Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-07 00:00:00

10.06.2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Інгулецький» про поновлення на роботі. В заяві послався на таке. З 07 квітня 2001 року він був прийнятий трактористом - машиністом 3 класу у радгосп «Інгулецький», а з 06 вересня 2001 року був переведений на посаду завідуючого майстернями цього ж господарства. 07 червня 2007 року його звільнили з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Він дійсно написав заяву про звільнення власноручно, але це відбулося під психологічним тиском з боку директора радгоспу Галагуза В.І. Крім того, при його звільненні не витриманий строк попередження про звільнення у два тижні, передбачений ст.38 КЗпП України. Позивач просив суд поновити його на роботі у ВАТ «Інгулецький» на посаді у якості завідуючого майстернями. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача позов не визнав. Суду пояснив, що відповідача звільнено з роботи на його прохання за власним бажанням. З дня звільнення його з роботи пройшли строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, а тому просив відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. Як свідчить, виписка з наказу №20-к від 04 квітня 2001 року (а.с.12) [PERSON] прийнятий на роботу у якості тракториста - машиніста 3 класу з 07.04.2001 року у радгосп «Інгулецький» Снігурівського району Миколаївської області. Наказом №62-к від 06 вересня 2001 року позивача призначено на посаду завідуючого майстернями радгоспу «Інгулецький» з 06 вересня 2001 року. Згідно з витягу з наказу №32-к від 07 червня 2007 року (а.с.12) [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням з 07 червня 2007 року. На теперішній час правонаступником радгоспу «Інгулецький» є ВАТ «Інгулецький». Таким чином, між сторонами виникли цивільно - правові відносини, які витікають із трудового законодавства. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як пояснила представник позивача, [PERSON] трудова книжка була вручена в день звільнення, тобто 07.06.2007 року. З цього часу у нього виникло право на звернення до суду за захистом свого права, строк якого передбачений ст. 233 КЗпП України. Позивач у встановлений місячний строк не звернувся з заявою про вирішення трудового спору до районного суду. Посилання представника позивача на ту обставину, що в нього були відсутні кошти не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на судовий захист свого права, так як після звільнення позивач отримав також і виплати, які передбачені при звільненні працівника. Підстав поновлення строків пропущених позивачем суд не вбачає. На підставі викладеного, суд відмовляє позивачеві у задоволенні його позовних вимог у зв»язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду з заявою про захист своїх прав.

Outcome: dismissed