Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Одеського виробничого хіміко-фармацевтичного підприємства „Біостимулятор” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював водієм на підприємстві. Однак при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата та вихідна допомога, оскільки він звільнився, у зв'язку з тим, що підприємство не виплачувало заробітну плату. На підставі викладеного, позивач простить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 17000 гривень, середньомісячний заробіток у зв'язку з затримкою заробітної плати та вихідну допомогу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що підприємство не розрахувалась з ним при звільненні. Крім того, кошти йому було частково повернуті тільки під час розгляду справи. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково та пояснила, що підприємство дійсно не розрахувалось з відповідачем по виплаті заробітної плати, однак вона просить не стягувати з підприємства середньомісячну заробітну плату за час затримки, оскільки підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював водієм в Одеському виробничому хіміко-фармацевтичному підприємстві „Біостимулятор” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. 10.01.2008р. позивач звільнився з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач дійсно написав заяву про звільнення його за власним бажанням, оскільки підприємство не виплачувало заробітну плату. Однак, керівництво підприємство звільнило за п.1 ст. 38 КЗпП України, а не за п. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивач не оспорював причини формулювання звільнення, а тому, суд вважає, що він не має право на вихідну допомогу, яка передбачена ст. 44 КЗпП України. В той же час, судом встановлено, що підприємство не в повному обсязі розрахувалось з позивачем при звільнені. Так, згідно довідки № 233 від 16.06.2008р. заборгованість підприємства складає суму у розмірі 1346 гривень 78 копійок. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути перераховані не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день розгляд справи, тобто у період з 10.01.2008р. по 16.07.2008р. час затримки склав п'ять робочих місяців та 31 робочий день. Враховуючі середній заробіток позивача у розмірі 2413 гривні 74 копійки в місяць день, загальна сума сплати за час затримки складає (2413,74*5 місяців =12068,70 + 31 робочий день * 109,71 - середня заробітна за один робочий день = 3401,17 = 15469,88) 15469 гривень 88 копійок. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача складає (15469,88+1346,78) 16816 гривень 66 копійок. Суд також вважає, що діями відповідача були порушенні конституційні права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що встановлено ст. 43 Конституцію України. На підставі викладеного,

Outcome: partial