Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-06 00:00:00

У травні 2008р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач добровільно не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права на достатній рівень життя. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на обставини, викладені в заяві та зазначила, що з 22.09.2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб було розірвано 29.11.2006р. Від сумісного мешкання мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає тому вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів доходів відповідача до повноліття дитини. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року, згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 22.09.2001 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції, номер актового запису № 115. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини [NUMBER] від 14.03.2004р., виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, номер в книзі реєстрації актів про народження - № 45. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 29.11.2006р. виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області , номер в книзі реєстрації розірвань шлюбів - № 201 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.11.2006р. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). На утриманні відповідача інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до його заробітку (доходу) у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79,81,88 ЦПК України. Згідно зі ст.79 ЦПК України до судових витрат належать судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Згідно зі ст.81 ч.3 п.3 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про стягнення аліментів. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved