Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивачка є донькою та спадкоємицею [PERSON], яка померла [INFO], її смерть зареєстрована Краснокутською селищною радою Антрацитівського району Ворошиловградської області померла [INFO], актовий запис № 26. Але вона залишила на ім'я [PERSON] заповіт, який посвідчено 3 січня 2003 року Краснокутською селищною радою реєстр за № 1. Після смерті матери спадком є будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], який належав покійній матері на підставі свідоцтва про власність на Ѕ частину та свідоцтва про право на спадщину по закону на Ѕ частину будинку, посвідчені нотаріально 19 жовтня 1982 року реєстр №№ 1980, 1982. Але потім мати без належного дозволу побудувала господарські споруди: літню кухню з тамбуром, сарай. Той факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, на її думку, дає її підстави вважати себе власницею житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Але коли у грудні 2007 року вона звернулася до Антрацитівського КП БТІ з метою отримання довідки-характеристики на вказане нерухоме майно для подальшого нотаріального оформлення права власності на нього, її відмовили у наданні довідки-характеристики, мотивуючи це тим, що вказані господарські споруди є самовільним будівництвом і спочатку необхідно оформити право власності на них. Тепер відповідно до акту про прийняття експлуатацію закінчених будівництвом господарських споруд індивідуального забудовника від 15 травня 2008 року всі самовільно зведені господарські споруди: літня кухня Б з тамбуром б, сарай Е, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] прийняті в експлуатацію, оскільки відповідають діючим державним санітарним, протипожежним і будівельним нормам. Акт комісії затверджений рішенням виконкому Краснокутської селищної ради за № 37 від 15 травня 2008 року. Оскільки відповідно до ст.376 ЦК України тільки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване, якщо це не порушує права інших осіб, [PERSON] вимушена звернутися до суду із цим позовом з метою захисту свого права на майно та реєстрацію права власності на нього. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить визнати за неї право власності в порядку спадкування на : житловий будинок - А, загальною площею 50,9 кв.м, житловою - 25,1 кв.м з господарськими спорудами: кухні Б з тамбуром б та Д, сараї В, Е, погріб Пг, уборна - у, огорожа №1 -2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - виконком Краснокутської селищної ради - не заперечує проти їхнього задоволення, просить розглянути справу без їхнього представника. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, зокрема свідоцтво про власність на Ѕ частину та свідоцтво про право на спадщину по закону на Ѕ частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], які посвідчені нотаріально 19 жовтня 1982 року реєстр №№ 1980, 1982 (а.с.3,4), комісійний акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом господарських споруд індивідуального забудовника від 15 травня 2008 року (а.с.6), рішення виконкому Краснокутської селищної ради № 37 від 15 травня 2008 року про затвердження цього акту (а.с.7), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.8) та її шлюб (а.с.10), свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.11), заповіт [PERSON] (а.с.12) суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності,. тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів. Як вбачається із ст. 392 Цивільного кодексу України: „Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.”. Згідно до ч.І ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно статті 1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Тому [PERSON] набувае права власності в порядку спадкування за заповітом на об'єкт нерухомого майна: житловий будинок - А, загальною площею 50,9 кв.м, житловою - 25,1 кв.м з господарськими спорудами: кухні Б з тамбуром б та Д, сараї В, Е, погріб Пг, уборна - у, огорожа №1 -2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які є предметом даного спору. Відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону. Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved