Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

У лютому 2008 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]. та [PERSON]., в якому просив визнати недійсними договори дарування та купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в м. Києві як такі, що не відповідають вимогам закону та порушують його права. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником 1\8 частини спірної квартири, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON]. у [INFO]. Між тим, 27 вересня 2001 року його батько, [PERSON], уклав договір дарування спірного об'єкта нерухомого майна з братом позивача і відповідачем у справі [PERSON], який, у свою чергу, продав спірне жиле приміщення [PERSON], уклавши з ним 9 червня 2003 року договір купівлі-продажу. Посилаючись на те, що вказаними договорами порушено його право власності на частину зазначеної квартири, позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з викладених в ньому підстав та просили суд задовольнити заявлені вимоги. Представники відповідачів - [PERSON]. та [PERSON]. проти позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити. Притягнуте до участі у справі в якості третьої особи Головне управління юстиції у м. Києві направило суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника Управління та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 9 червня 2003 року вона посвідчувала договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що процедура посвідчення договору порушена не була, а відтак, на її думку, позовні вимоги є необґрунтованими. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали даної справи та справи №2-1858/07 за позовом [PERSON]. до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та зняття з реєстраційного обліку, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що у 1962 році сім'єю позивача, яка складалася з його батька, [PERSON]., матері [PERSON]., позивача [PERSON] і його брата [PERSON]. була отримана квартира [ADDRESS]в м. Києві. У 1993 році позивачу та його батькам [PERSON] і [PERSON]. було надано квартиру [ADDRESS] в м. Києві, яка була оформлена на батька позивача [PERSON]. Брат позивача відповідач [PERSON] залишився проживати в спірній квартирі по [ADDRESS] в м. Києві, яка у цьому ж році була приватизована. 29 вересня 1994 року між [PERSON]. та [PERSON] було укладено договір міни, згідно з умовами якого [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] в м. Києві, а [PERSON] - спірну квартиру [ADDRESS]в м. Києві, яка перейшла у спільну власність батьків позивача [PERSON]. і [PERSON]. [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина за законом і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 лютого 2000 року позивачу виділено 1\4 частину спадкового майна, до складу якого входила в тому числі частина спірного жилого приміщення. Разом з тим, 27 вересня 2001 року [PERSON] подарував спірний об'єкт нерухомого майна брату позивача [PERSON], який, у свою чергу, 9 червня 2003 року продав її відповідачу [PERSON] Як пояснив суду позивач, про факт укладення договорів дарування та купівлі-продажу квартири він дізнався лише у 2007 році, коли відповідач [PERSON]. звернувся до нього з вимогою звільнити спірне приміщення. Представники відповідачів проти вказаних тверджень позивача заперечували, та пояснили, що позивач був обізнаний про факт вищезазначених правочинів в момент їх укладення, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] йому неодноразово пропонував інші квартири в м. Києві, які відповідали частці позивача у спірному майні. Свідок [PERSON]. пояснила суду, що у 2001 році до неї, як до особи, що надає послуги з оформлення договорів відчуження об'єктів нерухомого майна, звернувся відповідач [PERSON] з проханням надати йому допомогу з приводу продажу спірної квартири, яка знаходиться в будинку по [ADDRESS]. При цьому [PERSON] попросив її також знайти квартиру для свого брата [PERSON], якому вона запропонувала декілька жилих приміщень у різних районах м. Києва. Однак через деякий час позивач відмовився проводити огляд запропонованих йому квартир, повідомивши їй про свій намір залишитися у квартирі по [ADDRESS]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON]. повідомив суду, що відповідача [PERSON]. він особисто бачив лише один раз біля будинку по [ADDRESS], в якому знаходиться спірна квартира. [PERSON]. він знає зі слів свого батька і позивача по справі [PERSON] як особу, якій його дядько, [PERSON], продав спірну квартиру. Як пояснив суду свідок, дана інформація стала йому відома близько восьми або п'яти років тому, проте більш конкретний час він вказати не може, оскільки на той момент ще був дитиною. Разом з тим, він неодноразово чув від свої батьків, що родичі несправедливо вчинили з його батьком при відчуженні вказаної квартири, однак серйозно замислюватись з приводу цієї ситуації почав лише з настанням його повноліття, тобто більше трьох років тому. Посилання представника позивача про те, що суд має критично ставитись до показань свідка [PERSON] через те, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даний свідок є сином позивача і був допитаний у судовому засіданні саме за клопотанням представника позивача. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач був обізнаний про укладання оспорюваних ним договорів дарування та купівлі-продажу спірної квартири більше ніж за три роки до моменту його звернення до суду з даним позовом. Відповідно до правила ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1 ст.261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.3 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки під час розгляду даної справи представник відповідача [PERSON]. звернулась до суду із заявою про застосування позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку, в межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed