Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

02 січня 2008 року до Староміського районного суду м. Вінниці надійшла позовна заява від [PERSON]. до КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги [PERSON]. мотивував тим, що на підприємстві МКП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" він працює з вересня 1974 року на різних посадах. З 1 жовтня 2005 року він працює на посаді на посаді начальника відділу кадрів. 9 листопада 2007 року наказом №72-к він був звільнений з роботи згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. При звільнені його з роботи йому не було видано трудової книжки, не видано належним чином оформлену копію наказу про звільнення, не проведено розрахунок по зарплаті за листопад 2007 року. Вважає, що його звільнення проведено з грубим порушенням ст.ст. 21,31,40,43,47,48,94,116,147,149 КЗпП України та ст.ст.1,21,24 Закону України "Про оплату праці". Звільнення було проведено без погодження та згоди профкому. В наказі №73-к від 09.11.2007 року відповідач зазначає, що причиною звільнення стало невиконання [PERSON]. наказів №257 від 09.07.2007 р., №334 від 03.09.2007р., якими на думку позивача від нього вимагалось виконання обов'язків не передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією начальника відділу кадрів. Наказом №334 від 03.09.2007 р. йому була винесена догана за невиконання наказу №257 від 09.07.2007 р., при його застосуванні відповідачем були порушені строки застосування дисциплінарного стягнення, а наказ не повідомлений під розписку. В подальшому [PERSON]. доповнив свої позовні вимоги, вимагаючи відшкодування витрат, понесених ним на отримання юридичних послуг в розмірі 500 гривень, витрат пов'язаних з лікуванням через погіршання стану здоров»я - 1000 гривень та відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень, всього 6500 гривень. Також поставив вимогу про звільнення з роботи директора КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" [PERSON]. та керівника юридичної групи [PERSON]. без права в подальшому займати керівні посади. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги за обставин, викладених в позовній заяві, вказавши на нанесення йому моральних страждань керівництвом підприємства через незаконність його звільнення з роботи, що відбилось на його здоров"ї, діловій репутації, завдало збитків його честі та гідності та потребувало від нього додаткових зусиль та більших витрат. Категорично не погодився з дисциплінарним стягненням, застосованим до нього, стверджуючи, що підготовка наказів щодо усіх грошових виплат працівникам, в тому числі надбавок, доплат за суміщення, доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутнім працівникам має здійснювати планово-економічний відділ, як це було передбачено раніше наказом по підприємству №236/1 від 29.09.2006 р. Змінивши вказаний порядок своїм наказом №257 від 09.07.2007 р. керівництво підприємства КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго” поклало на відділ кадрів та безпосередньо на нього додаткові функції, які на його думку є невластиві кадровій службі. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнала, та суду пояснила, що 9 липня 2007 року було видано наказ по КП ВМР" Вінницяміськтеплоенерго" "Про розробку наказів" за №257. Відповідно до п.2 вказаного наказу відділ кадрів зобов'язаний розробляти накази стосовно покладання обов'язків за тимчасово відсутніх працівників, а також здійснювати оформлення кадрових переміщень. Внаслідок ігнорування начальником відділом кадрів [PERSON]. вищезазначеного наказу та своїх безпосередніх обов'язків, ним в липні 2007 року були затримані накази про призначення осіб, виконуючих обов'язки тимчасово відсутніх відповідальних працівників. З цієї причини працівники безпідставно виконували обов'язки тимчасово відсутніх працівників і не отримали за це відповідну доплату. З метою недопущення порушення чинного законодавства та захисту інтересів працівників 03 вересня 2007 року був виданий наказ №334, яким за порушення трудової дисципліни начальнику відділу кадрів [PERSON]. оголошено догану. Догана винесена за невиконання наказу №257 від 09.07.2007 року на підставі службової записки головного економіста [PERSON]. від 14.08.2007 р. На думку представника відповідача винесене дисциплінарне стягнення відповідає ст.148 КЗпП України. Воно винесене в межах, визначених законодавством строків. Всупереч вимогам, викладених в наказі №334 від 03.09.2007 р. начальник відділу кадрів [PERSON]. продовжував ігнорувати виконання покладених на нього обов'язків, про що було складено акти від 09.10.2007 р. та 09.11.2007 р. З метою запобігання порушення трудового законодавства, у вересні 2007 року була створена комісія, яка в акті від 05.10.2007 року зробила висновок, що працівники відділу кадрів, зокрема його начальник [PERSON]. допускають систематичні порушення покладених на них трудових обов'язків, положення про відділ кадрів та посадові інструкції. Ті ж факти порушень були виявлені перевіркою проведеною Вінницьким міським управлінням юстиції, про що надано довідка від 22.10.2007 р. №01-8/79. З огляду на вищезазначені висновки начальника відділу кадрів [PERSON]. було зобов'язано надати письмове пояснення. В зв'язку з його відмовою було складено акт від 09.1107 року. В день звільнення [PERSON]. був ознайомлений з наказом №73-к від 09.11.2007 р. про звільнення з посади, під розписку та отримав інший оригінальний примірник наказу, який йому було вручено особисто. Від отримання трудової книжки [PERSON]. відмовився, в зв'язку з чим йому неодноразово надсилались повідомлення. Згода на звільнення [PERSON]. первинною профспілковою організацією підприємства була отримана після його звільнення, що не є порушення чинного законодавства. Просила в позові відмовити. В подальшому в судове засідання представник відповідача не з”явилась, хоча про день та час судового засідання була повідомлена, про що свідчить її розписка. Суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]. підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини, що врегульовані нормами трудового законодавства. Наказом від 9 липня 2007р. № 257 був встановлений новий порядок розробки наказів, яким покладено обов'язок розробляти накази стосовно оформлення кадрових переміщень та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників на відділ кадрів. Невиконання положень вказаного наказу в подальшому і призвело до застосування дисциплінарних стягнень до [PERSON]. Оцінивши покази сторін, суд прийшов до висновку, що позивач не надав переконливих доказів та не зміг підтвердити свою позицію в частині незаконності видання керівником підприємства наказу №257 від 09.07.2007 р. Законодавство України, що регулює діяльність підприємств і зокрема статті 8,10,22,24,62-72 Господарського кодексу України встановлюють, що питання: визначення організаційної структури, регулювання відносин між структурними підрозділами підприємства та встановлення посадових обов'язків безпосереднім виконавцям є повноваженням, яке самостійно здійснює підприємство в особі уповноваженої особи, якою є генеральний директор підприємства [PERSON]. Таким чином, підписавши вказаний наказ, керівник скористався правом, наданим йому чинним законодавством. Попередній розподіл обов'язків, яким керувався відділ кадрів до прийняття наказу №257 від 09.07.2007 р. теж був затверджений наказом генерального директора ( №236 /1 від 29.09.2006 р.) Не дивлячись на правомірність винесення самого наказу, суд вважає що його реалізація була проведена з порушенням ряду норм чинного законодавства. Так, правомірно змінюючи коло повноважень структурних підрозділів, керівництво підприємств повинне забезпечити внесення необхідних змін в положення про відділи, зокрема Положення про відділ кадрів та Положення про планово-економічний відділ. Суд вважає, що змінюючи посадові обов'язки працівника, навіть якщо ці зміни мають характер уточнення, керівництво підприємства має забезпечити дотримання гарантій, передбачених статтями 31,32 КЗпП України в частині заборони вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором та обмеження зміни умов праці про які працівник має бути повідомлений за два місяця до їх введення. Таким чином суд вважає, що подальші дії [PERSON]. викликані неправомірними діями керівництва КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго", а отже відмова працівника від виконання обов"язків, встановлених йому з порушенням вимог чинного законодавства є обґрунтованою, та не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Враховуючи, що звільнення [PERSON]. відбулося з порушенням норм трудового законодавства, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України він має право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з пояснень позивача в цій частині, та вимог розумності і справедливості суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON]. 1000 грн. моральної шкоди. Суд не вважає, що процедура звільнення була проведена відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки до моменту звільнення позивач неодноразово як на вимогу керівництва, так і з власної ініціативи подавав письмові пояснення стосовно обставин, які стосувались виконання ним своїх посадових обов'язків і власне саме ця позиція позивача послугувала підставою керівництву для прийняття рішення про застосування дисциплінарних стягнень. Суд не вважає порушеними строки застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ст.148 КЗпП України, оскільки пояснення відповідача відповідають її вимогам та підтверджені доказами. Тобто дисциплінарне стягнення застосовуються не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не пізніше шести місяців з дня його вчинення. Стосовно вимог [PERSON]. в частині про відшкодуванні майнової шкоди, суд прийшов до висновку, що позивач не надав переконливого обґрунтування та не підтвердив свої вимоги жодним доказом, тому в цій частині в позові необхідно відмовити. Позовні вимоги [PERSON]. в частині звільнення з роботи генерального директора КП ВМР "ВМТЕ" [PERSON]. та керівника юридичної групи підприємства [PERSON]. також не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону. Подібне звільнення може здійснювати лише власник, або уповноважений ним орган відповідно до підстав передбачених ст. 36 КЗпП України, а обмеження права займати керівні посади може здійснюватись лише як додаткове покарання при засудженні за окремі види злочинів в кримінальному законодавстві. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, суд при прийняті рішення про поновлення на роботі одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначені оплати вимушеного прогулу суд, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати(затвердженої постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. зі змінами і доповненнями), відповідно до якого середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за два останні календарні місяці, що передували звільненню. За даними, наданими підприємством заробітна плата за останні два місяці роботи позивача у відповідача (вересень, жовтень 2007 року), становить 2560,17 грн. та 2822,14 грн. відповідно. Таким чином, середня заробітна плата складає 2 681,16 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу (в період з 10.11.2007р. по 24.06.2008р.) складає 20 108,7 грн. (2 681,16 грн. х 07 місяців 11 роб. днів = 20 108,7 грн.)

Outcome: partial