Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно зведені ним за адресою [ADDRESS] об”єкти нерухомості. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і пояснив суду, що являється власником садиби в [ADDRESS]. Власними силами на земельній ділянці виділеній йому для обслуговування садиби він збудував приміщення сараю та веранду будинку, які помилково не були внесені до технічного паспорту, а в даний час після виходу спеціаліста-техніка за місцем його проживання встановлено самочинність їх забудови, хоча неодноразова звертався як до БТІ так і міськради, але спеціалісти не виявляли ці забудови в той час як вони збудовані в 1990-х роках і так як в адміністративному порядку неможливо вирішити даний спір змушений звертатися до суду, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 1, ст. 331 ч. 1. ст. 392, п.2 ст.1299 ЦК України, суд дійшов висновку про небхідність задоволення позову так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно відомостей технічного паспорта на житловий будинок та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] його власником згідно договору купівлі -продажу від 10 липня 1989 року являється позивач по справі (а.с. 5 -7 ). Згідно схеми до акта обстеження земельної ділянки по [ADDRESS]проведеного 31 березня 2008 року архітектором архітектурно - планувального бюро і затвердженого архітектором міста (а.с.9) на земельній ділянці, які виділялася для обслуговування житлового будинку самовільно зведено капітальні приміщення сараю 38.5 м2 та веранди до будинку -13.7 м2. Ці об”єкти не зазначені в присадибному плані (схемі) зареєстрованій в БТІ (а.с.8,9 ), дозвіл на їх будівництво позивачу не надавався, проектна документація не виготовлялася. Однак, самочинно зведені будівлі розташовані на земельній ділянці, яка надана відповідачем позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, під час будівництва не було допущено грубих порушень ДБН і Правил забудови. Положенням п.3 ст.376 ЦК України передбачено право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідач не заперечив проти визнання права власності на нерухоме майно за позивачем, вимог про визнання права власності за собою або знесення нерухомого майна не ставив. Статтєю 331 ч. 2 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. На час розгляду справи приміщення літньої кухні, гаражу та лазні збудовані і позивач бажає продати належний йому будинок з надвірними будівлями, але через відсутність дозволу на їх будівництво не може реалізувати право вільного володіння та розпорядження належним йому майном, що дає право встановлення належності у судовому порядку. Відповідно до п. 2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна, тому право власності на майно, на яке судом визнається право на спадщину за позивачем може бути визнане після реєстрації в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. На підставі встановленого та

Outcome: approved