Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про виділення йому в натурі &frac12; частки недобудованого будинку, що розташований за адресою:[ADDRESS] і є спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що вказане майно було придбано за час шлюбу, в теперішній час між сторонами склалися неприязні стосунки, тому позивач бажає розподілити вказане майно. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги (а.с.24), просив стягнути з відповідачки [PERSON] грошову компенсацію вартості &frac12; частки будинку, що розташований за адресою:[ADDRESS], який він побудував власними силами і який є спільною сумісною власністю подружжя, пояснивши, що вказане майно було повністю побудовано ним за часів шлюбу, проте здано відповідачкою в експлуатацію вже після розлучення та подання ним позовних заяв до суду про розподіл спільного майна подружжя, також після розлучення вона оформила у БТІ право власності на добудований будинок, незважаючи на те, що сама будь-яких будівельних робіт після розлучення не здійснювала, тому вважає, що будинок належить їм на праві спільної сумісної власності, проте, враховуючи що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, проживати разом у будинку неможливо, з цих підстав, бажає розподілити вказане майно, отримавши грошову компенсацію за &frac12; частку цього будинку і на інший варіант поділу майна не згоден. Зважаючи на висновок судово-будівельної експертизи просив стягнути з відповідачки на свою користь 161878 грн., що еквівалентно &frac12; частки спірного будинку. Представник позивача змінені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на відсутність у позивача права власності на спірний будинок, за таких обставин, коли відповідачка набула право власності на цей будинок вже після розлучення, крім того відповідачка пояснила, що пропонує позивачу вирішити спірне питання в добровільному порядку, проте саме на такий спосіб поділу майна не згодна. Суд, заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішено судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 370, ч. 3 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною: спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Рішення суду про припинення права особи на частку у спільному майні може бути постановлене тільки за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Виходячи із змісту п.7 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» з подальшими змінами присудження грошової компенсації за частку у спільній власності не можна розглядати як неправомірне позбавлення права власності лише в тому випадку, коли її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 19.09.1987 року, який розірвано рішенням Новокаховського міського суду від 13.07.2007 року. Рішенням Новокаховського міського суду від 05.10.2007 року, яке набрало чинності визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, використані в процесі будівництва жилого будинку, розташованого за адресою:[ADDRESS], при цьому за кожним з подружжя визнано право власності на &frac12; частину будівельних матеріалів. 03.03.2008 року на підставі рішення виконкому Новокаховської міської ради від 27.12.2007 року відповідачка отримала свідоцтво про право власності на спірний будинок. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільній справі в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем в судовому засіданні не ставилися вимоги про визнання закінченого будівництвом жилого будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки, на його думку, цей факт презюмується. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29.12.1976 року № 11 зазначено, що суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав та охоронюваних інтересів фізичних та юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, коли ці межі прямо не визначені чинним законодавством або договором, що відповідає закону. З цих підстав суд дійшов висновку про необхідність дослідження цього питання при вирішенні спору, оскільки з нього безпосередньо витікають позовні вимоги. Так, згідно із технічним паспортом, станом на 04.09.2007 року ступінь готовності спірного будинку складала 94%. З даного паспорту вбачаться, що будинок в цілому станом на 04.09.2007 року побудований, наявні всі жилі, підсобні та допоміжні приміщення, проте стіни будинку непоштукатурені, що складає 6% незавершеного будівництва. Згідно із наказом Держкомбуду від 27.01.2005 року № 21 «Про затвердження форм актів з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, Переліку виконавчої та іншої документації, що надається державній приймальній, робочій комісіям при прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, переліку внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків, у яких квартири та інші приміщення побудовані за кошти фізичних та юридичних осіб» дозволяється прийомка в експлуатацію завершених будівництвом жилих будинків в яких квартири та інші приміщення побудовані за кошти фізичних та юридичних осіб зокрема без виконання опорядження стін, перегородок кімнат та коридорів шпалерами, іншими оздоблювальними матеріалами та виробами, їх фарбування, інших опоряджувальних робіт, вказаних у Переліку. З цих підстав, враховуючи, що в цілому будинок був побудований за часів шлюбу, відсоток незавершеного будівництва на момент розлучення є незначним і включає проведення лише штукатурки стін, що є опоряджувальними роботами, які, до речі, на момент дослідження експертом так і не проведені, що дозволяло вже на той момент оформити документацію на здачу будинку в експлуатацію, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд визнає це майно спільною сумісною власністю подружжя і вважає, що вини відповідача у затримці в виготовленні документації на здачу об'єкта звершеного будівництва в експлуатацію немає, враховуючи, що саме відповідачка отримувала земельну ділянку під забудову і саме від неї залежала тривалість оформлення відповідної документації. При цьому суд також враховує неприязні стосунки між сторонами, наявність в провадженні суду позовних заяв [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, тому припускає штучне створення умов для затримки в оформленні документації на здачу будинку в експлуатацію. Крім того, на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачка не довела факту понесення будь-яких витрат на опоряджувальні роботи у спірному будинку самостійно після розлучення, що стало б підставою для зменшення частки [PERSON] у спільному майні подружжя. Висновком судової будівельно-технічної експертизи, при проведенні якої вивчалася інвентарна справа на спірний будинок встановлено, що спірний будинок загальною площею 195,8 кв.м., в тому числі житлова площа - 79,3 кв.м, площа забудови 156,1 кв.м введений в експлуатацію актом державної прийомної комісії про прийом в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта, затвердженого рішенням Новокаховської міської ради від 28.12.2007 року. Ринкова вартість домобудівлі по [ADDRESS] може складати 64109 доларів США, що еквівалентно 323750 грн. без ПДВ. Ринкова вартість &frac12; домобудівлі може складати 32055 доларів США, що еквівалентно 161878 грн. без ПДВ. Поділ вказаного будинку в натурі є технічно можливим, при цьому експертом запропоновано два варіанти поділу, при цьому при другому з варіантів можливий поділ, при якому реальна доля, запропонована до виділу частки домобудівлі складає 50/100, що відповідає ідеальній долі кожного із співвласників. Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки [PERSON] має середньомісячний заробіток в розмірі 737 грн. 35 коп. і у разі присудження до стягнення грошової компенсації в сумі 161878 грн., що вимагає позивач, рішення суду може бути залишено невиконаним, з огляду на її матеріальний стан, при цьому відповідачка взагалі може бути позбавлена житла, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» допускає можливість при примусовому виконанні звернення стягнення і на належну боржнику нерухомість та подальшу її реалізацію. Враховуючи, що частка відповідачки у спірному будинку є значною - 50/100, доказів неможливості спільного з позивачем проживання та користування спільним будинком в ході розгляду справи не надано, технічно розподіл спірного будинку є можливим, суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають, оскільки можливе присудження грошової компенсації позивачу суперечитиме вимогам ст. 71 Сімейного кодексу України та ст. 364 ЦК України за відсутності згоди відповідачки, яка у судовому засіданні заперечувала проти заявлених до неї вимог, в ході розгляду справи не заперечувала проти вирішення спору у добровільному порядку, але позивач категорично наполягав тільки на стягненні з неї грошових коштів, не довівши при цьому суду неможливість спільного користування сторонами спірним жилим приміщенням та можливість вирішення питання шляхом поділу в будинку в натурі, при якому, в разі неможливості подальшого проживання позивач зможе розпорядитися належною йому часткою на власний розсуд, тому на думку суду, при визначенні іншого способу розподілу спільного майна подружжя, зокрема шляхом виділення частки позивача в натурі, його права як співвласника не будуть порушені. На підставі 69, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 364, 365, 368, 370 Цивільного кодексу України, п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: dismissed