Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-12 00:00:00

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „ Тех Нова” до [PERSON] та [PERSON] заявлена вимога про стягнення з них на користь позивача 1291 грн.90 коп. заборгованості по оплаті послуг теплопостачання за період з 01.12.2001 року по 01.01.2008 року. В процесі розгляду справи в суді першої інстанції розмір позовних вимог зменшено до 502 грн. 06 коп. та уточнено період , за який стягується заборгованість - з 01.12.2001 по 01.04.2004 року, в зв”язку з частковою проплатою боргу [PERSON] до ухвалення судового рішення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2008 року позовні вимоги задоволено і стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ „ Тех.Нова” 502 грн. 06 коп заборгованості та судові витрати по 15,00 грн. з кожної. Рішенням суду також стягнуто з відповідачок по 25,50 грн. судового збору на користь держави. Не погодившись з таким судовим рішенням [PERSON] в апеляційній скарзі просить його скасувати , як незаконне , а в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , зокрема, апелянтка зазначає, що її не було повідомлено про час попереднього судового засідання, чим позбавлено можливості надати суду докази на спростування позову, вказує на порушення судом ст.5 ЦПК України, якою закріплено принцип рівності захисту інтересів сторін. Крім того, [PERSON] вважає, що , задовольняючи позов в частині вимог стягнення заборгованості за період до 01.01.2009 року , суд порушив вимоги ст. 631 ЦК України, якою визначено, що сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов”язки згідно з договором і не допускається одностороннє розірвання договору. Тобто, суми, час сплати яких згідно договору реструктуризації заборгованості збігав 01.01.2009 року не підлягали достроковому стягненню. В судовому засіданні [PERSON]та [PERSON] апеляційну скаргу підтримал. [PERSON] пояснила, що заборгованість по поточним платежам у неї відсутня, крім того, збіг строк позовної давності за період, за який заявлена вимога. Борг за період з 01.12.2001 року до 01.07.2003 року вона визнає і частково його сплатила. З суми 677,26 грн. нею сплачено 221,79 грн., отже залишилась несплаченою сума 455 грн.47 коп. ,яку має намір сплатити до 01.01.2009 року. Представник ТОВ фірма „ Тех Нова” апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та просить відхилити, зазначивши, що згідно Договору реструктуризації боргу № 351 від 21.01.2004 року ( далі -Договір) [PERSON] зобов”язана погасити борг в сумі 677,26 коп. в термін до 01.01.2009 року, сплачуючи рівномірно в 2004,2005,2006,2007 та 2008 роках по 135 грн . Відповідно до п. 3 цього ж Договору в разі порушення зобов”язання боржником підприємство має право звернутись до суду з вимогою про стягнення боргу у примусовому порядку. Отже, враховуючи неналежне виконання [PERSON] свого зобов”язання за Договором , частково несплачений борг підлягав стягненню в судовому порядку. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення [PERSON], та представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем [ADDRESS] В цій же квартирі в якості члена сім”ї проживає [PERSON], які відповідно до ст. 64,67,68 ЖК України зобов”язані своєчасно сплачувати послуги теплопостачання. Суд також встановив , що оплата послуг теплопостачання відповідачками здійснюється не в повному обсязі. Розмір заборгованості за період з 01.12.2001 по 01.01.2008 року становить 502,06 коп. і підлягає стягненню в примусовому порядку. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що укладенням угоди реструктуризації заборгованості було перервано перебіг строку позовної давності, в зв”язку з чим стягненню підлягала заборгованість за весь період, починаючи з 2001 року до 01.01.2008 року. Апеляційним судом встановлено, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] являється з 1986 року [PERSON] Квартира не приватизована. З 1988 року, тобто з дня народження, в цій квартирі проживає [PERSON],- донька [PERSON], яка до 2006 являлась неповнолітньою ( а.с. 6). Станом на 01.07.2003 року у [PERSON], як у квартиронаймача, та за відсутності до 2006 року інших повнолітніх членів сім”ї, виникла заборгованість по оплаті послуг теплопостачання в сумі 677,26 грн.(а.с.7,31), на погашення якої між нею та позивачем 21.01.2004 року укладено Договір реструктуризації боргу № 351 від 21.01.2004 року , тобто зобов”язання про рівномірне щорічне погашення цього боргу шляхом сплати по 135 грн. в 2004, 2005,2006,2007 та 2008 роках.( а.с.54-56 ) На день розгляду справи в суді відповідачкою [PERSON] сплачено на погашенням боргу за Договором 221,79 грн., заборгованість становить 455грн. 47коп . (677,26 - 221,79=455,47)( а.с.31). Стороною в даних зобов”язальних правовідносинах являється [PERSON] яка допустила порушення своїх зобов”язань, не повністю сплативши в 2004,2005,2006 та в 2007 роках борг за Договором . Заборгованість в сумі 46,58 виникла за грудень 2003 року та березень 2004 року ( а.с.31). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов”язання настають правові наслідки, встановлені Договором або законом. Відповідно до ст.1 ЗУ „ Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” ( далі - Спеціальний Закон) , борг по квартплаті та комунальним платежам, що виник станом на 01.07.2003 року за заявою боржника підлягав реструктуризації на 60 місяців, а виплата заборгованості здійснюється на підставі договорів , укладених між боржником та підприємством. Згідно п.3 ч.5 Договору № 351 від 21.01.2004 року в разі несплати обов”язкової частки боргу та поточної суми підприємство має право звернутись до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості. За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для дострокового стягнення з неї суми заборгованості за Договором не можуть бути прийнятими до уваги. В той же час, враховуючи встановлені апеляційним судом факти, та виходячи з положень вищеназваних нормативно-правових актів, а також умов Договору, якими регулюються спірні правовідносини, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з квартиронаймача [PERSON] та [PERSON] заборгованості в солідарному порядку та на підставі норм ЖК України в конкретному випадку є помилковими. Так, наслідком невиконання [PERSON] , як квартиронаймачем , обов”язку по своєчасній оплаті комунальних послуг відповідно до ст.68 ЖК України , являється укладення 21.01.2004 року між нею та ТОВ „ ТехНова” на підставі Спеціального Закону договору на реструктуризацію заборгованості та розстрочення сплати цього боргу. Тобто, з 21.01.2004 року між сторонами за Договором виникли зобов”язальні правовідносини, які в подальшому регулюються відповідними нормами ЦК України , Спеціальним Законом та безпосередньо Договором. Застосування ст. 64 ЖК України , в тому числі і як підставу для стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по оплаті послуг теплопостачання за весь період є неправильним оскільки [PERSON] не є стороною в даних зобов”язальних правовідносинах і крім того, в період, за який визначався борг при укладенні Договору, була неповнолітньою, тобто без повної цивільної дієздатності , а обов”язок по її утриманню відповідно до ст.180 СК України покладався на батьків. Сума, що підлягала стягненню , як заборгованість за період з 01.12.2001 року по 01.01.20008 року з посиланням на ст. 79 ЦК УРСР ,визначена судом першої інстанції в розмірі 502,06 коп. Проте, жодного обґрунтування висновку щодо такого розміру за вказаний період судове рішення не містить і, як вбачається з матеріалів справи, є помилковим. Неправильним є також висновок суду щодо переривання перебігу строку позовної давності зі зверненням до суду про стягнення заборгованості за період з 01.12.2001 року, оскільки заборгованість за Договором не оспорюється відповідачкою [PERSON] і строк її погашення на момент розгляду справи в суді не збіг, що виключає необхідність застосування строків позовної давності в частині саме цієї заборгованості. Водночас, з уточнених в судовому засіданні вимог позивача щодо періоду та розміру стягуваної заборгованості ( фонограма фіксації судового засідання 10.04.2008 року) та розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість виникла до 01.04.2004 року. Проте, звернення з позовом до суду мало місце 04.02.2008 року, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування яких заявляв представник відповідача в суді першої інстанції та сама відповідачка в апеляційному суді. Фактів, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності стосовно поточної заборгованості в період з 01.07.2003 року до 01.04.2004 року судом не встановлено. За вказаних обставин, заборгованість могла бути стягнута лише в межах строку позовної давності, а саме, за період з 01.02.2005 року по час звернення до суду. Проте, в цей період на час ухвалення судового рішення заборгованість по оплаті послуг теплопостачання у відповідачів відсутня, що визнано представником позивача та підтверджено наявними в справі розрахунками( а.с.5,6,31,32) Відповідно до ст. 309ч.1 п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення чи його зміни,якщо буде встановлено неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права по даній справі призвело до ухвалення помилкового рішення, таке рішення не може бути залишене в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Outcome: partial