Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2005 року [PERSON] та [PERSON] познайомились у м. Одеса та проживали разом без реєстрації шлюбу. Позивач, маючи серйозні та порядні наміри щодо відповідачки звернувся до посольства за візою до Англії для громадянки України [PERSON] та подав повідомлення, яке належним чином зареєстровано у книзі повідомлень про укладання шлюбу округу Бредфорд, Сполучене Королівство Великобританії. Після цього отримав свідоцтво, видане Головним реєстратором округу Бредфорд Ковой Даудсвелл про відсутність перешкод для укладання шлюбу, між громадянином Англії [PERSON], юридичним консультантом в окрузі Бредфорд та громадянкою України [PERSON], студенткою Одеського університету. В цей період відповідачка завагітніла та [INFO] вона народила сина [PERSON]. У свідоцтві про народження, яке видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції 16 травня 2007 року батьком дитини вказаний позивач [PERSON] - громадянин Великої Британії. Проте позивач та відповідачка розійшлись і дитина залишилась проживати з матір'ю. Після цього, відповідачка стала чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, ігноруючи його дзвінки, та не відчиняючи двері перед позивачем, коли він приходить відвідати сина. Позивач вважає, що відповідачка безпідставно робить перешкоди у спілкуванні з сином. Так, [PERSON] має роботу, веде власну справу, має самостійний дохід, має власну квартиру у місті Одеса, має можливість належним чином виховувати сина та надати йому освіту, працюючи юридичним консультантом, він є законослухняним громадянином своєї держави та не має негативних характеристик на території України. Відповідачка не виявляє бажання вирішити ситуацію, що склалася між нею та позивачем мирним шляхом, склавши графік зустрічей дитини з батьком та посвідчити його у нотаріуса, а лише разом зі своєю матір'ю принижує позивача, ганьбуючи його честь як людини. На підставі викладеного, позивач просив визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з можливістю спільного проживання та відпочинку не території Великобританії. (а.с. 2-4) В процесі розгляду справи, позивач доповнив позовні вимоги, а саме визначив місце та час їхнього спілкування, можливість спільного проживання та відпочинку не території Великобританії, участі у виховуванні дитини та ін. (а.с. 42-44) В судовому засіданні позивач, а також його представники підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачка не бажає надавити можливість позивачу спілкуватись з дитиною та всі спроби вирішити питання мировим шляхом закінчились безрезультатно. Позивач пояснив, що він має постійну роботу та заробіток, він забезпечений житлом як на території Великобританії та і на території України. Він, як батько, бажає спілкуватися з сином, приділяти йому достатньо уваги та брати участь у його виховуванні. Відповідачка та її представник в останнє судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Під попереднього розгляду справи, відповідачка не визнала позов та пояснила, що позивач їй погрожував, що він вивезе сина до Великобританії і більше сина вона не побачить. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради просила задовольнити позов, оскільки батько має рівні права щодо спілкування з дитиною та у її виховуванні. Доводи відповідачки про те, що вона побоюється, що відповідач забере дитини є такими, що не заслуговують на увагу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представників, представника органу опіки та піклування, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] познайомились у м. Одеса та проживали разом без реєстрації шлюбу. Позивач, мав намір одружитися з відповідачкою для чого звернувся до посольства за візою до Англії для громадянки України [PERSON] та подав повідомлення, яке належним чином зареєстровано у книзі повідомлень про укладання шлюбу округу Бредфорд, Сполучене Королівство Великобританії. Після цього отримав свідоцтво, видане Головним реєстратором округу Бредфорд Ковой Даудсвелл про відсутність перешкод для укладання шлюбу, між громадянином Англії [PERSON], юридичним консультантом в окрузі Бредфорд та громадянкою України [PERSON], студенткою Одеського університету.(а.с. 14-17). 05.05.2007р. народився [PERSON], актовий запис № 125 від 16.05.2007р., зареєстрований Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції. (а.с.6). Батько дитини у свідоцтві про народження записаний [PERSON], громадянин Великої Британії. Відповідачка не заперечувала той факт, що позивач є батьком дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Пунктами 2, 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім того, у відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 3 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 159 СК України встановлює, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, вищевказані норми сімейного законодавства встановлюють рівність батьків щодо виховування дитини, її розвитку, навчання, а також передбачають аналогічні обов'язки. Однак, як встановлено, в судовому засіданні відповідачка [PERSON]. перешкоджає позивачу у спілкуванні та відвідуванні малолітнього [PERSON]. Вищевказаний факт підтвердив позивач, а також визнала сама відповідачка. Відповідачка пояснила свою поведінку тим, що позивач їй погружав, що забере дитину і більше вона сина не побачить. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, доводи відповідачки про погрози позивача забрати дитину нічим ні підтверджені, та спростовуються матеріалами справи. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач має постійну роботу та самостійний дохід, має власну квартиру у місті Одесі, і таким чином, має можливість належним чином виховувати сина та надати йому освіту. Посилання відповідачки на те, що відповідач їй дзвонив у нічний час, дійсно мали місце, однак, за думкою суду, це не може бути визнано підставою для відмови йому у спілкуванні з дитиною. Судом не встановлено, яких-небудь перешкод для відмови позивачу у спілкуванні та виховуванні з дитиною. В той же час, суд вважає, що при вирішенні питання щодо визначення способів участі позивача у вихованні дитини, необхідно врахувати те, що дитина є малолітня, та на теперішній час, не може самостійно, без участі матері, за себе піклуватися. Таким чином, батько дитини має право відвідувати дитину у віці від 1-го до 3-х років, але тільки за місцем проживання матері, або відвідувати з дитиною громадські місця тільки у супроводжуванні матері дитини, а після 3-х до 10-ти років без матері, але тільки та території України. Суд також вважає, що неможливо задовольнити позовні вимоги позивача, в яких він просить допустити виїзд малолітньої до Великобританії, оскільки дитина є малолітньою та переїзд на велику відстань, може негативно вплинути на стан здоров'я. Крім того, необхідно врахувати положення ст. 160 СК України, що після досягнення дитиною 10-років, її місце проживання вирішується за спільною згодою батьків та самою дитиною, а після досягнення дитиною 14-років, місця її проживання визначається нею самою. Таким чином, суд визначає способи участі у спілкування та виховуванні батька дитини тільки до досягнення дитиною 10-років. У разі виникнення спору між сторонами щодо участі у виховуванні дитини, спілкування з нею та ін., спір має бути вирішений судом повторно, однак вже з урахуваннями думки дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial