Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення страхової виплати за моральну шкоду, посилаючись на те, що з 1975 по 2004 рік він знаходився у трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості, правонаступником яких є ВАТ “Павлоградвугілля”. За час виконання трудових обов'язків він отримав дві виробничі травми: з встановленням 31 березня 1997 року 25% втрати професійної працездатності та з в становленням 19 квітня 2004 року 60% втрати професійної працездатності. В зв,язку з цим позивач вважає, що йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 23 000 грн, яку він просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” із слідуючих підстав. Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України « Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяли до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік», передбачали обов,язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як Законом України « Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України « Про Державний бюджет України на 2007 рік». Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли пом,якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.ч. 1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом,якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Норми Закону України « Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обов,язку по сплаті такої страхової суми не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. Згідно з довідкою МСЕК від 19 квітня 2004 року [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, і первинно втрату професійної працездатності безстроково на 10%, а всього на 60% та рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування. (а.с.9-10 ). В зв,язку з цим суд вважає встановленим факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки він працював у важких та шкідливих для здоров'я умовах, отримав дві виробничі травми, після яких погіршився його стан здоров, який не може бути відновлений остаточно, він став інвалідом 3 групи, на протязі довгого часу проходив лікування, до цього часу відчуває дискомфорт: сильні болі в суглобах та хребті, неспокійний сон, нервовість, дратівливість, систематично вживає ліки, його можливість рухатись обмежена, що заважає йому жити повноцінним життям. Оскільки позивач до цього часу продовжує хворіти внаслідок отриманих травм, втрата професійної працездатності йому встановлена безстроково, правовідносини між ним і відповідачем є продовжуваними, тому на його позовні вимоги позовна давність не поширюється. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності та групу інвалідності позивача, його часткову можливість вести активний спосіб життя, суд вважає можливим задовольнити позов у сумі 23000 грн. Раніше моральну шкоду від відповідача позивач не отримував. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved