Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Ковельської міської ради від 28.09.2000 року № 20/8 передана у приватну власність його батьку -[PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку земельна ділянка площею 1000 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Цією земельною ділянкою користувались сім'єю, мали намір збудувати житловий будинок для сім'ї. [INFO] року [PERSON] помер. При житті [PERSON] заповів все належне йому майно, в тому числі й вказану земельну ділянку, позивачу. Однак при оформленні свідоцтва про прийняття спадщини виявилось, що відповідачка по справі [PERSON], яка є сестрою позивача, 16.08.2007 року оформила на себе, як власника, вказану земельну ділянку. Державний акт виданий на підставі рішення Ковельської міської ради від 22.02.2007 року. Позивачем стверджується, що підставою для прийняття такого рішення вказано попередній заповіт [PERSON] на відповідачку [PERSON] та рішення міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] Оскільки [PERSON] державний акт на земельну ділянку на своє прізвище не встиг оформити, то позивач вважає, що має право на дану земельну ділянку як єдиний спадкоємець. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в [ADDRESS], виданий 16.08.2007 року [PERSON]. Стосовно своїх позовних вимог позивач надав суду відповідні документальні підтвердження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнає повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 19 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, [PERSON] помер[INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 47. Ще при житті, а саме - 29 листопада 2006 року [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON] та згідно якого усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, заповів [PERSON] - позивачу по справі. Реєстрація вказаного заповіту підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29 листопада 2006 року. Згідно витягу з рішення Ковельської міської ради Волинської області № 15/11 від 22 лютого 2007 року, [PERSON] - відповідачу по справі - надано дозвіл на видачу Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] на підставі заповіту від 09 жовтня 2003 року та рішення міської ради від 28 вересня 2000 року № 20/8 про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] гр.[PERSON]. На підставі вказаного рішення Ковельським міським відділом земельних ресурсів 16 серпня 2007 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, вказану вище. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Зважаючи на викладені норми, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач [PERSON], як вбачається з його заповіту, призначив своїм спадкоємцем лише [PERSON] Статтею 1254 ЦК України передбачено право заповідача на скасування та зміну заповіту. Зокрема, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Як вбачається з матеріалів справи, заповіт, яким призначено спадкоємцем [PERSON], складений пізніше, ніж заповіт, яким призначено спадкоємцем [PERSON], а тому, в силу вимог ст. 1254 ЦК України, скасовує останній. Разом з тим, відсутні будь - які фактичні дані про те, що заповіт від 29 листопада 2006 року скасовувався, чи був визнаний недійсним, чи до нього вносились зміни. З огляду на викладене, [PERSON] не має права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], в тому числі й на спірну земельну ділянку. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в [ADDRESS], виданий 16 серпня 2007 року Ковельським міським відділом земельних ресурсів на підставі рішення Ковельської міської ради Волинської області від 22 лютого 2007 року № 15/11 [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] слід визнати недійсним. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved