Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

03.04.2008 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, між ними відбувалися суперечки, що привело до втрати почуттів, любові та поваги один до одного. Протягом останніх років чоловік не брав участь у веденні домашнього господарства, не надавав належної допомоги сім'ї, фактично не займався вихованням дітей. За таких обставин, вважає, що шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може, носить формальний характер. Крім того, відповідач фактично припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. Під час шлюбу придбано майно, що належить на праві спільної сумісної власності, яке вона просить розділити з врахуванням інтересів двох неповнолітній дітей. Просила розірвати шлюб з відповідачем, стягнути на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 70% щомісячно та розподілити майно, набуте у шлюбі. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 5000 грн. щомісячно. Також визначила свій варіант розподілу спільного майна подружжя. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу з позивачкою заперечував, з варіантом розподілу майна подружжя та розміром аліментів на утримання дітей погодився, про що надав письмову заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 105-112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення суду про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в шлюбі з 10 травня 1997 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу по домовленості батьків залишаються проживати з матір'ю. Сімейні відносини сторони не підтримують тривалий час, спроби до примирення позитивних результатів не дали, наданий судом строк для примирення позитивних результатів не надав. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, інтересам їх дітей, яке має вагоме значення. Витрати на розірвання шлюбу суд стягує з відповідача. Згідно ст.ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері( батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує згідно вимог ст. 182 СК України : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач дітям оказує допомогу нерегулярно, та не в тому обсязі, який потрібен дитині відповідного віку. Домовленості між сторонами щодо добровільного утримання синів не досягнуто, а взагалі виник спір щодо розміру аліментів та його виду. В судовому засіданні сторони дійшли згоди про стягнення на утримання двох неповнолітній дітей суми у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., що приймається судом. Сторонами подані заяви в письмовому вигляду на згоду на отримання та виплату аліментів у твердій грошовій сумі у визначеному сторонами розміру. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В порядку розподілу спільного майна подружжя, сторони досягли згоди на розподіл спільного майна, зареєстрованого за подружжя. Суд погоджуючись з цим варіантом розподілу, приймає його до уваги та розподіляє майно подружжя [PERSON] з врахуванням двох неповнолітніх дітей, які залишаються проживати з матір'ю та розподіляє майно таким чином: за [PERSON] визнає право власності на автомобіль мікроавтобус Ford Transit (1998), держ.номер [NUMBER]; легковий автомобіль Mersedes-Benz Е 280Т (1994) держ.номер [NUMBER]; легковий автомобіль Nissan-Patrol, держ.номер [NUMBER]; за [PERSON]. визнає право власності на мікроавтобус Mersedes-Benz Sprinter 210 D (1998) держ.номер [NUMBER]; саморобний ТЗ (2001) держ.номер [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України суд, вирішуючи спір по суті, одночасно з ухваленням судового рішення вирішує і питання про скасування заходів забезпечення позовних вимог, прийнятих ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2008 року, які підлягають скасуванню після набрання рішенням законної сили. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved