Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-26 00:00:00

Позивачка 09.08.2006 р. звернулась у суд з позовом до відповідачів - Тисменицької РДА, [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на самочинно збудований садовий будинок, поділ цього будинку і земельної ділянки при ньому. 14.09.2007 р. позивачка заявила додаткову позовну вимогу до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, а 05.12.2007 р. позивачка заявила ще одну позовну вимогу про визнання недійсним виданого на ім'я відповідача [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з серпня 1986 р. до червня 2001 р. За період шлюбу подружжям зведено садовий будинок у садівничому товаристві «Діброва» в с. Братківці Тисменицького району на земельній ділянці 0,082 га, яка приватизована на підставі рішення Братковецької сільської ради від 26.12.1993 р. для ведення індивідуального садівництва і городництва, на ім'я відповідача видано відповідний державний акт. При поділі між ними спільного майна подружжя спірний будинок не був предметом поділу, оскільки не прийнятий в експлуатацію в установленому порядку, а відповідач, який уникає поділу будинку як спільного майна подружжя, не заінтересований в його узаконенні. Будівництво садового будинку розпочато на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради № 113 від 10.06.1987 р., яким затверджено проект організації території колективного саду садівничого товариства «Діброва» Івано-Франківського інституту нафти і газу та дозволено будівництво літніх садових будиночків за типовими проектами або заміненими іншими. За технічними характеристиками спірний садовий будинок є двохповерховим, на першому поверсі розташовані коридор, кухня, комора, допоміжні приміщення, на другому поверсі - дві кімнати, призначені для літнього (сезонного) використання. Цей будинок побудований без належно погодженого проекту, тому є самочинним будівництвом. Відповідно до висновку спеціаліста-будівельника при будівництві садового будинку не порушені архітектурні, будівельні, санітарні, протипожежні, екологічні норми і правила, будівництво садового будинку прав сусідів-землекористувачів та інших осіб не порушує. Згідно вимог ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки відповідач не допускає її до користування дачним будинком і земельною ділянкою при ньому, просила визнати за нею право спільної сумісної власності на самочинно збудований садовий будинок та провести реальний поділ будинку і земельної ділянки. Як стало відомо в ході судового розгляду справи, відповідач без її згоди подарував спірну земельну ділянку, що є спільною сумісною власністю подружжя, своєму синові від першого шлюбу - відповідачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.07.2006 р., приховавши при нотаріальному посвідченні договору наявність садового будинку на земельній ділянці та спору щодо нього, а відповідач [PERSON] приватизував подаровану земельну ділянку. Тому просила визнати недійсними договір дарування земельної ділянки та виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. При реальному розподілі садового будинку просили виділити позивачці другий поверх, а відповідачу - перший поверх, враховуючи те, що він є інвалідом третьої групи; при цьому позивачка погодилась на будь-який із запропонованих експертом варіантів розподілу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що спірний садовий будинок збудований без належного дозволу та належно затвердженого проекту. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього; згідно ч.5 ст.376 ЦК України суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка є власником земельної ділянки, та за її вимогою. У даному випадку таку вимогу до суду може заявляти [PERSON], який є власником спірної земельної ділянки. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.12.2004 р. проведено поділ між ним та позивачкою спільного майна подружжя, у мотивувальній частині рішення встановлено, що дачний будинок не може бути включений у спільне подружнє майно, так як не є узаконеним. Згідно вимог ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Подружні відносини між ним та позивачкою фактично були припинені з квітня 1999 р., коли позивачка поїхала за кордон; саме з цього часу розпочалось будівництво дачного будинку, яке він проводив за свої власні кошти і за кошти, позичені у друзів, родичів; борги віддавав за рахунок своєї зарплати і доходів від наукової діяльності, починаючи з 2002 р. У будівництві позивачка не приймала ніякої участі. Тому самочинно побудований ним за власні кошти садовий будинок не може бути спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу. Щодо спірної земельної ділянки, то вона була надана йому в 1993 р. у приватну власність для ведення індивідуального садівництва та городництва, згідно виданого йому державного акту він є єдиним власником цієї земельної ділянки. Ця земельна ділянка - його особиста власність, оскільки надана йому безоплатно, спільні сімейні кошти в її придбання не вкладались, а тому не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя. Він мав право на відчуження належної йому земельної ділянки, тому вимога про визнання недійсним укладеного ним договору дарування є безпідставною; так само безпідставною є вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я його сина [PERSON] на законних підставах. Відповідач та його представник просили у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Представник відповідача - Тисменицької РДА - в судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві відповідач просив розглядати справу без участі свого представника. Відповідач [PERSON], місце перебування якого на даний час невідоме, викликався до суду через оголошення в обласній газеті “Галичина” за 14.02.2008 р. та загальнодержавній газеті «Урядовий кур'єр» за 19.02.2008 р., в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03.08.1986 р. до 12.08.2004 р., коли відділом рацс Івано-Франківського міського управління юстиції вчинено актовий запис про розірвання шлюбу (т.2, а.с.1). Оскільки шлюб розірвано згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 26.06.2001 р. (т.1, а.с.209) за нормами старого КпШС України, відповідно до ст.44 якого шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах загс, така реєстрація проведена вже у 2004 р., коли набрав чинності новий СК України, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми СК України. Встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились з квітня 1999 р., коли позивачка виїхала на роботу за кордон. За час перебування у шлюбі до фактичного припинення шлюбних відносин подружжям [INFO] побудовано садовий будинок у садівничому товаристві «Діброва» в с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області на земельній ділянці 0,082 га, яка приватизована на підставі рішення Братковецької сільської ради від 26.12.1993 р. (т.2, а.с.22-23) для ведення індивідуального садівництва і городництва, відповідний державний акт виданий на ім'я відповідача (т.1, а.с.12-13). Садовий будинок на даний час не завершений будівництвом. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 29.03.2007 р. процент готовності садового будинку становить 86 відсотків; ринкова вартість земельної ділянки із садовим будинком складає 42925 грн. (т.1, а.с.77). Подружжя [INFO] розпочали будівництво спірного садового будинку в 1991 р., у 1996 р. будинок був доведений до того ступеня готовності, який мається на даний час. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що більше десяти років тому мурував кафельну піч на першому поверсі будинку сторін, позивачка допомагала, розмішуючи глину, будинок був накритий. Свідок [PERSON] підтвердила, що до того, як позивачка поїхала за кордон, дачний будинок (перший і другий поверх) був збудований, встановлені дах і покрівля, подружжя жило на другому поверсі. Свідок [PERSON] пояснила, що перший раз відвідала дачу [INFO] у 1992 р., був лише зведений фундамент; коли у 1996 р. знову приїхала на дачу по полуницю, яку вирощувала позивачка, були вже встановлені ворота, зведено перший і другий поверх будинку, на мансарді було широке вікно, будинок був накритий шифером, наверху дах викладено черепицею. Висновок будівельно-технічної експертизи також підтверджує ту обставину, що спірний садовий будинок побудований у 90-их роках минулого століття (т.1, а.с.68). Суд не приймає до уваги показання свідків зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що відповідач почав будувати дачний будинок після від'їзду позивачки за кордон, що верх будинку зводився після 2000 р., оскільки ці показання фактично спростував у судовому засіданні сам відповідач, погодившись з показаннями свідка [PERSON] Останній підтвердив, що більше десяти років тому робив кафельну піч на першому поверсі спірного будинку, який вже був накритий, бо в будинку без даху і покрівлі піч мурувати не можна. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він сам будував садовий будинок, на спорудження якого позичав гроші у друзів, суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не надав жодних об'єктивних доказів з огляду на вимоги ч.2 ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів на підтвердження цих обставин. Показання свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що вони позичали відповідачу гроші на будівництво дачного будинку у 1998-1999 р.р., судом до уваги не беруться. При цьому суд враховує наступні обставини: відповідач [PERSON] під час розгляду Івано-Франківським міським судом у 2001-2004 р.р. позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя заявляв зустрічний позов, в якому просив провести поділ спільного майна подружжя, виділивши йому у власність недобудований дачний будинок, розташований в кооперативі «Діброва» в с. Братківці Тисменицького району на земельній ділянці 0,082 га, як &frac12; частину майна, що належить йому на праві подружньої власності (т.1, а.с.161); у своєму першому запереченні проти позову відповідач не заперечував, що садовий будинок побудований самочинно подружжям під час шлюбу (т.1, а.с.33). Встановлено, що при поділі між сторонами спільного майна подружжя, який проведено згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 30.12.2004 р. (т.1, а.с.9), спірний садовий будинок не став предметом поділу, оскільки не був узаконеним. Будівництво садового будинку розпочато на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради № 113 від 10.06.1987 р. (т.1, а.с.10-11), яким затверджено проект організації території колективного саду садівничого товариства «Діброва» Івано-Франківського інституту нафти і газу та дозволено будівництво літніх садових будиночків за типовими проектами або заміненими іншими. Спірний садовий будинок побудований без належно затвердженого проекту, тому є самочинним будівництвом. У відповідності до вимог ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до експертного висновку спеціаліста-будівельника при будівництві спірного садового будинку не порушені архітектурні, будівельні, санітарні, протипожежні, екологічні норми і правила, будівництво спірного садового будинку прав сусідів-землекористувачів та інших осіб не порушує (т.1, а.с.27). За таких обставин за позивачкою [PERSON] слід визнати право спільної сумісної власності подружжя на самочинно збудований садовий будинок. Виходячи з вимог ст.30 ЗК України (в редакції 1990 р.), чинного на час передачі у власність спірної земельної ділянки та будівництва садового будинку, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників права спільної власності на ці будівлі і споруди. Суд вважає, що спірна земельна ділянка, яка виділялася і передавалася у власність під час шлюбу сторін, не дивлячись на те, що державний акт на право приватної власності на землю був оформлений на відповідача, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що відповідач без згоди позивачки, в порушення вимог ст.369 ЦК України, ст.68 СК України, подарував спірну земельну ділянку своєму синові від першого шлюбу - відповідачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.07.2006 р. (т.1, а.с.105), приховавши при нотаріальному посвідченні договору наявність садового будинку на земельній ділянці та спору щодо нього, який тривав ще з липня 2005 р., а відповідач [PERSON] 30.08.2006 р. приватизував подаровану земельну ділянку (т.1, а.с.125). Тому оспорювані договір дарування земельної ділянки та виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, які порушують права позивачки як співвласника, слід визнати недійсними. Суд приходить до висновку про можливість поділу не закінченого будівництвом садового будинку з урахуванням ступеня його готовності, підтвердженої висновком будівельно-технічної експертизи можливості визначення окремих частин, що підлягають виділу, і технічної можливості доведення до кінця будівництва окремими власниками. Враховуючи те, що відповідач є інвалідом третьої групи, йому слід виділити перший поверх, а позивачці - другий поверх. Згідно запропонованого експертом другого варіанту розподілу будинку (т.1, а.с.76) відповідачу як першому власнику слід виділити: коридор 1-1 площею 7,1 кв.м вартістю 4765 грн., комору 1-2 площею 7,4 кв.м вартістю 3992 грн., ванну 1-3 площею 3,6 кв.м вартістю 1717 грн., коридор 1-4 площею 2,7 кв.м вартістю 1331 грн., кухню 1-5 площею 14,2 кв.м вартістю 10302 грн., а всього приміщень на першому поверсі вартістю 22107 грн.; позивачці як другому власнику слід виділити: коридор-сходи 1-6 площею 7,1 кв.м вартістю 4464 грн., літню житлову кімнату 1-7 площею 6,8 кв.м вартістю 5236 грн., літню житлову кімнату 1-8 площею 23,3 кв.м вартістю 11118 грн., а всього приміщень на другому поверсі вартістю 20818 грн. За відхилення від ідеальної частки з відповідача слід стягнути в користь позивачки грошову компенсацію в сумі 644,50 грн. На позивачку, зобов'язавши її виготовити проект на переобладнання будинку та отримати дозвіл Держархбудконтролю, слід покласти наступні переобладнання садового будинку: влаштувати перекриття між приміщеннями 1-6 і 1-7 у двох рівнях для забезпечення їй можливості виходу по сходах до приміщення 1-7, що знаходиться нижче приміщення 1-8, влаштувати двері до приміщення 1-6 і зовнішню площадку зі сходами, влаштувати перегородку між сходами і міжповерховим перекриттям для ізоляції приміщень другого поверху (т.1, а.с.85). За відповідачем слід залишити підвал, розташований в приміщенні 1-7, а за позивачкою - горище. Земельну ділянку площею 0,082 га слід розділити між сторонами згідно запропонованого експертом варіанту розподілу. З урахуванням того, що площа під будинком становить 0,0050 га, слід виділити навколо будинку ділянку шириною 1 м площею 0,0033 га для спільного користування. Позивачці слід виділити земельну ділянку площею 0,0370 га, що межує: на сході із загородою сусідньої ділянки - 12,61м, на півночі з ділянкою відповідача - 34,86м, на заході з ділянкою спільного користування - 3,64м, 9,54м і дорогою загального користування - 1,97м, на півдні із загородою сусідньої ділянки - 44,95м. Відповідачу слід виділити земельну ділянку площею 0,0369 га, що межує: на сході із загородою сусідньої ділянки - 9,39м, на півночі з ділянкою [PERSON] - 44,40м, на заході з дорогою загального користування - 4,35м і ділянкою спільного користування - 9,54м, 5,04м, на півдні з ділянкою позивачки - 34,86м. З відповідача слід стягнути в дохід держави державне мито в розмірі 221 грн. за його частину садового будинку і земельної ділянки та 17 грн. не доплаченого позивачкою державного мита, а всього 238 грн. З відповідача слід стягнути в користь позивачки 434 грн. по оплаті за проведену технічну інвентаризацію і експертну оцінку, 252 грн. за поміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», 800 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1486 грн. На підставі наведеного, відповідно до вимог ст.ст. 215, 368, 369, 372, 376 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 68, 69, 71 СК України, ст.30 ЗК України (в редакції 1990 р.),

Outcome: approved