Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

11 лютого 2008 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до до [PERSON],[PERSON], третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання правочину недійсним. 21 лютого 2008 року позивач уточнив і доповнив позовні вимоги, зазначивши третьою особою також і Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», і крім визнання договору недійсним, просив скасувати державну реєстрацію спірного договору купівлі-продажу. За клопотанням[PERSON], з огляду на те, що вона є власником іншої &frac12; частини будинку по[ADDRESS], та у зв'язку з подачею нею і розглядом судом її позову до [PERSON] [PERSON],[PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., про переведення прав та обов'язків покупця належної [PERSON] &frac12; частини житлового будинку за адресою[ADDRESS], [PERSON]була залучена судом в якості третьої особи. У позовній заяві позивач посилався на те, що 22 травня 2006 року, [PERSON], разом з відповідачами,[PERSON] та [PERSON] досягли згоди про наступне:[PERSON] та [PERSON], зобов'язуються доглядати [PERSON], та піклуватися до смерті, а [PERSON], зі свого боку, віддає їм нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме:[ADDRESS]. На виконання даного зобов'язання, було укладено письмовий Договір від 22.05.2006р., між [PERSON] та відповідачами, який засвідчений головою квартального комітету №7, про що свідчать підписи, та штамп. 25 жовтня 2006 року [PERSON] уповноважив [PERSON] здійснювати від його імені усі дії щодо розпорядження майном, укладання будь-яких угод, здійснення будь-яких дій, та т.ін. Надаючи дані повноваження, позивач сподівався, що[PERSON], підготує належним чином усі документи для оформлення Договору довічного утримання: замовить та отримає витяг з реєстру прав власності, отримає грошову оцінку майна, та т.ін., для того, щоб [PERSON],[PERSON], та [PERSON] змогли належним чином засвідчити права та обов'язки на виконання договору довічного утримання. Однак, наприкінці січня 2008 р., до [PERSON] надійшло повідомлення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, що Самарським районним судом м.Дніпропетровська відкрито провадження по цивільній справі за позовом[PERSON] до [PERSON],[PERSON], та [PERSON], про переведення прав та обов'язків покупця. Саме з вище зазначеної позовної заяви [PERSON] дізнався, що його будинок було продано, право на першочергову покупку оспорюється [PERSON]Позивач [PERSON] розраховував на укладення договору довічного утримання, але фактично залишився без житла, нічого взамін не отримав. На звернення [PERSON] до відповідачів за роз'ясненням значення їх дій, вони йому пояснили, що, як з'ясувалося, для підписання Договору довічного утримання, необхідна особиста присутність відчуджувача, і по Довіреності даний Договір неможливо укласти. Саме з цієї причини вони й уклали Договір купівлі-продажу, щоб якимось чином здійснити перехід майнових прав на домоволодіння. Крім іншого, у даному Договірі зазначено "[PERSON]", тоді як призвіще позивача "[PERSON]". [PERSON] з відповідачами звернулися до Восьмої ДДНК для того, щоб розірвати укладений Договір купівлі-продажу за взаємною згодою, та укласти Догорів довічного утримання, про який з самого початку й домовлялися. Однак, при зверненні до державного нотаріуса з'ясувалося, що у відношенні спірного домоволодіння накладено заборону щодо вчинення будь-яких дій. Частина домоволодіння, яка належала позивачеві, складається з двох кімнат, площею 10,5 м. кв. та 8,3 м кв., кухні, площею 4,3 м кв., та кладової, площею 2,9 м кв. При укладенні Договору купівлі-продажу, ціною договору було зазначено суму у розмірі 24 644 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і пояснив, що видаючи доручення[PERSON], він розраховував, що вона буде займатися оформленням необхідних документів для укладення договору довічного утримання, а не продавати від його імені належне йому нерухоме майно. Коштів від продажу належної йому частини будинку він не одержував. Також висловив бажання, у разі задоволення позову, залишити спірну частину будинку в спадок своєму сину, який мешкає у м.Кривому Розі і з яким позивач втратив зв'язок. Представник позивача [PERSON] також підтримала позов і наполягала на його задоволенні, та пояснила, що задоволення позову не зачіпатиме прав та інтересів будь-яких інших осіб, оскільки позивач матиме право у майбутньому на власний розсуд особисто розпорядитися частиною будинку. Відповідачі[PERSON] та [PERSON] позов визнали та не заперечували проти його задоволення, пояснивши, що дійсно мали намір укласти з [PERSON]договір довічного утримання, але [PERSON]разом з чоловіком претендують на частину будинку, яка належала [PERSON], не пускають їх до подвір'я, внаслідок чого був оформлений договір купівлі-продажу. Зазначили, що бажають належним чином укласти з [PERSON] договір довічного утримання. Представник третьої особи [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вважаючи за необхідне розглянути позов [PERSON] про переведення на неї прав покупця спірної частини будинку по вул. Спогадів у м.Дніпропетровську, а потім вирішувати питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Вважала, що прийняття судом визнання позову відповідачами порушує права, свободи та інтереси [PERSON] на одержання у власність спірного нерухомого майна. Треті особи - КП «ДМБТІ», Восьма ДДНК про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від КП «ДМБТІ» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, заслухавши позиції та пояснення позивача та відповідачів, доводи представника позивача і представника третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2006 року, [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 6), разом з відповідачами,[PERSON] та [PERSON] домовилися, що[PERSON] та [PERSON] зобов'язуються доглядати [PERSON], та піклуватися до смерті, а [PERSON], зі свого боку, віддає їм нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме:[ADDRESS]. Проте ця домовленість належним чином оформлена не була, складена у простій письмовій формі та засвідчена головою квартального комітету (а.с. 7), а відтак не має правового значення, оскільки за вимогами ст. 745 Цивільного кодексу України такий договір підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Проте суд вважає, що для позивача [PERSON], 1925 року народження, такий договір суб'єктивно міг мати значення як правочин, і позивач, необізнаний з відповідними вимогами закону, міг вважати цей «договір» таким, що породжує зазначені в ньому права і обов'язки. 25 жовтня 2006 року [PERSON] уповноважив [PERSON] здійснювати від його імені усі дії щодо розпорядження майном, укладання будь-яких угод, здійснення будь-яких дій, згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. 29 травня 2006 року, зареєстрована у реєстрі за № 834 (а.с. 8) Суд вважає, що надаючи дані повноваження, позивач сподівався, що[PERSON], підготує належним чином усі документи для оформлення договору довічного утримання, для того, щоб [PERSON],[PERSON], та [PERSON] змогли належним чином засвідчити права та обов'язки на виконання договору довічного утримання. 25 жовтня 2007 року[PERSON], яка діяла від імені [PERSON], укладено договір купівлі-продажу з покупцем [PERSON] на &frac12; частину житлового будинку по[ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами, за 24 644 гривні. Договір посвідчено 25 жовтня 2007 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-1809. Договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 листопада 2007 року (а.с. 9). Отже, є підстави вважати, що позивач [PERSON] розраховував на укладення договору довічного утримання, але фактично залишився без житла, нічого взамін не отримав, внаслідок чого позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні «договору» 22 травня 2006 року, та при видачі довіреності[PERSON] Крім іншого, у оспорюваному договірі від 25.10.2007 р. зазначено "[PERSON]", тоді як за паспортом призвіще позивача "[PERSON]". Згідно ст. 214 Цивільного кодексу України, особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтєю 653 ЦК України передбачені правові наслідки зміни або розірвання договору, які в даному випадку полягають у припиненні зобов'язань сторін. Сторони договору купівлі-продажу від 25.10.2007 року дійсно не мали змоги за взаємною згодою розірвати цей договір, оскільки за заявою [PERSON] ухвалою суду від 08 січня 2008 року накладено арешт на спірне нерухоме майно. Щодо порушення прав та законних інтересів третьої особи [PERSON] слід зазначити, що її права та інтереси не можуть бути порушені, оскільки подання позову про переведення прав та обов'язків покупця на спірне нерухоме майно само по собі таких прав не породжує. За наявності у власності [PERSON] &frac12; частни домоволодіння по[ADDRESS] [PERSON]матиме змогу використати своє переважне право придбання частки спільної часткової власності, як співвласник &frac12; частини домоволодіння за цією ж адресою, за наявності згоди [PERSON] Крім того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2008 року залишено без змін ухвалу Самарського районного суду від 03 березня 2008 року, якою зупинено провадження у справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] [PERSON],[PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., про переведення прав та обов'язків покупця належної [PERSON] &frac12; частини житлового будинку за адресою[ADDRESS], до набрання законної сили рішенням у даній справі. Зважаючи на те, що спірний договір укладено від імені особи, яка не є власником предмета договору купівлі-продажу, а саме продавцем зазначено «[PERSON]», в той час як власником майна згідно технічного паспорта (а.с. 10) (інші документи щодо права власності позивача на спірне нерухоме майно відсутні) та паспорта громадянина України був [PERSON], ідентичне написання його прізвища зазначено і у довіреності від 29.05.2006 р. (а.с. 8), такий правочин не можна вважати дійсним з огляду на вимоги ст. 207 ЦК України як такий, що підписаний від імені особи, яка не могла бути його стороною, і до цього правочину слід застосовувати наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України. Посилання позивача на норми ст.ст. 651, 652 та 653 ЦК України, з огляду на наявність підстав недійсності правочину, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Outcome: approved