Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-21 00:00:00

У липні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив винести рішення, яким визнати угоду купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]від 02 березня 2001 року дійсною та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. В обґрунтування позову він вказав на те, що 02 березня 2001 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], згідно якого, відповідач продав, а позивач купив домоволодіння, яке належало відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло. Розрахунок з відповідачем було проведено повністю у день покупки. Договір було укладено та зареєстровано Павлоградською товарною біржею «Центральна». З моменту покупки відбулося повне виконання договору, вказане домоволодіння перейшло до розпорядження позивача, він став там проживати, тобто виконав всі умови договору. На теперішній час у позивача виникає необхідність в оформленні даного правочину, проте не може це зробити, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. У зв'язку з чим вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив поновити строк позовної давності для звернення з позовною заявою до суду, визнати дійсним договір купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS]та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та визнання за позивачем право власності на вказане домоволодіння. Представник третьої особи - Павлоградської товарної біржі «Центральна» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як встановлено в судовому засіданні, 02 березня 2001 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], згідно якого, відповідач продав, а позивач купив домоволодіння, яке належало відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло. Розрахунок з відповідачем було проведено повністю у день покупки. Тобто, сторони по справі домовилися щодо всіх істотних умов угоди та відбулося повне виконання укладеної угоди. Як вбачається з договору, він був укладений 02 березня 2001 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише у липні 2008 року, ним був пропущений строк позовної давності в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, передбачений ст. 256 ЦК України. Проте, відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Встановлено, що позивач не міг своєчасно звернутися до суду. Тому, суд визнає причини пропуску строку позовної давності поважними та вважає можливим поновити пропущений строк. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально, але враховуючи те, що сторони домовилися відносно усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним, а позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню як доведені. На підставі викладеного і

Outcome: approved