Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просить встановити факт належності їй трудової книжки, виданої 12.06.1957 року Апартакським будуправлінням тресту «Узбекшахтобуд»на ім'я [PERSON] (без по батькові), 1949 року народження, а також факт належності їй архівних довідок за №№ 35 -Р і 36 - Р від 03.08.1994 року про нарахування заробітної плати за період роботи на Ангренському міськпобуткомбінаті з травня 1978 року по грудень 1982 року і з січня 1983 року по грудень 1986 року, посилаючись на те, що у трудовій книжці не вказане її по батькові, в той час, як у паспорті воно вказане як «[PERSON]», у архівних довідках вказане її прізвище та початкова літера її імені - «Г». Внаслідок вказаних недоліків зазначені довідки не були зараховані при нарахуванні їй пенсії, у зв'язку з чим вона звернулася із даною заявою до суду. Представник зацікавленої особи проти зазначених вимог у судовому засіданні не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні заяви ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши заявницю, представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку , що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що прізвище заявниці «[PERSON]», ім'я «[PERSON]», по батькові «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 19.01.1957 року (а.с.14) та паспортом серії [NUMBER], виданого Алуштинським МВГУ МВС України в Криму 05.11.1998 року (а.с. 15). У 1957 році вона розпочала свою трудову діяльність і відповідно до наказу № 122 від 08.06.1957 року була прийнята до Апартакського будуправління треста «Узбекшахтобуд» у якості учня маляра. 12 червня 1957 року на її ім'я була виписана трудова книжка , але її по батькові вказане не було. Пізніше його було зазначене у вкладишах до трудової книжки (а.с. 10). Із записів трудової книжки вбачається, що [PERSON] була прийнята до Ангренського міськпобуткомбінату у якості жіночого перукаря відповідно до наказу за № 13 від 03.02.1976 року (а.с. 6) і працювала у зазначеній сфері до 20.04.1991 року, звідкіля була звільнена за власним бажанням відповідно до наказу № 51-к від 22.04.1991 року (а.с. 8). За таких обставин суд прийшов до висновку, що трудова книжка та архівні довідки про нарахування їй заробітної плати за зазначений час роботи на Ангренському міськпобуткомбінаті у якості робітника перукарні , належать заявниці. Той факт, що при заведенні на неї трудової книжки не було вказане її по батькові , а у зазначених архівних довідках про нарахування їй заробітної плати вказане лише її прізвище та початкова літера її імені , суд розцінює як недолік у роботі працівників, відповідальних за правильне ведення діловодства на підприємстві. У відповідності до ст. 256 ч.1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я , по батькові якої , що зазначені у документі, не збігаються із ім'ям, прізвищем, по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, визнання представником зацікавленої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Алушті пред'явленої заяви не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved