Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-30 00:00:00

В червні 2008 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що є власником земельної частки(паю) на території Мачуліщанської сільської ради Путивльського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.09.2007 р. та відповідним сертифікатом на земельну частку(пай). 01.02.2008 року між відповідачами укладено письмовий договір оренди, відповідно до умов якого ця земельна ділянка передана в користування ССК строком на один рік зі сплатою визначеної орендної плати Мачуліщанській сільській раді. Оскільки райдержадміністрація не маючи на то законних прав та відповідних повноважень уклала договір, яким фактично порушила його законні права власника земельної частки(паю), просив визнати оспорюваний договір недійсним. Також просив стягнути з відповідачів 600 грн. збитків, пов'язаних з позбавленням права користування та розпорядження земельної ділянкою. Ухвалою суду провадження в частині вимог про стягнення збитків закрито в зв'язку прийняттям відмови позивача від позову. В іншій частині вимог [PERSON] позов підтримав, відповідач - райдержадміністрація - направила суду письмову заяву про визнання позову, просила справу слухати за відсутності її представника. Представник відповідача - ССК - позов визнав. Третя особа подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні цього спору покладалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Путивльської райдержадміністрації № 455 від 21.11.1996 р. [PERSON] 27.02.1997 р. видано сертифікат серії СМ № 0182792 на право на земельну частку(пай) розміром 7,10 умовних кадастрових гектарів з числа земель, які перебувають у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типа ”Дружба”. 01.02.2008 року між відповідачами укладено письмовий договір оренди зазначеної земельної частки(паю), однак її власником на момент вчинення цієї угоди був онук [PERSON], позивач у справі, який отримав 21.09.2007 р. відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, про що також зроблена відмітка і у згаданому сертифікаті. В силу ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За правилами п. “в” ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Таким чином, право позивача на користування та розпорядження належною йому земельною часткою(паєм) було порушене і підлягає захисту, а визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В силу ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати щодо задоволених вимог - 8,5 грн. судового збору та 7,5 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі викладеного,

Outcome: approved