Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-08 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Семенівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON], у якому просила: розподілити будинок, розташований по [ADDRESS], який належить їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності на дві рівні ізольовані квартири; визнати за нею право власності на виділену квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог у позові [PERSON] зазначила про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Під час спільного сумісного проживання ними був придбаний будинок, розташований по [ADDRESS]. Спільне життя з відповідачем не склалося і шлюб було розірвано 07 грудня 1999 року. На даний час у придбаному ними будинку вона не може проживати з донькою, так як з відповідачем вони не можуть досягти домовленості у визначенні часток у праві спільної сумісної власності. Вважала, що будинок необхідно розподілити на дві рівні ізольовані квартири. Протягом судового розгляду позивач [PERSON] двічі змінила позовні вимоги, подавши до суду наступні письмові заяви про зміну позовних вимог. Так, у заяві про зміну позовних вимог від 19 червня 2008 року позивач просила: визнати жилий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] таким, що належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу [PERSON]; розподілити вказаний будинок з надвірними спорудами на дві ідеальні частини і визнати право власності за нею за однією з ідеальних частин поділеного будинку, розташованого по [ADDRESS]. У якості мотивів зміни позовних вимог [PERSON] у відповідній письмовій заяві зазначила про те, що на час розгляду цивільної справи по суті вона вважає за необхідне розподілити будинок з надвірними спорудами на дві ідеальні частини. Спірний будинок вони придбали у той час, коли знаходилися у шлюбі, а згідно законодавства майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При реєстрації права власності в БТІ Новгород-Сіверського району, Семенівському відділенні, зареєстроване право власності в цілому на жилий будинок з надвірними спорудами на [PERSON], чим повністю порушене її право спільної сумісної власності (а.с 30). У заяві про зміну позовних вимог від 03 липня 2008 року позивач просила: визнати жилий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] таким, що належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на жилий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; визнати право спільної часткової власності в ідеальних частках, тобто на 1/2 частку будинку [ADDRESS] за нею і на 1/2 частку вказаного жилого будинку з надвірними спорудами за [PERSON]. Мотиви зміни позовних вимог позивач зазначила ті ж, що і в попередній поданій до суду заяві про зміну позовних вимог (а.с. 35). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити повністю з урахуванням останніх змінених позовних вимог, та пояснила, що, на її думку, існують всі підстави для ухвалення рішення на її користь за обставин, вказаних нею у зверненнях до суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити повністю з урахуванням останніх змінених позовних вимог, та пояснив, що, на його думку, спірний будинок з надвірними спорудами, який зареєстрований на відповідача, є дійсно спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому підлягає розподілу на дві рівні ідеальні частини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов та змінені позовні вимоги згідно першої поданої позивачем до суду позовної заяви про зміну позовних вимог не визнав повністю, позовні вимоги згідно другої поданої до суду позивачем позовної заяви про зміну позовних вимог визнав частково, та пояснив, що він визнає остаточні вимоги позивача лише у частині необхідності розподілу надвірної споруди, але у частині розподілу на ідеальні частки будинку позовні вимоги [PERSON] він не визнає, тому що придбав будинок самостійно за кредитні кошти. Просив суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог щодо поділу будинку. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. Відповідно до даних посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 23 жовтня 1996 року Вишняк Уляна Яківна продала, а [PERSON] купив жилий дерев'яний будинок, який має 30,2 квадратних метри жилої площі та знаходиться в [ADDRESS]. Отже, на даний час власником будинку згідно вищезазначеного правовстановлюючого документа з 1996 року вважається [PERSON]. Однак, на час придбання будинку і по 07 грудня 1999 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що не оспорюється сторонами і підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8), а отже вказаний жилий будинок, який набутий за вищевказаним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 23 жовтня 1996 року, належить відповідно до вимог діючої на час спірних правовідносин ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України на праві спільної сумісної власності як майно, набуте за час шлюбу, як позивачу [PERSON], так і відповідачу [PERSON]. Таким чином, виходячи з вищевказаних обставин у контексті вимог ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю з усіх заявлених вимог, та поділити спірний жилий будинок з надвірними спорудами, при цьому визначивши рівні частки обох сторін у власності на вищевказаний будинок з надвірними спорудами як ідеальні. Ухвалюючи рішення на користь позивача, суд відхиляє доводи відповідача із приводу того, що будинок може належати тільки [PERSON] внаслідок його придбання останнім за оформлений на відповідача кредит (а.с. 12), оскільки відповідачем до суду не надано жодних письмових доказів того, з яких саме коштів відповідач вносив плати за кредит (а.с. 13-14), клопотань щодо допитів свідків про джерело походження коштів відповідачем не заявлено, а тому вказані твердження відповідача не спростовують висновок про те, що ці кошти відповідачем вносилися з коштів, що входили до дохідної частини сімейного бюджету сторін. Крім того, діюча на час спірних правовідносин редакція ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України не передбачала можливості визнання роздільним майном одного з подружжя майна, набутого ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Outcome: approved