Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON]. з позовом до [PERSON]. про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 17 червня 1978 року [PERSON]. перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому у них народилося двоє дітей, син [PERSON] і дочка [PERSON], які вже є повнолітніми. Їхнє подружнє життя не склалося і 01.06.2005 року їхній шлюб було розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 15 листопада 2000 року був задоволений позов відповідача, колишнього чоловіка, до [PERSON]. про поділ спільного майна подружжя, та за останнім визнано право власності на &frac12; ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS]. На даний час [PERSON]. з відповідачем прийшли до спільної згоди про встановлення порядку користування вищезгаданим будинком в позасудовому порядку з подальшим нотаріальним засвідченням. Для цього вони звернулись в Дрогобицьке ДК МБТІ та ЕО з правовстановлюючими документами і з відповідною заявою про це. Однак зробити цього не змогли лише по тій причині, що рішенням суду право власності на &frac12; ідеальну частину будинку було визнано лише за відповідачем, хоча до цього за ним був зареєстрований на праві приватної власності цілий будинок. Таким чином, правовою підставою для вирішення питання про розподіл будинку в добровільному порядку повинно бути рішення суду про визнання також права власності на його половину за [PERSON]. Виходячи зі змісту ст. ст. 60, 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя є набуте подружжям майно за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважає, що у відповідності до ст. ст. 60, 61, 63, 68, 71 СК України [PERSON]. має рівні права з чоловіком на частину в будинку, який фактично належав їй та [PERSON]. на праві спільної сумісної власності і частка колишньої дружини є рівна з відповідачем, а тому, просить суд постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на &frac12; ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON]. не заперечив проти задоволення позову, оскільки наявні матеріали справи вказують на його під ставність. Наслідки визнання позову представнику відповідача роз'яснені. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, а згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки спільною сумісною власністю подружжя є набуте подружжям майно за час шлюбу. З огляду на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 15 листопада 2000 року право власності на &frac12; ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] визнано лише за [PERSON]., а тому право власності на іншу &frac12; ідеальну частину спірного будинку слід визнати за [PERSON]. При таких обставинах підстав для не прийняття визнання позову представником відповідача судом не встановлено. Звідси позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрат по оплаті судового збору в розмірі 705,10 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 30,00 грн., а всього 725,10 грн.

Outcome: approved