Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

У квітні 2007 року позивачка [PERSON], що є власницею 13/25 частки домоволодіння [ADDRESS], звернулася до суду із позовом до відповідачів, з яких [PERSON] і [PERSON] є співвласниками інших 12/25 частин цього домоволодіння, а [PERSON] там зареєстрована, про усунення перешкод в користуванні власністю. В обгрунтування заявлених вимог посилається на перешкоджання відповідачами в користуванні нею своєю часткою домоволодіння із господарськими спорудами та земельної ділянки за фактично утвореним порядком. Посилаючись на те, що господарські споруди і будівлі сарай літ. Б-1, уборна літ. Ж-1 і огорожа № 1, згідно зі змістом правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на спадкування за законом, належать співвласникам, як їй, так і відповідачам, на праві спільної часткової власності, вона позбавлена можливості користуватись цими будівлями, водопроводом через перешкоджання з боку відповідачів. Просить зобов"язати відповідачів усунути зазначені перешкоди і прибрати шлак, що висипаний відповідачами на території земельної ділянки, якою вона фактично користується, а також у зв"язку з недосягненням погодження в позасудовому порядку просить визначити порядок користування земельною ділянкою між нею і відповідачами. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги і уточнила їх зміст, що в остаточній редакції зводиться до наступного: усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом надання доступу до користування сараєм і вбиральнею, як майном, що знаходиться у спільній частковій власності сторін, оскільки цими спорудами користуються неправомірно тільки відповідачі, повісивши свої замки, а також зобов"язання [PERSON] прибрати шлак з земельної ділянки, що фактично використовується нею як город. Крім того, в ході судового вирішення справи із врахуванням проведеної експертизи просила визначити порядок користування земельною ділянкою за додатком № 2. При визначенні такого порядку користування земельною ділянкою зазначила, що сама вживатиме заходів до підведення водопостачання на її земельну ділянку. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], заперечуючи проти пред"явлених позовних вимог, пояснили, що право особистої власності [PERSON] і [PERSON] на господарські споруди і будівлі, зокрема сарай і вбиральню, закріплено згідно із правовстановлюючими документами саме за ними, і це майно не повинно знаходитись у спільному користуванні сторін. Не заперечували факту знаходження шлаку на території земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користування позивачки, і не заперечували свого обов"язку звільнити ділянку від шлаку. Погодились на варіант порядку користування земельною ділянкою, що міститься в додатку № 2 експертного висновку. Представник відповідачів [PERSON], що заперечувала проти позову з тих же підстав, надала аналогічні пояснення з посиланням на діюче законодавство. Крім того, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON], пред"явленого до [PERSON], оскільки та не є власником домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності сторін. Відповідач [PERSON], представник залученого у якості третьої особи Маріупольського міського управління земельних ресурсів та [PERSON] в судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] набула право власності на 13/25 частин жилого будинку [ADDRESS] на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Даний документ містить опис розташованих на земельній ділянці об"єктів: жилий будинок, шлакоблочний, жилою площею 59,4кв.м. літ. А-1 сарай літ. Б-1, вбиральня літ. Ж-1, огорожа № 1 (а.с. 8. 22). Спадкодавцеві [PERSON] зазначене майно належало на праві приватної власності на підставі свідоцтва № 672 від 15.11.1993р. про право особистої власності на будівлю, виданого Маріупольським міським відділом комунального господарства, зареєстрованого в БТІ за реєстр. № 9770 від 15.11.1993р. (а.с. 7). При оформленні спадкових прав позивачкою отримано витяг Маріупольського бюро технічної інвентаризації з реєстру прав власності на нерухоме майно - № запису 44903 в книзі 59 від 23.11.2006р., з якого в графі примітки вбачається належність спадкодавцеві [PERSON] 13/25 частин жилого будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 1-4, 1-5, коридор 1-3, сені а, сені а2, 1/2 частина огорожі № 1 житл.пл. - 34,8кв.м. (а.с. 44). Право власності [PERSON] на 13/25 часток вищезазначеного об"єкту нерухомості зареєстровано 23.01.2007р. за реєстр. № 44903 в книзі 59 (а.с. 9). [PERSON] і [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу, укладеного із продавцем [PERSON], посвідченого 19.08.2006р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. за реєстр. № 2184, придбали у власність у рівних частках кожний - 12/25 часток жилого будинку [ADDRESS], що розташовано на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Даним документом зазначено, що в користування покупців [PERSON] і [PERSON] переходе частина житлового будинку літ. А-1, тобто жилі кімнати 2-3, 2-2, сені літ. а1-1, сені літ. а3-1, погреб літ. а3/п, площадка літ. а4-1, сарай літ. Б-1, вбиральня літ. Ж-1, частина огорожі № 1, загальною площею 24,6кв.м. (а.с. 10). Відчужувачу [PERSON] зазначене нерухоме майно належало на підставі договору довічного утримання, укладеного із [PERSON], посвідченого 23.11.1993р. Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою (а.с. 6). З витягу Маріупольського бюро технічної інвентаризації реєстру прав власності на нерухоме майно зазначено майно, що знаходиться у власності відчужувача [PERSON] (для подальшого відчуження за договором купівлі-продажу [PERSON] і [PERSON]) в графі "примітки": відчужується: частина житлового будинку А-1, а саме жилі кімнати 2-3, 2-2, сені а1-1, сені а3-1, погреб а3/п, площадка а4-1, сарай Б-1, вбиральня Ж-1, 1/2 частин огорожі № 1 загальною площею - 24,6кв.м., що складає 12/25 частки (а.с. 32). Технічний паспорт містить відомості про співвласників домоволодіння, що розташовано на земельній ділянці площею 1008кв.м., згідно з вищевказаними правовстановлюючими документами (а.с. 16-21). Земельна ділянка [ADDRESS] на підставі рішення виконкому протокол № 34 від 04.09.1954р. була зареєстрована за колишніми власниками домоволодіння [PERSON] і [PERSON] (а.с. 91-93). За даними домової книги на домоволодіння [ADDRESS] вбачається реєстрація в цьому помешканні позивачки [PERSON], що є власником 13/25 частки домоволодіння, залученого у якості третьої особи її чоловіка [PERSON]; [PERSON] і [PERSON], що є власниками 12/25 часток домоволодіння, і [PERSON] (а.с. 12-15, 66). Перевіряючи обгрнутованість позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні власністю шляхом надання доступу до користування сараєм і вбиральнею, встановлено наступне. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 наведеної норми кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Втім, з правовстановлюючих документів (витягів для оформлення спадщини після смерті [PERSON], для оформлення [PERSON] відчуження майна за договором купівлі-продажу), сарай літ. Б-1 і вбиральня літ. Ж-1 перейшли у власність [PERSON] і [PERSON] Разом з тим, [PERSON] в порядку спадкування не набула права власності на зазначені господарські будівлі і споруди. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON] щодо влаштування відповідачами нових замків на сараї, домовлянь сторін з приводу користування цією господарською спорудою, суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні правовстановлюючі документи, за якими однозначно вказано перехід права власності на сарай літ. Б-1 і вбиральню літ. Ж-1 до відповідачів [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що сарай і вбиральня не є об"єктом спільної часткової власності сторін, суд доходить до висновку, що за відсутності права на спірні господарські будівлі інтереси позивачки діями відповідачів, що користуються ними, не порушуються. А відтак, позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні сараєм і вбиральнею необгрунтовані і не підлягають захистові шляхом надання доступу до користування ними, і в цій частині позову суд відмовляє. Втім, перевіряючи обставини щодо вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов"язання відповідачів прибрати з території земельної ділянки [PERSON] шлаку, суд з"ясував наступне. З інформації комітету самоорганізації населення "Первомайский" за місцем розташування земельної ділянки [ADDRESS] встановлено, що частина городу засипана шлаком під стоянку автомобіля (а.с. 11). В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] і [PERSON], сусіди сторін, підтвердили наявність на земельній ділянці, якою користується [PERSON] розсипаного шлаку, що завезений [PERSON] без погодження із позивачкою. А крім того, відповідачі в судовому засіданні не заперечували факту завезення ними і розташування шлаку на земельній ділянці без погодження з [PERSON], і ця обставина, зважаючи на положення ст. 61 ЦПК України приймається судом як доведена. Тому суд вважає вимоги в частині зобов"язання співвласників домоволодіння [PERSON] і [PERSON] вжити дій по прибиранню шлака з земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Висновком будівельно-технічної експертизи від 23.05.2008р. (а.с. 17-18, 103-107) запропонований один з варіантів, що міститься у додатку № 2, землекористування ділянкою [ADDRESS] у відповідності з ідеальними частками в домоволодінні з мінімальною ділянкою загального користування і можливістю обслуговувати стіни будівель і споруд, що прийнятий сторонами в ході судового розгляду. За даним варіантом визначені межі землекористування на плані земельної ділянки наступним чином: - власнику 13/25 часток - [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 519кв.м. Її розміри: 26,25м [ADDRESS]; 3,10м, 1,0м, 6,95м, 1,0м, 11,70м (по домоволодінню), 1,4м, 5,50м, 9,15м, 4,10м, 3,07м, 21,60м по межі з ділянкою власників 12/25 часток [PERSON]; 1,13м, 1,0м по межі з ділянкою загального користування; 25,55м, 21,60м по межі з ділянкою [ADDRESS]; 4,07м зі сторони пров. Станіславського. Вхід на ділянку здійснюється з вул. Більшовицької і з провулку Станіславського; - власнику 12/25 часток - [PERSON] і [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку площею 479кв.м. Її розміри: 2,70м[ADDRESS]; 3,10м, 1,0м, 6,95м, 1,0м, 11,70м (по домоволодінню), 1,4м, 5,50м, 9,15м, 4,10м, 3,07м, 21,60м по межі з ділянкою власника 13/25 часток [PERSON]; 6,70м, 0,9м, 1,0м, 1,0 по межі з ділянкою загального користування; 4,43м зі сторони пров. Станіславського; 22,60м, 8,85м, 9,80м, 4,10м, 9,20м 6,90м, 15,0м по боковій межі ділянки. Вхід на ділянку здійснюється з вул. Більшовицької і з пров. Станіславського. - в загальному користуванні співвласників пропонується залишити ділянку площею 10кв.м. Її розміри: 1,13м, 1,0м по межі з ділянкою власника 13/25 часток [PERSON]; 6,70м, 0,9м, 1,0м, 1,0м по межі з ділянкою власників 12/25 часток [PERSON] і [PERSON]; 9,6м по межі з ділянкою [ADDRESS]. За положеннями п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004р. якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку, а в резолютивній частині повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. Сторони погоджуються на експертний варіант за додатком № 2, що наближений до фактично утвореного між сторонами порядку користування присадибною ділянкою з моменту набуття ними права власності на свої частки і переходу у зв"язку з цим права користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередніх власників будівлі, що не суперечить змісту ст. 415 ч. 3 ЦК України. Суд доходить до висновку, що конфігурація земельної діялнки і розташовані на ній будівлі по запропонованому варіанту землекористування, не ущемлюють законних прав і інтересів сторін як співвласників, не позбавляють їх можливості належного користування своїми частками будинку і цей варіант не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. А отже у суду немає підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині. Як зазначила в ході судового розгляду справи позивачка, організацію переносу водопостачання, зважаючи на рекомендації експерта в п. 3 висновку, позивачка покладає на себе. Що стосується позовних вимог, пред"явлених до [PERSON], то суд доходить до висновку що слід в цій частині відмовити, оскільки відповідачка [PERSON] не є співвласником домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій вланості сторін, і, відтак, не є суміжним землекористувачем в сенсі ст. 415 ч. 3 ЦК України зі всіма правами і об"язками, що на неї покладаються згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема ст.ст. 360, 415 ЦК України. На підставі ст.ст. 15, 358, 360, 415 ЦК України, ст. 120 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004р.,

Outcome: partial