Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що на прохання відповідача [PERSON] 20.03.06 року він позичив останньому 2000 доларів США, що по курсу Національного банку України становить 11000 гривень. Відповідач [PERSON] пообіцяв повернути борг до 26.03.06 року, про що в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] написав відповідну розписку. Вже минуло майже два роки, а відповідач боргу не повернув і немає наміру повертати його в добровільному порядку. На неодноразові вимоги позивача повернути борг, [PERSON] відмовляє, мотивуючи тим, що у нього на даний час немає таких коштів. Оскільки термін повернення боргу минув, а відповідач в добровільному порядку не бажає повернути гроші, позивач змушений звертатись до суду та просить заявлений ним позов задовольнити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав повністю і пояснив, що відповідач в добровільному порядку не бажає повернути борг, а тому просить стягнути з останнього 11000 гривень боргу та сплачені ним судові витрати по справів сумі 130 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням у пресі - газета „Волинь Нова”. Суд вислухавши пояснення позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов”язків є договори та інші правочини. Стаття 1046 ЦК України розкриває поняття одного із виду договорів - договору позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей такої ж якості. Договір позики рахується укладеним з моменту передання грошей або речей, і на підтвердження такого договору, - згідно ст.1047 ЦК України, - може бути представлена розписка, або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем грошей позичальникові. Факт позики грошей повністю підтверджується письмовою розпискою громадянина [PERSON], згідно якої позичені гроші в сумі 2000 доларів США він зобов”язувався повернути позивачу до 26.03.2006 року. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов”язання. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи той факт, що з дня закінчення терміну повернення грошей (з 26.03.06р.) минуло два роки, а подальше зволікання повернення боргу порушуватиме майнові права позивача, суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідача в повному об'ємі. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 130 гривень також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь [PERSON].

Outcome: approved