overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з заявою до суду, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі АР Крим, про встановлення факту його праці у якості коваля у ЦРМ КСГП „Горний” Білогірського району АР Крим Свої вимоги заявник мотивував тим, що він працював ковалем в КСХП „Горний”, ЦРМ. Однак у трудовій книжці у 1991 році зроблено запис про переведення до тракторної бригади, хоча він фактично продовжував працювати ковалем. Встановлення цього факту йому необхідно для оформлення пенсії. У судовому засіданні заявник [PERSON] цілком підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Білогірському районі АР Крим, не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заяви [PERSON] не заперечував. Суд у відповідності зі ст. 169 ЦПК України розглянув справу під час відсутності заінтересованої особи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для з'ясування прав і взаємовідносин сторін. Вислухав пояснення заявника, дослідивши й оцінивши докази, які маються в справі у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO], працював у якості коваля у ЦРМ КСГП „Горний” Білогірського району АР Крим з 02.01.1985 року до 06.06.1997 року, - це підтверджують письмові докази по справі у їх сукупності. Крім того, доводи заявника підтверджуються іншими доказами по справі у їх сукупності. За такими обставинами, суд вважає можливим встановити факт праці [PERSON], [INFO], у якості коваля (рос. кузнеца) у ЦРМ КСГП „Горний” Білогірського району АР Крим з 02.01.1985 року до 06.06.1997 року. На підставі ст.ст. 256-259 ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ “Крименерго” про захист прав споживача, просить зменшити розмір збитків, нарахованих за актом про порушення ПКЕЕ № 143515 від 18.04.2008 року до розміру, нарахованого за 180 днів. Свої вимоги мотивує тим, що 18.04.208 року представниками Білогірського РЕМ ВАТ “Крименерго” був складений акт про порушення Правил користування електричною енергією побутовим споживачем №143515. З результатів акту комісія з розгляду актів про порушення ПКЕЕ нарахувала шкоду за 2 роки у розмірі 5854,47 грн. З такими висновками комісії позивач не згоден, оскільки розрахунок збитку зроблений невірно, крім того не враховано його матеріальне становище, склад сім'ї. У судовому засіданні позивач [PERSON] на позові наполягав, просив задовольнити. Представник відповідача - Мартинчик Н.Т. у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд в задоволенні позову відмовити, оскільки факт порушення Правил мав місце, його позивач не оспорює. Відносно нарахованої шкоди, вона відповідає Правилам КЕЕ та Методики нарахування заподіяної шкоди, тобто за три роки. Крім того, пояснила, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки акт складено на іншу особу. Заслухавши сторін, їх доводи, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступним підставами. Судовим розглядом встановлено, що 18.04.2008 року за порушення правил користування електричною енергією побутовим користувачем - абонентом [PERSON] працівниками Білогірського РЕМ ВАТ „Крименерго” [ADDRESS], був складений акт № 143515 (а.с.7). Відповідно до особового рахунку № 4002606 абонентом ВАТ „Крименерго” [ADDRESS], є [PERSON](а.с.17). Отже, судом встановлено, що договірні зобов'язання на підставі особового рахунку № 4002606 , виникли між ВАТ „Крименерго” та [PERSON]. За такими обставинами, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем, тому що не є стороною договірних правовідносин. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

[PERSON] через представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 20000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 12.05.2004 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з якого, [PERSON] отримав від [PERSON] 20000грн., та зобов'язався повернути гроші не пізніше 30.05.2005року. У добровільному порядку суму боргу відповідач не повернув. Зустрічі з питання повернення боргу уникає. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] на позові наполягав, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином , причини неявки суду невідомі. 26 червня 2008 року Білогірським районним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, його доводи, розглянув матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 12 травня 2004року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші у розмірі 20000грн., про що він власноручно написав розписку (а.с.3), при цьому зобов'язався повернути гроші у строк до 30 травня 2005року. У добровільному порядку суму боргу [PERSON] не повернув. За такими обставинами, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 20000 грн. з [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 200 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. На підставі ст.ст.1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається із ? частини квартири [ADDRESS] , за яку [PERSON] за час їх спільного проживання повністю виплатив пайовий внесок, тобто набув право власності, але не отримав правовстановлюючий документ. Зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Однак враховуюче те, що [PERSON] не мав правовстановлюючого документу на квартиру, позивачу було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] , як на частку у спільному сумісному майні подружжя та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, згідно наданої письмової заяви від 20.06.2008 року просив суд розглянути справу в його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 31.12.1969 року. За час їх спільного проживання [PERSON] став членом житлово-будівельного кооперативу та повністю виплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Суднобудівник». Відповідно ч.3 ст.384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином, [PERSON] набув право власності на зазначену квартиру, але не отримав правовстановлюючий документ. Згідно довідки ЖБК «Україна» від 15.01.2008 року, [PERSON] з 01.03.1974 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ) зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] . У відповідності до реєстраційного посвідчення Херсонського ДБТІ № 4781 від 05.02.1999 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Суднобудівник» від 18.01.1999 року. Відповідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Таким чином, з урахуванням положень даної статті, [PERSON] є власницею ? частини квартири [ADDRESS] . Після смерті [INFO] року [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із ? частини квартири [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори для прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] року після смерті [PERSON] , їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру. Вищезазначені факти, з урахуванням положень ст.ст.392, 1261 ЦК України дають підстави для визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] , як на частку у спільному сумісному майні подружжя та визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що їй згідно договору купівлі-продажу від 21.03.1986 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку вона зареєструвала свою доньку – [PERSON] та онука – [PERSON] З 1992 року відповідачі в зазначеному будинку не проживають, оскільки поїхали в м.Москву на заробітки, однак в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажають, через що [PERSON] несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. У зв’язку з чим, позивач просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги, а саме просив усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку. Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину своєї неявки не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та наступні правовідносини: згідно договору купівлі-продажу від 21.03.1986 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстровані, але з 1992 року не проживають [PERSON] та [PERSON] – відповідачі по справі, що підтвердили свідки – [PERSON] та [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. На підставі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, на підставі чого суд вважає необхідним зобов’язати відповідача не чинити перешкод у користуванні будинком шляхом зняття його з реєстрації. В зв’язку з чим суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку – обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 24 жовтня 1997 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами укладеної угоди відповідачі отримали гроші та матеріальних претензій до позивача не мають. Оскільки договір був укладений без нотаріального посвідчення, а сторони фактично виконали умови договору, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з'явились та про причину своєї неявки суд не повідомили, про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про їх виклик до суду в пресі, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З урахуванням думки позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 1997 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № 1244 від 24.10.97, укладеним на Азовській універсальній товарній біржі міста Маріуполя Донецької області (а.с. 9). Згідно реєстраційного посвідчення за № 38591 від 27.10.97 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі біржового контракту № 1244 від 24.10.97 (а.с. 8). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не значаться зареєстрованими в місті Маріуполі, що підтверджується довідкою адресно-довідкового бюро Донецької області від 10.09.07 (а.с. 13). Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких встановлених судом обставин, з урахуванням думки позивача, суд вважає встановленим, що між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мав місце договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], тому як продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано майно у власність покупцю [PERSON], який прийняв майно та виплатив за нього певну грошову суму. На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.1992 року по 1994 рік, від якого мають одного сина - [PERSON], [INFO]., який проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. 26.11.1997 року сторони повторно уклали шлюб. Позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] . мотивуючи тим, що в сім'ї почали виникати непорозуміння, з приводу чого виявилось, що вони є людьми з різними поглядами на життя, а їхнє одруження є помилковим. Причиною розлучення вказує постійне втручання матері відповідачки в їхнє сімейне життя. З вересня 2006 року позивач не підтримує подружніх відносин з відповідачем, спільного господарства не ведуть, втратив до неї почуття любові та поваги, вважає, що сім'я розпалась остаточно і поновити її неможливо, оскільки відповідачка покинула сім'ю, не цікавиться неповнолітньою дитиною, тому розпад в їхній сім'ї набув тривалого характеру. Просив позов задоволити. В судовому засіданні позивач, [PERSON] ., позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка, [PERSON] ., в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків вже протягом тривалого часу, не ведуть спільного господарства, не мають загального бюджету, проживають окремо, і як видно з їх пояснень у судовому засіданні, перебувають у неприязних стосунках. Тому збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. На підставі наведеного та ст.ст. 104, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. З відповідачем припинили сімейні стосунки, дитина проживає разом з нею і знаходиться на повному її утримання. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання дитини. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею вимоги та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з явився, який відбуває покарання у виправній колонії у м. Горловці та був допитаний за окремим дорученням суду. Позовні вимоги визнав частково, оскільки він не має ніякого доходу. Просив суд не розглядати справу за час його перебування у місцях позбавлення волі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши пояснення відповідача, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Маріупольським міським відділом РАГС Донецького обласного управління юстиції 23 листопада 2001 року, актовий запис № 1009. Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 17 червня 2002 року, актовий запис № 367, [PERSON] народилась [INFO], в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. Як вбачається з виписки з домової книги, виданої головою квартального комітету № 13 від 07 червня 2007 року, [PERSON], 2002 року народження проживає разом з матір”ю, [PERSON], [ADDRESS]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 23 листопада 2001 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Фактично шлюбні відносини припинені з 2003 року. Розлад сімейного життя стався через неприязнені стосунки, що склалися між ними по причині відсутності взаєморозуміння, на підставі чого постійно виникали конфлікти. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно. Дитина залишається проживати разом з нею і спору про її місце проживання немає. Просила суд розірвати шлюб, та покласти на неї пов'язані з цим витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею вимоги у повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з явився, який відбуває покарання у виправній колонії та був допитаний за окремим дорученням суду. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Маріупольським міським відділом РАГС Донецької області 23 листопада 2001 року, актовий запис № 1009. Шлюб перший. Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 17 червня 2002 року, актовий запис № 367, [PERSON] народилась [INFO], в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати -[PERSON]. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Як пояснила у судовому засіданні позивачка вжиті ними заходи щодо порозуміння неспроможні виправити ситуацію яка склалася, це лише відтермінуватиме розірвання шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини немає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню. Витрати по розірванню шлюбу, з урахуванням позовних вимог, суд покладає на позивачку. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved