Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-04 00:00:00

У квітні 2008 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй (позивачці) та її дочці [PERSON]та її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23 січня 1996 року належить на праві сумісної власності квартира [ADDRESS]у місті Дніпропетровську. У 2007 році нотаріальна контора відмовила їй видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після померлої [INFO] матері, так як частка матері у спільному майні не була виділена .Їй (позивачці) було запропоновано звернутися до суду про виділ і визначення частки матері. У своїй позовній заяві позивачка просила винести рішення, яким визначити за [PERSON]право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Представник відповідача - виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську Ради в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без їх участі. Третя особа - [PERSON] позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження виконкому міської Ради народних депутатів № 3/502/96 від 23 січня 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира [ADDRESS] перейшла на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). В судовому засіданні позивачка [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог пояснила, що вона є єдиною донькою [PERSON]. [INFO]мати померла. Після смерті матері позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Але своє право власності на спадщину на 1/3 частину квартири не оформила, хоча до теперішнього часу мешкає у квартирі [ADDRESS]в місті Дніпропетровську та фактично прийняла спадщину. У 2007 році нотаріальна контора відмовила їй видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, так як частка матері у спільному майні не була виділена. Їй було рекомендовано звернутися до суду про виділ і визначення частки матері. Її дочка - [PERSON] (третя особа) не заперечує про виділ 1/3 частки квартири і визнання за [PERSON]права власності. Суд вважає, що доводи позивачки в обґрунтування своїх доводів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Так, згідно ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ст.549 ЦК України (Ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позовні вимоги підтверджуються письмовими доказами: копією паспорта на ім'я [PERSON] (а.с.7), копією свідоцтва про народження [PERSON](а.с. 9) , копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.10). копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією свідоцтва про шлюб [PERSON](а.с.12), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.13), копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.14),копією відповіді Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 15). Суд, враховуючи наведене, вважає, що позивачка [PERSON] після смерті матері у жовтні 1998 року, мешкаючи з нею в однієї квартирі, фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки квартири, які належали [PERSON], тобто позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved