Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідно своєї дочки та матері - [PERSON] про визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а за позивачкою [PERSON] права власності на ј частину тієї ж квартири та визнання частково недійсним договору її купівлі - продажу, укладеного 17 жовтня 1997 року на Товарній біржі „Україна” посилаючись на те, що квартиру необґрунтовано було оформлено виключно на ім'я відповідачки, хоча на її придбання позивачка [PERSON] витратила 6000 доларів США, які нею були запозичені у [PERSON] і які вона йому повернула в 2002 році після продажу своєї двокімнатної квартири, і 3000 доларів США, які відповідачка отримала від свого колишнього чоловіка - [PERSON] в якості аліментів на майбутній час для утримання неповнолітньої на той час позивачки [PERSON] Ухвалою суду від 13 травня 2008 року до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). В судовому засіданні позивачі позов підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник позов визнали. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що до офіційного укладання шлюбу з відповідачкою [PERSON] його батько - [PERSON] тривалий час жив з нею однією сім'єю, а в лютому 1997 року офіційно зареєстрував з нею шлюб, після чого, вони за спільні кошти придбали спірну квартиру, яка належить їм на праві власності в рівних частках. В судове засідання 15 липня 2008 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 43), заяви про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідачка [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 23, 43), в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність (а.с. 36), в якій також вказала, що позов не визнає, оскільки спірну квартиру було придбано її батьком [PERSON], який помер 13 квітня 2003 року, під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] за рахунок їх спільних коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності, і тому ця квартира є спільною власністю подружжя. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнав і пояснив, що батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] приблизно з 1990 року був зареєстрований в якості приватного підприємця і здійснював свою підприємницьку діяльність до часу своєї смерті - 13 квітня 2003 року. В жовтні 1997 року він спільно зі своєю дружиною - відповідачкою [PERSON] за кошти, які вони під час шлюбу заробили від здійснення ними підприємницької діяльності, придбали спірну квартиру, яка і є спільною власністю подружжя. Також представник відповідачки просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки з часу укладання спірного договору купівлі - продажу спірної квартири пройшло десять років і встановлений законодавством трирічний строк позовної давності - сплив. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним майном є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на праві власності за відповідачкою - [PERSON] на підставі договору її купівлі - продажу, зареєстрованого 17 жовтня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстраційним [NUMBER] (а.с. 14). Цю квартиру було придбано відповідачкою [PERSON] через шість місяців після реєстрації нею шлюбу з [PERSON], який помер 13 квітня 2003 року (а.с. 10). Вартість квартири на час її придбання становила 17500 грн. і була сплачена особисто [PERSON] На придбання квартири [PERSON] витратила частину своїх власних коштів, а також еквівалент 6000 доларів США, які були передані їй на придбання квартири позивачкою [PERSON] та еквівалент 3000 доларів США, отриманих нею від її колишнього чоловіка - батька відповідачки [PERSON] - [PERSON] для придбання житла для їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] року народження. Після придбання квартири в ній оселилися, а потім були у встановленому порядку зареєстровані: вона, її чоловік - [PERSON], її дочка - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 10). Ці обставини встановлені судом на підставі пояснень допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили наступне: - [PERSON] пояснила суду, що в лютому 1997 року її дочка - [PERSON] вдруге вийшла заміж за [PERSON] Свого житла вони не мали, оскільки дочка пішла від свого першого чоловіка - [PERSON], а [PERSON] пішов від своєї дружини, залишивши їй трикімнатну квартиру і все нажите майно. Вони знімали житло, доки в березні 1997 року її колишній зять - [PERSON] не продав свою квартиру і половину отриманих грошей - 3000 доларів США не дав своїй колишній дружині - відповідачці [PERSON] для придбання житла для їх спільної малолітньої дитини - [PERSON], яка була в цій квартирі зареєстрована. Вона також зайняла у свого племінника - [PERSON] 6000 доларів США, дозволивши йому до повернення боргу користуватися цією квартирою, і передала ці гроші дочці для придбання житла. При цьому, в неї з дочкою була домовленість, що замість цих грошей дочка зі своїм теперішнім чоловіком придбають неподалік від себе для неї однокімнатну квартиру. Після придбання спірної квартири вони усі в чотирьох оселилися в цій квартирі. В 2002 році вона продала свою квартиру [ADDRESS] і повернула племіннику борг, після чого була у встановленому порядку зареєстрована в спірній квартирі зі згоди своєї дочки та зятя (а.с. 10). Ніякого житла дочка з зятем їй так і не придбали; - [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу між її батьками, мати стала жити разом з [PERSON] Вони знімали житло, а потім її батько - [PERSON] продав свою квартиру, в якій вона також була зареєстрована, і передав матері половину грошей від продажу квартири для придбання для неї житла. Її бабуся - [PERSON] також дала матері 6000 доларів і в жовтні 1997 року мати за ці гроші та частину своїх грошей придбала спірну квартиру, в яку вони усі в чотирьох і переїхали; - [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу з [PERSON] вона стала жити разом з [PERSON] Вона працювала реалізатором на ринку, а чоловік - вантажником. Грошей, які він заробляв, йому вистачало фактично лише на себе. Вони жили разом з її дочкою від першого шлюбу на зьомних квартирах, оскільки грошей для придбання власного житла не мали. В лютому 1997 року вони офіційно зареєстрували шлюб. В березні 1997 року її колишній чоловік - [PERSON] продав свою квартиру, в якій залишалася зареєстрована їх дочка, і половину грошей передав їй для придбання житла для доньки. Але й цього не вистачало, і її мати - [PERSON] зайняла у свого племінника 6000 доларів США, які пообіцяла йому повернути за рахунок продажу своєї квартири, а до цього часу фактично передала йому квартиру в користування. Отримані від племінника гроші мати передала їй для придбання житла на умові, що їй в майбутньому придбають неподалік від себе однокімнатну квартиру. За ці гроші, та за частину своїх грошей, вона 17 жовтня 2007 року придбала спірну квартиру, в яку вони вселилися усі разом - вона, її чоловік, мати та донька. В 2002 році мати продала свою квартиру і повернула племіннику гроші, після чого, в тому числі і зі згоди чоловіка, зареєструвалася в спірній квартирі. Навесні 2003 року її чоловік - [PERSON] помер. За своє життя він ніколи не оспорював прав матері та доньки на спірну квартиру, не заперечував проти їх проживання в ній та реєстрації, оскільки знав за чиї гроші її було придбано. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив ту обставину, що після розірвання в 1996 році шлюбу з [PERSON] в його квартирі залишилася зареєстрованою їх дочка - [PERSON], [INFO] року народження. Він мав намір продати свою квартиру, але після продажу був зобов'язаний забезпечити свою неповнолітню доньку житлом, і тому, після продажу 12 березня 1997 року квартири передав колишній дружині 3000 доларів США для придбання житла для доньки. В жовтні 1997 року колишня дружина придбала квартиру, в яку оселилася разом з донькою, своїм новим чоловіком і матір'ю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що в середині 1997 року до нього звернулася його тітка - [PERSON] з проханням позичити грошей для придбання житла. Він позичив їй 6000 доларів США за умови, що до повернення грошей буде користуватися її квартирою. В тому ж році [PERSON] придбала трикімнатну квартиру, в яку поселилися вона, її чоловік, дочка та її мати - [PERSON] В 2002 році [PERSON] продала свою квартиру і повернула йому гроші. Суд не має підстав ставити під сумнів пояснення сторін, допитаних в якості свідків, та свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони співвідносяться з іншими доказами по справі, а саме: - довідкою про склад сім'ї та реєстрацію, з якої вбачається, що в спірній квартирі з лютого 1998 року була зареєстрована виключно [PERSON], а потім, з її згоди в грудні 1998 року було зареєстровано і її чоловіка - [PERSON] Позивачка [PERSON] була зареєстрована в квартирі під час отримання паспорту - 15 жовтня 2002 року, а позивачка - [PERSON] після продажу своєї квартири 19 липня 2002 року (а.с. 5, 10); - актами, складеними житлово - експлуатаційною організацією, відповідно до якого в спірній квартирі з 1998 року постійно проживали [PERSON], його дружина - [PERSON], дочка дружини - [PERSON] та мати дружини - [PERSON] (а.с. 8, 12); - копією договору купівлі - продажу від 12 березня 1997 року свідком [PERSON] належної йому квартири [ADDRESS] (а.с. 13). - договором задатку, з якого вбачається, що 04 травня 2002 року позивачка [PERSON] отримала задаток в забезпечення продажу своєї квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно ст. 112 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладання спірної угоди, майно може належати на праві спільної власності двом або чи кільком громадянам. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. На підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що за спірним договором купівлі - продажу від 17 жовтня 1997 року покупцем спірної квартири в дійсності виступала не тільки відповідачка - [PERSON], але й позивачі [PERSON] та [PERSON], оскільки квартиру було придбано для їх спільного проживання в ній і за їх спільні кошти, і тому у суду є всі підстави для визнання частково недійсної цієї угоди, а саме - визнання частково недійсним спірного договору купівлі - продажу в частині покупця [PERSON] та застосування до цього договору правил, що регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі, а саме - що покупцями за спірним договором була не тільки [PERSON], але й позивачка [PERSON], як покупець Ѕ частини спірної квартири, та позивачка [PERSON], як покупець ј частини цієї ж квартири, за якими і слід визнати право власності на частину спірної квартири на підставі договору її купівлі - продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України „перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила”. Судом встановлено, що до жовтня 2007 року, доки позивачам не стало відомо про звернення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з позовом до суду про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька - [PERSON], ніхто не оспорював дійсне право власності позивачів на спірну кімнату, тому суд вважає, що на час звернення позивачів до суду з цим позовом встановлений законом трирічний строк позовної давності ще не сплив і порушене право позивачів, як власників спірного майна, підлягає захисту. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] стосовно наявності між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] договору позики щодо грошей в розмірі 6000 доларі США, які [PERSON] передала [PERSON] для придбання спірної квартири, оскільки у відповідності до положень ст. 374 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості, а судом було встановлено, що [PERSON] передала [PERSON] ці гроші не на умові повернення їх їй в тому ж розмірі, а на умові передачі в майбутньому їй у власність окремого житла. Своє зобов'язання щодо надання позивачці [PERSON] окремого житла відповідачка [PERSON] не виконала, тому вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на частину, хоча і не окремого, але житла, придбаного за її гроші, є цілком обґрунтованими. Також суд не може прийняти до уваги пояснення відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] стосовно того, що спірна квартира була придбана за спільні гроші [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності і мав достатні для придбання квартири доходи, оскільки сам по собі факт реєстрації [PERSON] в якості приватного підприємця ще ніяким чином не підтверджує тієї обставини, що він здійснював цю підприємницьку діяльність, а тим більше мав від неї доходи, достатні для того, щоб протягом шести місяців знаходження в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] заробити гроші, достатні для придбання трикімнатної ізольованої квартири. Стосовно можливої наявності у [PERSON] особистих грошових коштів, заощаджених ним до укладання шлюбу з [PERSON], то як встановлено в судовому засіданні і визнано відповідачами, після розірвання першого шлюбу [PERSON] залишив колишній дружині з дітьми квартиру і все спільно нажити з нею майно, заощаджень не мав і на той час працював на ринку вантажником. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках слід стягнути на користь позивачки [PERSON] сплачені нею судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 185 грн. 30 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 58, 112 ЦУ України (в редакції 1963 року), ст. 261 ЦК України, суд -

Outcome: approved