Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

В лютому 2008 року [PERSON]. звернулася в суд з позовом до ВАТ „ Укртелеком”, в якому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні. В обгрунтування вимог свого позову [PERSON]. зазначала, що вона з 1993 року працювала в Прилуцькому районному вузлі зв'язку Міністерства зв'язку України. В 1995 році Міністерство зв'язку України було реорганізовано на два структурні підрозділи : „ Укртелеком” та „ Укрпошта”, відповідно, і Прилуцький районний вузол зв'язку був реорганізований в Прилуцький районний вузол зв'язку Чернігівського обласного підприємства „Чернігівпошта” Міністерства зв'язку України, де і працювала в подальшому позивачка. В 1999 році Прилуцький районний вузол зв'язку знову був реорганізований в Прилуцький вузол зв'язку Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта” Держкомітету зв'язку України, де і продовжувала працювати позивачка. В 2002 році позивачка по переводу , згідно статті 36 п. 5 КЗпП України , перейшла на роботу в Прилуцький центр електрозв'язку № 6 Чернігівської дирекції ВАТ „ Укртелеком” Держкомітету зв'язку України , де працювала на різних посадах до 31 січня 2008 року. 31 січня 2008 року позивачку було звільнено з займаної посади за угодою сторін , згідно п. 1 статті 36 КЗпП України. Позивачка вважає, що оскільки вона має більше десяти років безперервного стажу роботи , який дає право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні , то згідно колективного договору ВАТ „ Укртелеком” , вона при звільненні повинна була отримати чотири посадові оклади. Фактично [PERSON]. при звільненні отримала три посадові оклади, оскільки відповідач вважає, що вона має 9 років 6 місяців стажу роботи , який дає право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Таким чином, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі одного посадового окладу , згідно умов колективного договору , а також 3 000 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка збільшила позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до 6 000 грн. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 26 березня 2008 року позовні вимоги [PERSON]. задоволені частково. Судовим рішенням стягнуто з ВАТ „Укртелеком” на користь [PERSON]. 1112 грн. недовиплаченої допомоги при звільненні та 2200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3312 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судом першої інстанції зазначено , що оскільки позивачка після ліквідації Міністерства зв'язку України працювала на підприємствах, які є правонаступниками ліквідованого Міністерства, то відповідно її стаж необхідно рахувати як безперервний, починаючи з 1993 року, що відповідно дає їй право на одержання вихідної допомоги в розмірі чотирьох посадових окладів. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд в оскаржуваному рішенні зазначив , що діями відповідача по недовиплаті зазначеної грошової суми позивачці завдано моральну шкоду, оскільки, як вказано в судовому рішенні , саме звільнення є психологічною травмою для людини, а зменшення суми одноразової грошової допомоги і необхідність в судовому порядку доводити неправомірність дій відповідача, посилюють моральні страждання позивачки. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ „Укртелеком” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON]. відмовити , стягнувши на їх користь судові витрати. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що при звільненні відповідачці була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі трьох посадових окладів . Відповідно до п. 2.1 Положення про соціальні пільги при звільненні працівників від 25.01.2007 року, яке є доповненням № 2 до додатку № 9 Колективного договору ВАТ „Укртелеком”, до безперервного стажу роботи, який дає право на отримання одноразової грошової допомоги зараховується: час роботи на підприємствах Міністерства зв'язку України та СРСР, на що посилається позивач, та час роботи на підприємствах, засновником, учасником або правонаступником яких є „Укртелеком”, за умови працевлаштування працівника до або з вищезазначених підприємств за переведенням, на що посилається суд. В оскаржуваному рішенні суд вказує, що правонаступниками Міністерства зв'язку України стали - „Укрпошта” та „Укртелеком”, що, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до Указу Президента України „Про положення про Міністерство зв'язку України” від 12 вересня 1996 року Міністерство зв'язку є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до Указу Президента України від 25 липня 1997 року Міністерство зв'язку України ліквідовано і на його базі утворено Державний комітет зв'язку, який є правонаступником прав і обов'язків ліквідованого