні [PERSON], після смерті останньої - у користуванні позивачки й використовувалося нею в якості підсобного приміщення. Суд також звертає увагу, що відповідач [PERSON], зазначивши в своїй зустрічній позовній заяві, що [PERSON], будучи людиною похилого віку та маючи слабке здоров'я, не могла утримувати в належному стані належне їй майно, тим самим визнав, що дійсно, починаючи з 1973 р., вказаними приміщеннями користувались [PERSON] та [PERSON]., що узгоджується із добутими в судовому засіданні доказами. При таких обставинах вимоги зустрічного позову [PERSON] суд знаходить безпідставними. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід присудити понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 88,90 грн., та, враховуючи позовні вимоги [PERSON], зустрічні вимоги [PERSON], надані ним квитанції про сплату 188,50 грн., з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 76,68 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved