Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Правова позиція позивача. [PERSON], діючий на підставі довіреності від імені [PERSON], у жовтні 2004 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити право позивача на користування земельною ділянкою, що засноване на рішенні загальних зборів колгоспу ім. “Карла Лібнехта” від 09.02.1985 р. щодо надання йому земельної ділянки, площею 0,06 га [ADDRESS] та визнати недійсним рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради від 19.02.2004 р. про заборону користуватися даною ділянкою. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що комісія в порушенні вимог ст. 158 ЗК України перевищила надані її повноваження та вирішила питання, які повинні вирішуватися виключно судом. Крім того, комісія, порушила вимоги ст. 10 ЗК України, яка передбачає, що земельна ділянка, що перебуває у користуванні громадянина може бути надана йому у власність. На думку представника позивача дані дії виразилися в тому, що комісія, розглядаючи скаргу [PERSON] заборонила [PERSON] використовувати земельну ділянку, що належить територіальної громаді місця та надала рекомендації особам, що претендують на користування цією земельною ділянкою звернутися до Одеської міської ради для прийняття рішення в порядку ст. 119 ЗК України. В листопаді 2007 р. представник позивача уточнив позовні вимоги, наполягаючи на тому, що Одеською міською радою, на підставі незаконного рішення комісії, частина спірної земельної ділянки була передана суміжному користувачеві [PERSON]. Представник позивача вважає, що комісія в порушенні ст.ст. 140 -144 ЗК України, незаконно припинила право позивача на користування землею. Також, на його думку, підставою для визнання рішення комісії незаконним та його скасуванні є те, що воно прийняте не правомочним її складом, тобто від загального складу 9 -ти членів комісії, фактично було присутнє тільки 3, що складає менш 50%. Представником позивача надано суду лист із якого вбачається, що депутат Одеської міської ради Жосул І.А. голосував проти прийняття вищевказаного рішення, тому за його ствердженням відомості, що викладені в рішенні, стосовно дати його прийняття, а також одностайності голосування не відповідають фактичним обставинам. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Висновок про неповажність причин, суд зробив на підставі клопотання, яке було надіслано даним представником до суду 06.06.2008 р. і із якого вбачається, що він зайнятий в іншому судовому процесі 30.05.2008 р.. Про поважність причин, які існували саме 09.06.2008 р. та були перешкодою до явки у судове засідання представник позивача не зазначив, тому суд вирішив закінчити розгляд справи у його відсутність. Узагальнений виклад позиції відповідача. Заперечуючи проти позову, представник відповідача пояснила, що відповідно до вимог ст. 140 Конституції України, ст. 10, п. 2 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування” (далі Закон) Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування утворила комісію з розгляду земельних спорів. Відповідно до вимог ст. 47 Закону, комісії, які створюються при місцевих рада є органом ради, які вибираються з числа її депутатів для вивчення питань, що відносяться до її видання та здійсненню контролю за виконанням рішень ради її виконавчого комітету. У своєї діяльності комісія керується Законами України “Про місцеве самоврядування” та «Про статус депутата місцевих рад», а також положеннями, які регулюють її діяльність. Рішення, які приймаються комісією носять рекомендований характер, не мають юридичних наслідків щодо їх, невиконання. Представник Одеської міської ради вважала, що в позові, заявленому представником відсутній предмет оскарження, а тому і відсутній предмет спору, у зв'язку з тим, що не існує рішення комісії, яке б порушувало будь - які права позивача, лише була рекомендація комісії звернутися сторонам по справі до Одеської міської ради для вирішення питання щодо користування земельною ділянкою. В останнє судове засідання, представник відповідача також не з'явилася, повідомлена була належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Правова позиція третіх осіб. Представники третіх осіб на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] підтримали позицію представника Одеської міської ради, вважаючи, що рішення комісії з розгляду земельних спорів, в якому було рекомендовано їх довірителям, а також [PERSON], звернутися до Одеської міської для вирішення питання про надання їм спірної земельної ділянки, не має правового значення і не несе ніяких юридичних наслідків. Також на їх, думку, комісія не порушила будь - яких прав [PERSON] на користування земельною ділянкою тому, що вона у нього в користуванні не знаходилася. Єдиний документ, якій є в матеріалах справи, це копія витягу із протоколу з якого вбачається, що у 1985 р. третя комплексна бригада надала [PERSON] спірну земельну ділянку. Представники третіх осіб надали суду документи, із яких убачається. що будь яких оригіналів документів, які б підтверджували надання позивачеві спірної земельної ділянки [ADDRESS] - не існує. Також не існує і спірної земельної ділянки за даною адресою. Також на думку позивачів, доводи представника позивача, що у [PERSON] у користуванні знаходилася спірна земельна ділянка, спростовуються тим, що він своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки від колгоспу «Карла Лібнехта» вже використав, отримавши її у власність [ADDRESS]. Мотивувальна частина. З'ясувавши обставини справи, та перевірив їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON]та його представника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Судовим розглядом установлені наступні фактичні обставини справи. Представник позивача, наполягаючи на задоволенні своїх вимог, посилався на незавірену належним чином ксерокопію виписки з протоколу №1 від 09.02.1985 р. звітних зборів уповноважених члені колгоспу “ім. Карла Лібнехта” Овідіопольского району Одеської області, згідно з якими, земельна ділянка, що розташована [ADDRESS] була виділена позивачу. На вимогу суду надати суду належним чином оформлений доказ, представник позивача відмовився, посилаючись на відсутність оригіналу. Між тим, представниками третіх осіб, суду наданий лист агрофірми “Нива”, яка є правонаступником колгоспу про те, що в архіві даного товариства такий протокол відсутній. З урахуванням того, що між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] виник спір із приводу користування спірною земельною ділянкою, 19 лютого 2004 р. за заявою [PERSON] відбулося засідання комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради. На засіданні комісії розглядалося питання щодо наявності законних підстав для використання [PERSON] земельної ділянки, що розташована [ADDRESS]. На засіданні комісії були присутні три її члена, а також запрошені - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Комісією було встановлено, що у [PERSON] відсутні документи, які є підставою для використання даної землі, також встановлено, що вона належить Одеської міської раді й у зв'язку з чим, було прийнято рішення заборонити її використання. Присутнім було рекомендовано звернутися до Одеської міської ради для вирішення питання про передачу їм земельної ділянки у відповідності з вимогами ст. 119 ЗК України (а.с.6). Приморський районний суд, розглядаючи позовні вимоги представника позивача [PERSON] у редакції 2004 р. задовольнив його вимоги і в рішенні від 24.12.2004 р. зазначив, що право [PERSON] на користування спірною земельною ділянкою повинно бути поновлено, а рішення комісії з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, яка заборонила дані дії необхідно визнати незаконним та скасувати. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.06.2005 р. дане рішення було скасовано на підставах того, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, послався на незавірену належним чином ксерокопію виписки з протоколу №1 від 09.02.1985 р. колгоспу “ім. Карла Лібнехта” Овідіопольского району Одеської області, згідно котрого земельна ділянка була виділена позивачу. Крім того, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були притягнути до участі у справі. Суд, проаналізувавши фактичні обставини справи, вважає, що основне питання, яке належить вирішити в даному спорі чи є, комісія саме тим органом, що вирішує земельні спори. Так представник позивача, мотивуючи свої вимоги, посилався на ст. 158 ЗК України, вважаючи, що комісія з розгляду земельних спорів Одеської міської ради перевищила свої повноваження, забороняючи [PERSON] користуватися спірною землею та, даючи сторонам рекомендації звернутися до органу місцевого самоврядування для вирішення спору. З такими доводами представника суд не погоджується, тому що, як зазначено в даної статті, право на вирішення земельних спорів надано судам, органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів і цей перелік є - вичерпним. К органам місцевого самоврядування, згідно зі ст.ст. 8 -12 ЗК України, ст. 5 Закону України “Про місцеве самоврядування” відносяться ради всіх рівнів. Указом Президента України від14.08.2000 р. затверджене Положення, згідно з яким центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державний комітет України по земельних ресурсах, діяльність якого спрямовується й координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство екології та природних ресурсів України. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України “Про затвердження типових положень про місцеві державні органи земельних ресурсів” від 07.08.1996 р. №930 до цієї системи входять: обласні управління земельних ресурсів, які є місцевими державними органами , підпорядкованими Держкомзему України, міські управління (відділи) земельних ресурсів, підпорядковані відповідно обласному управлінню земельних ресурсів. Будь - які комісії вище переліченими Законами не передбачені. Однак, якщо звернутися до раніше діючого ЗК України в редакції 1992 р., якій втратив чинність 25.10.2001 р., то дійсно ст. 107 було передбачено, що спори з приводу суміжного землекористування громадян розглядаються погоджувальною комісією, склад якої обирається відповідною Радою народних депутатів. У разі недосягнення згоди спір, за заявою однієї зі сторін, розглядається у судовому порядку. При цьому слід підкреслити, що ст. 108 того ж Кодексу передбачала, висновок комісії, який оформляється протоколом та підписується головою і секретарем комісії є підставою для прийняття рішення із зазначеного питання Радою народних депутатів у разі досягнення згоди між сторонами. Чинний ЗК України створення таких комісій не передбачає. На думку суду, “Положення про комісію з розгляду земельних спорів”, що затверджено розпорядженням Одеського міського голови від 03.09.2002 р. базується на вимогах раніше діючого ЗК України в редакції 1992 р., тому його зміст, щодо оскарження прийнятих рішень, суперечить діючому Кодексу, якій це - не передбачає. Із змісту ст. 158 ЗК України вбачається, що судом розглядаються спори з приводу володіння, користування й розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, скарги на рішення, прийняті в позасудовому порядку. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян. У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом. Стаття 159 ЗК України передбачає порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Суд, раніше зазначав перелік цих органів які зазначені в нормативних актах, тому можливо зробити висновок, що рішення з приводу земельного спору може бути прийнято лише компетентним органом і воно може бути оскарженим до суду. Представник позивача зазначив, що дійсно компетентним органом, а саме Одеською міською радою прийнято рішення, відповідно до даної земельної ділянки і вона передана у користуванні іншої особі, однак в даному судовому засіданні він не має намір його оскаржувати, так як це питання оскаржується в іншої справі. На думку суду, необхідно також звернути увагу на те, що вимоги позивача є необґрунтованими і тому, що ним не надані будь -, які докази, що він є користувачем або власником спірної земельної ділянки. Крім того, як вбачається з листа Одеської дирекції центру поштового зв'язку, поштова адреса - [ADDRESS] відсутня. Суд, також вважає необхідним зазначити те, що дана справа відноситься до цивільної юрисдикції, тому що між сторонами існує спір про право на користування земельною ділянкою. По аналогічної справі, по якої оскаржувалося рішення міської ради з приводу надання земельної ділянки у користуванні, Верховний Суд України в своєї Постанові від 27.03.2007 р. зазначив, що предметом спору є право користування земельною ділянкою на підставі рішення владного органу, тобто існує спір про право, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного і відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212, 214-215 218, ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed