Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх позовних вимог вона вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно проживав в с. Пиковець Козятинського району Вінницької області, після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем за заповітом, в установлений законом строк спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори. Відповідачі по справі є спадкоємцями за законом першої черги, які в установлений законом строк спадщину не прийняли і на неї не претендують. Проте отримати в Козятинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок з господарськими будівлями не може, так як за життя [PERSON] не отримав правовстановлюючий документ на зазначений будинок, а тому просить захистити її право за судовим рішенням. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та підтвердила вищенаведені обставини. Відповідачі позов визнали, та показали в судовому засіданні, що вони в установлений законом строк спадщину не прийняли і на неї не претендують. Крім цього відповідачка по справі [PERSON] показала, що вона є дружиною спадкодавця, від права власності на 1/2 частину жилого будинку, як переживши дружина, та від обов`язкової частки спадщини згідно ст.. 1241 ЦК України відмовилась . Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачами необхідно прийняти, оскільки це не суперечить законодавству і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивачки, який постійно проживав в с. Пиковець Козятинського району Вінницької області, після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємцем за заповітом, посвідченому секретарем Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області 15 серпня 2005 року за реєстром № 12, яка в установлений законом шестимісячний строк спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори. Відповідачі по справі є спадкоємцями за законом першої черги: [PERSON] , [PERSON] , як діти померлого, та [PERSON] , як дружина померлого. Відповідачка [PERSON] від обов`язкової частки спадщини згідно ст.. 1241 ЦК України та від права власності на 1/2 частину жилого будинку, як переживши дружина, відмовилась. Проте отримати в Козятинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок позивачка не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, хоч згідно технічного паспорта, акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 08 липня 2008 року, розпорядження про затвердження зазначеного акта від 10 липня 2008 року за [PERSON] рахується жилий будинок - А, до складу якого входять: веранда «а», ганок, господарські будівлі: сарай «Б», сарай «В» , погріб «Г» , колодязь-№1 ( а.с. 24-29). Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.1216,1223,1261,1268 ЦК України, згідно з якими спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, одержують особи, визначені у ст..ст. 1261-1265 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спалщини. На підставі наведеного,

Outcome: approved