Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

У липні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вапнярського будівельно-монтажного потягу [NUMBER] Одеської залізниці (далі БМП- 687 ) , ухвалою суду від 9 серпня 2007 року первісного відповідача замінено належним-Одеською залізницею про поновлення строку звернення до суду з заявою , про вирішення трудового спору , як пропущеному з поважних причин , поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , посилаючись на те, що з 31 березня 2004 року працював муляром 2-го розряду БМП-687. 22 серпня 2005 року він перебував у відрядженні на станції Одеса-Головна Одеської залізниці , де за вказівкою майстра [PERSON]. виконував не властиву його посадовим обов»язкам роботу , встановлення рештування , під час якої був травмований , внаслідок чого в подальшому 26 січня 2006 року висновком травматологічної МСЕК був визнаний інвалідом третьої групи та непридатним до виконання трудових обов»язків муляра , оскільки була рекомендована праця не пов»язана з різкими нахилами тулуба . Однак адміністрація БМП-687 , не зважаючи на його неодноразові звернення як в усній , так і письмовій формі про надання іншої роботи згідно медичного висновку , не вжила заходів для переведення його на іншу роботу або працевлаштування , не врахувала того, що він є учасником бойових дій , має на утриманні двох дітей , натомість в кінці квітня 2006 року за місцем проживання позивача без будь-якого попередження , усного чи письмового повідомлення , отримання письмового пояснення чи виклику на засідання профспілкового комітету , надіслала листа в якому зазначалось , що його звільнено з роботи в зв»язку з чим необхідно з»явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки.Відреагувавши на цього листа , позивач неодноразово з»являвся у відділ кадрів для ознайомлення зі змістом наказу , так як мав намір після ознайомлення його оскаржити. Однак у відділі кадрів наказ на руки не видали і повідомили , що нададуть його для ознайомлення лише у випадку , якщо позивач не читаючи наказу , зробить запис , що будь-яких претензій до відповідача він не має. З цим позивач не погодився і тому так сталося , що з незалежних від нього причин він не міг раніше оскаржувати своє звільнення .Звертаючись з цим позовом до суду , позивач позбавлення можливості , з вищенаведених підстав , повідомити зміст наказу , його номер та дату прийняття. Вважаючи звільнення незаконним , проведеним з порушенням законодавства про працю , а саме без надання іншої роботи або працевлаштування згідно медичного висновку , просить суд постановити рішення , яким поновити його на роботі муляра БМП-687 та задовольнити вимоги щодо оплати вимушеного прогулу з розрахунку 576 грн.14 коп. середньомісячного заробітку за останні три місяці перед звільненням і стягнути моральну шкоду , яка спричинена незаконним звільненням розмір якої позивач визначає в сумі 15000 грн. Поновити строк звернення до суду з заявою про вирішення спору , як пропущений з поважних причин , якими є звернення в Жмеринську транспортну прокуратуру , Вапнярське лінійне відділення міліції із скаргами на незаконність дій адміністрації БМП - 687 щодо ненадання іншої роботи в зв»язку з виробничою травмою. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав , зіславшись на ті ж обставини , що і в позовній заяві. Не заперечує , що йому протягом березня- квітня 2006 року з адміністрації БМП -687 надходили поштові повідомлення від отримання яких він відмовлявся. Також відмовився від запропонованих адміністрацією БМП-687 посад прибиральника , охоронника на лінії , оскільки останньою в порушення законодавства про працю про таке переведення не було видано наказу , крім того запропоновані посади суперечили медичному висновку , так як виконання трудових обов»язків на них пов»язані з різкими нахилами тулуба. Одеська залізниця надіслала свої заперечення на позов ( а.с. 59-60, 94-96 ). В судовому засіданні представники Одеської залізниці Зінченко В.М., Безсмертна Т.В., начальник Вапнярського БМП-687 Христанчук О.В. , позов не визнали , пояснили , що 19 квітня 2006 року Вапнярським БМП-687 був виданий наказ № 15 про розірвання трудового договору згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з [PERSON] Зазначений наказ виданий в порядку ст.43 КЗпП за попередньою згодою профспілкового комітету.Розгляд подання керівництва БМП-687 про розірвання трудового договору проводився у відсутності позивача у зв»язку з його неявкою без поважних причин , не зважаючи на неодноразові виклики на засідання профспілкового комітету. Листами від 05.04.2006 року , 07.04.2006 року № 694 , 13.04.2006 р. № 719 адміністрація БМП- 687 та листами від 05.04.2006 року №650, 07.04.2006 року № 1 , 13.04.2006 року № 2 профспілковий комітет БМП -687 запрошували позивача з»явитися на засідання профкому з питання його звільнення , проте останній від отримання зазначених листів відмовився , неодноразові виклики на засідання проігнорував . У зв»язку із відсутністю [PERSON]. на роботі в день звільнення ( 19.04.2006 року) БМП-687 на адресу позивача було направлене поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Від отримання зазначеного листа та послідуючих неодноразових повідомлень БМП-687 ( листи від 27.04.2006 року № 784 , 04.05.2006 року № 801) про необхідність отримання наказу та трудової книжки позивачем також проігноровані . Від запропонованих посад про переведення відповідно медичного висновку на іншу роботу , а саме, прибиральником або сторожем , відмовився. Отримавши 24.03.2006 року медичну картку для проходження медичного огляду щодо придатності до роботи у відділ кадрів не повернув . Крім того, заявили клопотання про відмову позивачеві у поновленні строку звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору , як пропущеному без поважних причин , обгрунтовуючи це тим , що як свідчать пояснення та матеріали справи, останній про розірвання трудового договору дізнався ще в квітні 2006 року , а з позовом до суду звернувся лише 16.07.2007 року .З моменту звільнення і до моменту звернення до суду жодного разу не з»являвся в БМП-687 для отримання копії наказу і трудової книжки та не звертався із претензіями про невиплату зарплати , незаконне звільнення тощо, чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.232 та ч.1 ст.233 КЗпП України , тобто не звернувся до суду у встановлені законодавством строки в передбаченому чинним законодавством порядку. Заслухавши пояснення сторін , свідків , дослідивши матеріали справи , суд не знаходить підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору , як пропущеному без поважних причин з таких мотивів. В судовому засіданні доведено, що про своє звільнення з роботи позивачеві стало відомо ще наприкінці квітня 2006 року , що випливає із змісту самої позовної заяви в якій [PERSON] вказує, що наприкінці квітня 2006 року за місцем свого проживання від відповідача без будь-якого попередження , усного чи письмового повідомлення , отримання від нього письмового пояснення чи виклику на засідання профкому , надійшов лист в якому зазначалось , що його інваліда праці , яким він став з вини відповідача звільнено з роботи і його запрошують з»явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи , листами № 744 від 19.04.2006 року , №784 від 27.04.2006 року , № 801 від 04.05.2006 року [PERSON] запрошувався з»явитися у відділ кадрів БМП- 687 для отримання трудової книжки в зв»язку із звільненням. ( а.с.82,85,88). Від отримання вказаної поштової кореспонденції позивач відмовлявся, що й сам останній підтвердив в судовому засіданні , пояснюючи , що зміст цих повідомлень йому був відомий, а також в одному із конвертів була трудова книжка, що він визначив , оглянувши його на світло. Крім того , відмова позивача від отримання вищевказаної поштової кореспонденції стверджується її поверненням на адресу БМП - 687 з відміткою листонош , що адресат від отримання відмовився ( а.с. 83-84, 86-87 , 89-90) . Будучи допитаною в якості свідка , листоноша [PERSON]. суду пояснила , що коли з Вапнярського БМП-687 надходили листи [PERSON] , бувало що й по два рази на тиждень , то останній відмовлявся їх отримувати , а казав повертати їх назад , що свідок й робила. Перший конверт був дуже товстий й [PERSON] сказав , що в ньому трудова книжка. Суд не приймає до уваги доводи позивача , що отримавши наприкінці квітня 2006 року повідомлення БМП- 687 про своє звільнення з роботи , відразу ж відреагував на цей лист й неодноразово прибував у відділ кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення , однак йому в цьому відмовлялось , так як ці твердження будь-якими доказами позивачем не обгрунтовані , натомість в свою чергу спростовуються вищенаведеними доказами. Безпідставними є також посилання позивача на поважність причин пропуску строку позовної давності , якими є звернення в Жмеринську транспортну прокуратуру , Вапнярське лінійне відділення міліції за вирішенням трудового спору , оскільки із заяв адресованих [PERSON] в Жмеринську транспортну прокуратуру встановлено, що вони датовані 30 березням і 4 квітням 2006 року , тобто задовго до звільнення , яке мало місце лише 19 квітня 2006 року і в самих заявах мова йшла не про незаконність звільнення , а щодо незаконних дій адміністрації БМП-687 щодо ненадання іншої роботи в зв»язку з виробничою травмою.(а.с.186,187). З аналогічною вимогою позивач звертався й у Вапнярське лінійне відділення міліції , що підтвердив , будучи допитаним як свідок , заступник начальника цього відділення міліції [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів у справах про звільнення встановлений в один місяць. З позовом про поновлення на роботі [PERSON] звернувся до суду 16 липня 2007 року , тобто через один рік два місяці і 27 днів після звільнення з роботи. Відмова суду відповідно до ст.234 КЗпП України в поновленні строків пропущених без поважних причин , передбачених ст.233 КЗпП України зверненнь до суду з заявою за вирішенням трудового спору , є підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог. Відповідно до роз»яснень , що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів « ( із змінами і доповненнями внесеними постановами Пленуму від 1 квітня 1994 року № 4 , 26 жовтня 1995 року № 18 , 25 травня 1998 року № 15 ), якщо при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог , суд з»ясовує не лише причини пропуску строку , а всі обставини справи і обов»язки сторін. Судом встановлено , що [PERSON] з 31 березня 2004 року прийнятий на роботу муляром 2-го розряду у Вапнярському БМП-687 Одеської залізниці , 22 серпня 2005 року отримав виробничу травму в зв»язку з чим в подальшому згідно висновку Вінницької травматологічної МСЕК від 26.01.2006 року був визнаний інвалідом третьої групи з встановленням ступеня втрати професійної працездатності 25 відсотків з рекомендацією умов та характеру праці не пов»язаною з різкими нахилами тулуба ( а.с. 24). Внаслідок отриманої виробничої травми до 26 січня 2006 року перебував на лікуванні з 27 січня по 23 березня 2006 року знаходився у черговій та без збереження заробітної плати відпустках ( а.с.132). По закінченню відпустки 27 березня 2006 року звернувся з заявою до адміністрації БМП-687 про надання іншої роботи згідно висновку МСЕК ( а.с. 10). Від пропозиції працювати прибиральником і охоронником на лінії відмовився. ( а.с.138). Згідно довідок БМП- 687 та табелю обліку робочого часу за березень 2006 року позивач , починаючи з 24 березня по 18 квітня 2006 року , на роботу не з»являвся без поважних причин, в зв»язку з чим наказом № 15 від 19 квітня 2006 року за попередньою згодою профкому був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗп П України , тобто за прогул (а.с.132, 158 ,185 ). Судом встановлено , що підставою звільнення позивача з роботи за ст.40 п.4 КЗпП України стала його відмова від переведення на роботу прибиральника або охоронника відповідно до медичного висновку в зв»язку з отриманою виробничою травмою. Разом з тим відповідно до роз»яснень даних в п.24 вищезазначеної постанови Пленуму працівник , який відмовився від переведення на більш легку роботу , якою він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров»я , не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП України . Власник або уповноважений ним орган можуть у зв»язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП , якщо наявні передбачені ним умови . У даному конкретному випадку такі умови передбачені , оскільки згідно висновку МСЕК [PERSON] визнаний інвалідом третьої групи з визнанням ступеня втрати професійної працездатності 25 % та умовами і характеру праці з різкими нахилами тулуба. Отже за наведених вище обставин [PERSON] підлягав звільненню за п.2 , а не за п.4 ст.40 КЗпП України. Однак, приймаючи до уваги, що [PERSON] не оспорюється підстава звільнення , а саме , як на його думку незаконне звільнення , як в самій позовній заяві , так і в судових дебатах позивач наполягає на поновленні його на роботі саме на посаді муляра , що суперечить медичному висновку, суд не вбачає підстав для зміни формулювання причини звільнення , так як вийде за межі заявлених позовних вимог , оскільки відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed