Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 серпня 1996 р., від цього шлюбу 27 грудня 2001 р. в них народився син Ігор. У даний час сторони проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, позивач зазначає, що дитина проживає разом із нею, вона її виховує, турбується про неї і повністю матеріально утримує, окрім загальноосвітньої школи, син відвідує уроки іноземної мови та займається спортом, доходів позивача не вистачає на задоволення усіх потреб для розвитку дитини, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі &frac14; частини всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач проти позову не заперечував, в судовому засіданні пояснив, що поки мешкав разом з сім'єю - надавав постійно матеріальну допомогу на утримання сина, займався вихованням дитини, однак з моменту розладу між ним і дружиною став рідко спілкуватись з дитиною, не мав можливості передавати йому матеріальну допомогу раніше, згоден, щоб у подальшому відрахування аліментів проводилось щомісяця з його заробітної плати, починаючи з 25 червня 2008 р. Виходячи з обов'язку доказування, передбаченого ст.60 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності зі ст.61 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 1996 р., від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони мешкають окремо, дитина проживає з матір'ю. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, що вбачається з довідки про доходи [PERSON], виданої Української державної академії залізничного транспорту № 09-Ф від 19.06.2008 р., де він працює доцентом. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 та ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини і відповідача, беручи до уваги, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання інших дітей, в силу ст.182 Сімейного Кодексу України позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку щомісяця, але не нижче 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сам відповідач визнав, що має можливість щомісячно сплачувати на утримання дитини &frac14; частину доходу. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved