Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач - Відкрите акціонерне товариство «Харківський тракторний завод» ( далі ВАТ «ХТЗ») звернувся до суду з позовом 13.06.2005 р. до [PERSON] про стягнення 10590 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог ВАТ «ХТЗ» посилається на те, що відповідачка як працівник заводу, перебувала на квартирному обліку з 1985 р. під № 5392 для отримання державного житла. Для ефективного вирішення питання для забезпечення житлом, співробітниками підприємства, за відсутності виділення державного житла, створено МЖК, до складу якого увійшли працівники, що перебувають на квартирному обліку і дали згоду на певних умовах одержати квартиру поза чергою. До складу МЖК також була прийнята [PERSON] На кошти підприємства, що були виділені з прибутку, побудований і зданий в експлуатацію 31.12.98 р. перший будинок [ADDRESS] . В липні 1999 р. розроблено і затверджено Положення про будівництво та розподіл житла, згідно якому член МЖК зобов'язаний був відпрацювати на будівництві житла не менше 3 років, а після одержання квартири в користування відпрацювати на будівництві іншого житлового будинку по [ADDRESS] до вводу його в експлуатацію, та в подальшому продовжувати працювати на заводі протягом 5 років. Відповідачці 07.07.1999 р. була надана однокімнатна квартира, як члену МЖК поза чергою, проте вона порушуючи умови положення і узятих на себе зобов'язань, звільнилася з підприємства за власним бажанням, тому зобов'язана перерахувати ВАТ «ХТЗ» 40% вартості квартири. У 2004 р. їй направлялись претензії і пропозиція повернутися на підприємство, проте [PERSON] відмовилася, що змусило завод звернутися до суду. Відповідачка позов не визнала, стверджуючи, що вона працювала на підприємстві з 1983 р. до 2001 р., через погіршення стану здоров'я звільнилася в 2001 р. Розуміючи, що на загальних підставах надання квартири підприємством може затягнутися, вона вступила в МЖК і уклала із заводом договір-зобов'язання, який, на її думку, порушує її права, як квартиронаймача. [PERSON] вважає, що підприємство зобов'язане було виділити їй квартиру в безстрокове користування, без оплати вартості частини квартири у разі звільнення, оскільки вона виконала трудову програму по участі в будівництві об'єктів МЖК до 1990 р. Представник відповідачки також проти позову заперечував, пояснивши, що позивач в односторонньому порядку відмовився від умов договору і передав будинок в комунальну власність міста, а отже свої зобов'язання за договором виконати не має можливості. Крім того, ВАТ «ХТЗ» звернулося до суду по закінченню строку позовної давності, оскільки право підприємства було порушено з моменту звільнення відповідачки, тобто з 02.08.2001 р. 3-особи при розгляді спору покладаються на розсуд суду, бо [PERSON] відмовилася від своїх первісних вимог до ВАТ «ХТЗ», Харківській міськраді, виконкому Орджонікідзевської районної в м.Харкові ради, Управлінню комунального майна та приватизації про визнання права на приватизацію квартири, визнання частково недійсним договору найму, спонукання видати необхідні документи для оформлення права власності на квартиру і ордер. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.02.2007 р. позовні вимоги ВАТ «Харківський тракторний завод» до [PERSON] задоволені, в позові [PERSON] відмовлено ( а.с.136-139). Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 22.05.2007 р. рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова скасовано, справа направлена на новий розгляд ( а.с. 169-170). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.05.2008 р. позовні вимоги [PERSON] про визнання права на приватизацію квартири, визнання частково недійсним договору найму жилого приміщення, спонукання видати необхідні документі для оформлення права власності на квартиру, за її заявою, залишені без розгляду в порядку п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України ( а.с. 265). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази приходить до наступного. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ВАТ «Харківський тракторний завод» з 19.12.1983 р. по 12.02.1988 р., а потім з 1.11.1989 р. по 08.06.90 р., з 1.10.90 р. по 30.07.2001 р. ( а.с. 5-7). Звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням ( а.с. 32,39). Доводи відповідачки про те, що вона звільнена за станом здоров'я спростовуються наданими суду документами. Відповідно до договору-зобов'язанню, укладеному 07.10.1990 р. між адміністрацією, профспілковим комітетом і радою трудового колективу з одного боку і [PERSON] з іншого боку, відповідачка зобов'язалася відпрацювати програму трудової участі з 02.10.1989 р. по 02.10.1992 р. загальною тривалістю 3 роки, а позивач повинен був надати їй житлову площу в будинках 5 або 6 по вул.Зубарєва до моменту закінчення виконання трудової програми ( а.с. 8). Після цього, між сторонами був укладений договір найму житлової площі № 96 від 01.07.1999 р., яким передбачено, що відповідно до порядку передачі підприємством в житловому будинку 1 по [ADDRESS], квартири члену МЖК, який брав трудову участь в будівництві молодіжно-житлового комплексу, однокімнатна квартира 104 пл.35,47 кв.