Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-21 00:00:00

01 лютого 2008 року позивач звернувся до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з лютого 2006 року він працював у відповідача на різних посадах. У липні 2007 року він звернувся до відповідача із заявою про надання щорічної відпустки у серпні, і ця заява була погоджена керівництвом. Водночас відповідач звернувся до нього з проханням відпрацювати серпень за відповідну грошову компенсацію. За наказом у серпні 2007 року позивач перебував у відпустці, проте насправді працював, але згодом заробітну плату за серпень йому сплаченого не було. Зазначені обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за серпень 2007 року в сумі 1 871,30 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 6 000,00 грн. (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 644743. 23.04.2008 р. відповідач надав письмові заперечення проти позову (а.с.а.с. 22 - 24). Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що 03.07.2006 р. позивач за наказом № 117-к від 10.07.2006 р. був прийнятий відповідачем на роботу на посаду вантажника на дільницю навантажування-розвантажування (а.с. 9). 01 вересня 2006 року позивача за наказом № 191-к було переведено на посаду водія навантажувача складу готової продукції відділу відвантажень (а.с. 9). 01 серпня 2007 року відповідачем за заявою позивача був виданий наказ № 71-В, яким останньому була надана щорічна відпустка за період з 03.07.2006 р. по 02.07.2007 р. кількістю 24 дні з 01.08.2007 р. по 25.08.2007 р. (а.с. 26). У серпні 2007 року позивач фактично перебував на роботі, виконуючи трудові обов'язки, про що свідчать показання свідків [PERSON], [PERSON] За серпень 2007 року позивачеві було нараховано 3 111,76 грн., у тому числі: 1 765,60 грн. - лікарняні за липень 2007 року, 1 346,16 грн. - відпускні за серпень 2007 року (а.с.а.с. 11, 12, 28). 16 листопада 2007 року позивача за наказом № 251-к від 13.11.2007 р. було звільнено за власним бажанням (а.с. 9). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці». В силу ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць за проміжок часу, який не перевищує шістнадцяти календарних днів. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Судом було встановлено, що, незважаючи на формальне перебування у відпустці, позивач протягом серпня 2007 року насправді працював, про що свідчать показання свідків [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми та співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність в діях відповідача вини у порушенні трудових прав позивача. Проте суд вважає розмір вимог позивача занадто завищеним і не достатньо обґрунтованим, і позов має бути задоволений частково в сумі 500,00 грн. У решті позову в цій частині слід відмовити. У порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеній частці позову в сумі 59,50 грн., а на користь ДП «Інформаційні судові системи» - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. За змістом ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Outcome: partial