Міністерства зв'язку України . В подальшому, як зазначає апелянт, було утворено Державний комітет зв'язку та інформатизації України, а потім Міністерство транспорту та зв'язку, в підпорядкуванні яких знаходилось та знаходиться в даний час Українське державне підприємство поштового зв'язку „Укрпошта”. Ні УДППЗ „Укрпошта”, ні ВАТ „Укртелеком” не можуть бути правонаступниками центрального органу виконавчої влади. Згідно наказу Чернігівського виробничого об'єднання „Чернігівзв'язок” № 7 від 16 січня 1995 року було реорганізовано Чернігівське обласне підприємство зв'язку „ Чернігівзв'язок” в два структурні підприємства : Чернігівське обласне підприємство „Чернігівпошта” і Чернігівське обласне підприємство „ЧернігівТелеком”. Апелянт вказує, що як вбачається з трудової книжки позивача, вона була переведена до Прилуцького районного вузлу зв'язку Чернігівського обласного підприємства „Чернігівпошта”, а не в Чернігівське обласне підприємство „Чернігівтелеком”. 01 січня 1999 року Прилуцький районний вузол зв'язку Чернігівського обласного підприємства „Чернігівпошта” реорганізовано в Прилуцький вузол зв'язку Чернігівської дирекції УДППЗ „Укрпошта”, де продовжувала працювати позивачка. Позивачка прийнята на роботу в ЦЕЗ № 6 Чернігівської філії ВАТ „Укртелеком” лише 20 березня 2002 року . На думку апелянта, з наведеного можна зробити висновок, що позивачка до переведення в структурний підрозділ ВАТ „Укртелеком” працювала в Прилуцькому районному вузлі зв'язку Чернігівського обласного підприємства „ Чернігівпошта „ та в Прилуцькому вузлі зв'язку Чернігівської дирекції УДППЗ „ Укрпошта”. Зазначене підприємство з 25 липня 1997 року не входило до сфери управління Міністерства зв'язку України в зв'язку з його ліквідацією і ВАТ „Укртелеком” не є правонаступником УДППЗ „Укрпошта” - підприємства, з якого прийнята на роботу позивачка за переведенням. Апелянт вважає, що до стажу роботи, який дає право на отримання одноразової грошової допомоги враховується стаж з моменту прийняття позивачки в районний вузол зв'язку, тобто з 01 листопада 1993 року до моменту ліквідації Міністерства зв'язку України, тобто до 25 липня 1997 року та з моменту прийняття позивача в ЦЕЗ № 6 Чернігівської філії ВАТ „Укртелеком” - 20 березня 2002 року до дати звільнення - 31 січня 2008 року , що становить 9 років 6 місяців. Позивачці обгрунтовано, як вважає апелянт, виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі трьох посадових окладів, оскільки підставою для виплати чотирьох посадових окладів при звільненні працівника за угодою сторін у зв'язку із скороченням є стаж роботи від 10 до 20 років, якого у позивачки немає. Щодо моральної шкоди, то, як вказує апелянт, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, і позивачка не обґрунтувала належним чином свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди ні в позовній заяві, ні при зміні вимог про стягнення моральної шкоди, збільшивши їх до 6000 грн. На думку апелянта, задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 2200 грн., суд вийшов за межі заявлених вимог, порушив принцип рівності сторін перед судом і самостійно обґрунтував вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 , п. 1, п.3, п. 4 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи ; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права. Частково задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки [PERSON]. після ліквідації Міністерства зв'язку працювала на підприємствах , які є правонаступниками ліквідованого Міністерства зв'язку , то відповідно, її стаж необхідно рахувати як безперервний, починаючи з 1993 року , що і дає право позивачці на одержання грошової допомоги в розмірі чотирьох посадових окладів. Даний висновок суду першої інстанції є невірним, оскільки він спростовується матеріалами справи та добутими по справі доказами. Як вбачається з матеріалів справи - ( а. с. 7-8), згідно п. 2.1 Положення про соціальні пільги при звільненні працівників ( доповнення №2 до додатку № 9 колективного договору ВАТ „ Укртелеком”), до безперервного стажу роботи, який дає право на отримання одноразової грошової допомоги зараховується : час роботи на підприємствах Міністерства зв'язку України та СРСР, в апараті управління Міністерства зв'язку України , Держкомзв'язку України , Державного департаменту з питань зв'язку та інформатизації України ; на підприємствах , ( враховуючи їх структурні підрозділи ), засновником, учасником або правонаступником яких є ( чи був) Укртелеком , за умови працевлаштування працівника до або з вищезазначених підприємств за переведенням. Є невірним по суті висновок суду першої інстанції стосовно того, що правонаступниками Міністерства зв'язку України стали „ Укрпошта” та „Укртелеком” , і оскільки позивачка після ліквідації Міністерства зв'язку працювала на підприємствах , які є правонаступниками ліквідованого Міністерства, то відповідно , її стаж необхідно рахувати , як безперервний з 1993року , що відповідно дає право позивачці на отримання одноразової допомоги при звільненні в розмірі чотирьох посадових окладів. Оскільки відповідно до Указу Президента України „ Про положення про Міністерство зв'язку України „ від 12 вересня 1996 року № 832/ 96 Міністерство зв'язку України є центральним органом виконавчої влади. Згідно Указу Президента України „ Про утворення Державного комітету зв'язку України” від 25 липня 2997року № 708/ 97 ( а. с. 49), - Міністерство зв'язку України ліквідовано і на його базі утворено Державний комітет зв'язку України , який є правонаступником прав і обов'язків ліквідованого Міністерства зв'язку України .В подальшому було утворено Державний комітет зв'язку та інформатизації України , потім -Міністерство транспорту та зв'язку України , в підпорядкуванні яких знаходилось та знаходиться в даний час Українське державне підприємство поштового зв'язку „ Укрпошта”. Згідно наказу Чернігівського виробничого об'єднання „Чернігівзв'язок” № 7 від 16 січня 1995року ( а. с. 50), - було реорганізовано Чернігівське обласне підприємство зв'язку „ Чернігівзв'язоок” в два структурні підприємства : Чернігівське обласне підприємство „Чернігівпошта” і Чернігівське обласне підприємство „ ЧернігівТелеком”. Як вбачається з трудової книжки позивачки, ( а. с. 4-6), згідно наказу № 1/К від 31 січня 1995 року , - у зв'язку з проведеною реорганізацією позивачка за переведенням перейшла працювати в Прилуцький районний вузол зв'язку Чернігівського обласного підприємства „ Чернігівпошта” , не в Чернігівське обласне підприємство „ ЧернігівТелеком”. 01 січня 1999 року Прилуцький районний вузол зв'язку Чернігівського обласного підприємства „ Чернігівпошта” реорганізовано в Прилуцький вузол зв'язку Чернігівської дирекції УДППЗ „ Укрпошта”, де і продовжувала працювати позивачка. 20 березня 2002 року позивачка прийнята на роботу за переведенням з Прилуцького вузла зв'язку Чернігівської дирекції УДППЗ „ Укрпошта” в ЦЕЗ № 6 Чернігівської філії ВАТ „ Укртелеком”. Таким чином, позивачка до переведення в структурний підрозділ ВАТ „ Укртелеком” працювала в Прилуцькому районному вузлі зв'язку Чернігівського обласного підприємства „ Чернігівпошта” та в Прилуцькому вузлі зв'язку Чернігівської дирекції УДППЗ „ Укрпошта”. Зазначене підприємство з 25 липня 1997 року не входило до сфери управління Міністерства зв'язку України у зв'язку з його ліквідацією і ВАТ „Укртелеком „ не є правонаступником УДППЗ „ Укрпошта” ,- підприємства, з якого позивачка була прийнята на роботу за переведенням. Апеляційний суд за вищезазначених обставин погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що до стажу роботи, який дає право на отримання одноразової грошової допомоги, згідно п. 2.1 Положення про соціальні пільги при звільненні працівників , доповнення № 2 до додатку № 9 колективного договору ВАТ „ Укртелеком” ( а. с. 7 - 8) враховується стаж з моменту прийняття позивачки в районний вузол зв'язку , тобто, з 01 листопада 1993 року до часу ліквідації Міністерства зв'язку України , тобто, до 25 липня 1997 року -3 роки 8 місяців та з моменту прийняття позивачки на роботу в Центр електрозв'язку № 6 Чернігівської філії ВАТ „ Укртелеком” - 20 березня 2002 року до дати звільнення - 31 січня 2008 року - 5років 10 місяців , а всього - 9 років 6 місяців. Підставою ж для виплати чотирьох посадових окладів при звільненні працівника за угодою сторін в зв'язку із скороченням чисельності згідно п. 2 .1 Положення про соціальні пільги при звільненні працівників ( а. с. 7-8) від 25 січня 2007 року , - є стаж роботи на відповідно зазначених підприємствах та посадах від 10 до 20 років , якого у позивачки немає. За даних обставин відповідач обґрунтовано виплатив позивачці одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі трьох посадових окладів, відповідно до положень колективного договору ВАТ „Укртелеком ”. Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення розміру недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні, то, відповідно, не підлягають і задоволенню позовні вимоги [PERSON]. щодо відшкодування моральної шкоди . Спричинення відповідачем моральної шкоди позивачка пов'язувала саме з недоплатою їй одноразової грошової допомоги при звільненні. На підставі положень ч.1, ч. 5 статті 88 ЦПК України апеляційний суд також вважає за необхідне стягнути на користь ВАТ „ Укртелеком” з [PERSON]. документально підтверджені судові витрати в сумі 55грн. 50 коп. ( а. с. 44,45). Враховуючи наведене та

Outcome: approved