м. передається в користування [PERSON] за умови, що по закінченню будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку № 1 вона відпрацює на будівництві житла на момент укладення «Положення…» не менше 3 років, продовжить роботу на період будівництва житлового будинку № 2, а також протягом 5 років з моменту здачі його в експлуатацію ( а.с. 9-10). П.п.2.2.3 договору визначає, що у разі невиконання умов договору, [PERSON] перераховує в касу підприємства одноразово або в розстрочку суму, відповідну 40% фактичної вартості квартири. Спільним рішенням адміністрації і профкому ВАТ «ХТЗ» від 07.07.1999 р., як члену МЖК, [PERSON] на сім'ю, що складається з двох чоловік ( вона, дочка ), надана однокімнатна квартира 104 в будинку МЖК, із зняттям з квартирного обліку. На момент виділення квартири відповідачка перебувала на квартирному обліку за № 2121 ( а.с. 31) Вартість квартири склала суму 26475 грн. ( а.с. 34). На квартирному обліку перебував також чоловік відповідачки - [PERSON], з яким 14.10.1998 р. відповідачка розірвала шлюб і згідно її особистої заяви від 02.02.99 р. колишній чоловік знятий з квартирного обліку, розділено особовий рахунок на кімнати [ADDRESS], де сім'я проживала ( а.с. 36) . На кімнату 187 особовий рахунок відкритий на відповідачку з дочкою. Відповідно до ст.ст.161, 162 ЦК України ( у ред. 1963 р.) зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Судом встановлено, що жилий будинок відповідно до реєстраційного посвідчення від 06.04.2000 р. зареєстрований по [ADDRESS] за ВАТ «ХТЗ ( а.с. 37).Зазначений будинок під № 1 по [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію 30.12.98 р. пл.7195,36 кв.м.( а.с. 41-48). Рішенням Харківської міської ради 28.12.02 р. затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] - «А» (будівельний № 2) пл.5275,08 кв.м. ( а.с. 49). Таким чином, [PERSON] брала на себе зобов'язання до грудня 2007 р. , за досягнутою домовленістю з позивачем, відпрацювати на підприємстві. Підписуючи «договір найму» відповідачка була обізнана про всі умови договору та погодилася з ними, інакше ВАТ «ХТЗ» не мало можливості надати їй квартиру по лінії МЖК, оскільки [PERSON] могла одержати квартиру тільки при підході її черги. Статут молодіжного житлового комплексу ВАТ «ХТЗ», 1997 р., положення про порядок формування молодіжного будівельного загону ( а.с. 67-71) передбачали обов'язкову умову для надання жилої площі - виконання членами загону в повному обсязі двох етапів програми, що спростовує посилання відповідачки про те, що вона до 1991 р. виконала цей об'єм програми. Положенням про умови будівництва та розподілу житла ВАТ «Харківський тракторний завод», затв. 01.07.99 р. також визначає оплату частини розрахункової вартості житла, побудованого за рахунок коштів підприємства ( а.с. 247-252). Виконком Орджонікідзевської районної в м.Харкові ради своїм рішенням від 09.08.2005 р. погодив передачу чотирьох відомчих будинків, зокрема по [ADDRESS], від ВАТ «ХТЗ» на баланс КВЖРЭП № 2 Орджонікідзевського району м. Харкова ( а.с. 254). Рішенням Харківської міської ради від 28.09.2005 р. затверджений перелік майна, яке прийнятого до комунальної власності, до складу якого входить і житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 77-80). Посилання відповідачки на те, що ВАТ «ХТЗ» не вправі вимагати виконання зобов'язань за укладеним «договором найму», оскільки не є власником будинку суд вважає необгрунтованими. Позивачеві належало право власності на житловий будинок на момент звернення в суд. Передача будинку до комунальної власності передбачає перш за все його обслуговування та експлуатація, оскільки частина квартир в будинку належить громадянам на праві власності. У [PERSON] залишилися невиконані зобов'язання саме перед підприємством, яке вело будівництво за рахунок прибутку заводу, а стягнення частини вартості квартирі компенсує витрати, які понесенні ВАТ «ХТЗ». Перехід житлового будинку до комунальної власності не позбавляє [PERSON] права на приватизацію квартири. Доводи представника на те, що підприємство звернулося до суду з позовом після спливу позовної давності є помилковими. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. [PERSON] звільнена з підприємства 02.08.2001 р. Позовні вимоги заявлено 13.06.2005 р. Представник позивача зазначив, що неодноразово звертався до відповідачки з претензіями 18.09.2001 р., 5.10.2001 р. про невиконання нею п.2.5.1 зобов'язань за договором «найму жилої площі», в яких їй пропонувалося перерахувати 40% вартості житлової площі або звільнити квартиру ( а.с. 17-18), проте в подальшої остаточній претензії 03.03.2004 р. (а.с. 19) [PERSON] було запропоновано поновити роботу на підприємстві і надано для цього термін до 01.04.2004 р. Крім того, [PERSON] виконала тільки одну умову, яка відображена в договорі та відпрацювала на будівництві житлового будинку № 1 не менше 3 років. Друга умова надання квартири, зазначена як участь в будівництві житлового будинку № 2 і продовження роботи протягом 5 років з часу його вводу в експлуатацію, не була виконана. З наданих матеріалів вбачається, що другий будинок передано в експлуатацію 28.12.2002 р., а закінчення строку зобов'язання визначалося - грудень 2007 р. В межах цього строку підприємство не заперечувало прийняти [PERSON]. на роботу з тим, щоб відповідачка не виплачувала 40% вартості квартири. Таким чином, підприємством не був порушений строк позовної давності по стягненню грошового зобов'язання. На підставі викладеного і

Outcome: approved