Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про поновлення на посаді продавця 4 розряду станції Ніжин Південно-Західної залізниці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважаючи своє звільнення за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 лютого 2008 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення районного суду через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апелянт зазначає, що відсутні належні докази знаходження її в нетверезому стані на робочому місці 07.03.2007 року, а акт про розпиття спиртних напоїв вона підписала під психологічним тиском інспектора [PERSON] Крім того, в апеляційній скарзі [PERSON] звертає увагу на те, що вона самостійно пройшла медогляд у нарколога і в протоколі огляду вказано на відсутність алкоголю в організмі. Також апелянт вказує на порушення відповідачем вимог ст. 149 КЗпП України, оскільки звільнення з роботи було проведено без відібрання від неї письмового пояснення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду слід скасувати через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом першої інстанції було встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на станції Ніжин продавцем 4 розряду, в обов'язки якої згідно з виробничою інструкцією (а.с.17-21) входило підміняти чергового по кімнатах відпочинку. Згідно до трудового розпорядку (а.с.22-24) [PERSON] виконувала обов'язки чергової по кімнатах відпочинку з 20 год 06.03.2007 року по 8 год 07.03.2007 року з перервою для відпочинку 0-30 - 1-00 год. Працівник Інспекції ЦІКС [PERSON].02.2007 року при спробі зайти до кімнати відпочинку „Люкс” побачив у кімнаті [PERSON], незнайомого чоловіка, пляшку спиртного і склав акт (а.с.25) про те, що працівник кімнати відпочинку [PERSON] розпивала спиртні напої в кімнаті „Люкс” з сторонньою особою, що стало підставою для звільнення [PERSON] з роботи за знаходження на робочому місці в нетверезому стані за п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом № 5 від 07.03.2007 року. Оскільки ст. 40 ч.1 п.7 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, то обов'язок доведення факту появи на роботі у нетверезому стані лежить на власнику або уповноваженому ним органу. За таких обставин, відповідач повинен був надати суду належні докази, що обґрунтовують законність звільнення позивачки за знаходження на робочому місці в нетверезому стані. Проте, апеляційний суд вважає, що відповідачем не був доведений беззаперечними доказами факт знаходження на робочому місці [PERSON] у нетверезому стані як того вимагає ст.60 ЦПК України. Так, в наказі про звільнення є посилання на працівників інспекції ЦІКС , які 07.03.2007 в нічний час 0 год 50 хвил виявили що [PERSON] розпивала спиртні напої на робочому місці. Однак, згідно до акту від 07.02.2007 року були присутні лише один працівник ЦІКС [PERSON] та чергова по вокзалу [PERSON] і час коли вони виявили порушення в акті не зазначений. Крім того, допитані вже як свідки [PERSON] (а.с.137-139) та [PERSON] (а.с.139-140) пояснили, що вони не бачили як позивачка вживала спиртні напої, а лише її вигляд свідчив про вживання алкоголю і вони відчували запах алкоголю. В той же час, з виписки з журналу прийому хворих медпункту вокзалу ст.Ніжин (а.с.37) вбачається, що медпрацівник запаху алкоголю не виявив,а за візуальним оглядом вона можливо приймала спиртне. Як пояснила [PERSON] вона підписала акт на прохання інспектора, а в поясненнях, які відібрав зразу ж [PERSON](а.с.185), вона зазначила, що вона спиртні напої не вживала, а пляшка належала пасажиру, який зайшов до кімнати відпочинку. В матеріалах справи (а.с.31) є акт , підписаний черговою по вокзалу [PERSON], касирами [PERSON] і [PERSON], про те, що продавець 4 розряду 00 год 50 хв знаходився в стані сп'яніння і ознаками сп'яніння є запах алкоголю. Проте, в акті відсутні відомості про дату такої події, прізвище продавця, зазначено лише що [PERSON] від підпису та того, що була у стані сп'яніння відмовилась. Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що у відповідача не було достатніх доказів для звільнення позивачки з роботи, а провести медичний огляд для встановлення факту стану сп'яніння [PERSON] адміністрація відмовилась. [PERSON] за власною ініціативою пройшла медичний огляд і здала аналіз сечі, згідно до яких (а.с.6-7) станом на 07.03.2007 року о 9-00 год вона була твереза і алкоголь не виявлено. Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, порушив норми матеріального права, що призвело до постановлення незаконного рішення, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд бере до уваги довідку про заробіток (а.с.5), згідно до якої середній заробіток позивачки становить 1027,88 грн і за 14 місяців вимушеного прогулу їй належить до виплати 14390,32 коп. Довідку про середньомісячну заробітну плату та середньоденну заробітну плату [PERSON] (а.с.179), згідно до якої середньомісячна заробітна плата позивачки є нижчою, апеляційний не приймає до уваги, оскільки ні відповідач, ні третя особа не змогли пояснити різницю та довести правильність обрахування. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави 143 грн 90 коп державного мита та 30 грн витрат на ІТЗ розгляду справи.

Outcome: approved