Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулась [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Станіславчицької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні: [PERSON] та вона його дружина (позивачка), і вони обоє набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. [INFO] помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла вона (позивачка), як спадкоємець за заповітом, посвідченим 4 липня 2007 року Станіславчицькою сільською радою за реєстром № 30, як така, що подала 18 вересня 2007 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відсутність правовстановлюючого документу на будинок та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно не дає змоги оформити їй (позивачці), як спадкоємцю право власності на будинок. Вартість вищевказаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорта 29172 гривні. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок не приватизована. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку та право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] на Ѕ частину цього будинку. В судовому засіданні позивачка по первинному позову та відповідачка по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги по первинному позову підтримали, підтвердили обставини, на які посилаються в позовній заяві; зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] фактично проживала однією сім”єю з [PERSON] з 1979 року в колгоспному дворі, до майна якого відносився спірний житловий будинок, де разом вели спільне господарство, разом побудували новий сарай. Фактично вони були однією сім”єю і станом на 15 квітня 1991 року вона (позивачка) набула як член двору право на Ѕ частину спірного житлового будинку. Підстави визнавати недійсним заповіт відсутні, волевиявлення заповідача було вільним. Допитана в якості свідка за її згодою позивачка по первинному позову відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] суду показала, що в листопаді 1978 року вона перейшла проживати до [PERSON], з яким разом побудували хліва, провели освітлення, відремонтували поламаний забор. Вона проживала з [PERSON] весь час у спірному будинку. Проживаючи з [PERSON] в цивільному шлюбі, вони разом та із сином останнього, який помер в середині 80-х років, перекрили дах спірного будинку, поклеїли шпалери. У вказане господарство вона привела теличку, 2 поросят. Разом з нею в спірному будинку почала з зазначеного часу проживати і її дочка [PERSON], яка вибула з двору в 1987 році в м. Біла Церква і в двір більше не поверталась. В будинку, де вона раніше проживала з дочкою, і де вони були прописані до 1990 року ніхто більше не залишився проживати і в подальшому не проживав, підсобне господарство у вказаному дворі вони з [PERSON] не вели. Оскільки в будинку ніхто не проживав, і він був глиняний, він з часом розвалився взагалі. З [PERSON] вона зареєструвала шлюб в 1992 році, станом на 1991 рік її прізвище було [INFO], так як нею не було офіційно розірвано шлюб з першим чоловіком, а після розірвання першого шлюбу вона взяла дівоче прізвище [INFO]. [PERSON] заповіт підписав особисто в присутності секретаря та неї, інших свідків при цьому не було. Секретаря сільської ради вона запросила додому, оскільки чоловік в останній час був хворий. В судовому засіданні відповідачі за первинним позовом [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON], Станіславчицької сільської ради про визнання недійсним заповіту і визнання права власності на спадщину за законом, посилаючись на те, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований 16.11.1992 р. і згідно записів в погосподарській книзі [PERSON] була зареєстрована в дворі їх батька тільки з 1991 р. До цього вона була зареєстрована в своєму колгоспному дворі. Спірний будок був побудований ще їх батьком та матір'ю - [PERSON] за життя останньої. Тому відповідачка [PERSON] не набула право на 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS], а їх батько [PERSON] набув право власності на вказаний будинок в повному обсязі. Також позивачі за зустрічним позовом вважали, що заповіт від 4 липня 2007 р., згідно якого їх батько все своє майно заповів [PERSON], не відповідає вимогам закону і взагалі підписаний не ним, оскільки як показала допитана в якості свідка в судовому засіданні 28 липня 2008 р. секретар виконкому Станіславчицької сільської ради [PERSON], зміст заповіту був надрукований нею в приміщенні сільської ради на прохання [PERSON], оголошення змісту заповіту було в будинку [PERSON] він його не читав і при складанні заповіту була присутня відповідачка по справі [PERSON] Фактично були порушені вимоги ст. 1233 ЦК України про особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1257 ЦК України даний заповіт повинен бути визнаний недійсним в зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та його посвідчення. Виникають сумніви і в тому, що [PERSON] особисто підписав цей заповіт. Тому позивачі вважали, що за таких обставин волевиявлення їхнього батька не було вільним і не відповідало його волі і тому даний заповіт повинен бути визнаний недійсним. [PERSON] та [PERSON] просили суд: - визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Станіславчицької сільської Ради [PERSON] 4 липня 2007 р., реєстровий номер 30; - визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину вищевказаного спірного жилого будинку. В судовому засіданні відповідачка за первинним позовом, позивачка за зустрічним позовом та представник відповідачки за первинним позовом, позивачки за зустрічним позовом [PERSON]: [PERSON], представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] уточнили позовні вимоги по заповіту та підставу зустрічного позову. Просять визнати заповіт, складений [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Станіслачицької сільської Ради [PERSON] 4 липня 2007 р., реєстровий номер 30, нікчемним на тій підставі, що він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Допитана в якості свідка відповідачка за первинним позовом, позивачка за зустрічним позовом [PERSON], суду показала, що з 1978 року до 1980 року її батько [PERSON] проживав з [PERSON] в її будинку, а після повернення з армії її брата вони перейшли проживати в спірний будинок, який побудували її батьки. Коли добудовувався хлів і перекривався дах спірного будинку, [PERSON] проживала в ньому разом з [PERSON] Разом з позивачкою до будинку її батька також переїхала проживати і дочка останньої, яка виїхала з двору після закінчення школи і більше назад не поверталася. Їй відомо, що будинок [PERSON] вже розвалився. Представник відповідача Станіславчицької сільської ради [PERSON] суду показала, що 4 липня 2007 року її, як секрераря вказаної сільської ради, запросила до місця свого проживання [PERSON] за проханням свого чоловіка [PERSON], щоб посвідчити заповіт останнього. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що [PERSON] з позивачкою [PERSON] довгий час проживали разом в цивільному шлюбі та вели спільне господарство. Проживали вони та вели підсобне господарство в будинку [PERSON], а зареєстрована [PERSON] була в своєму будинку, якого на даний час немає, оскільки він розвалився. 4 липня 2007 року вона на прохання [PERSON] прийшла до їх будинку, щоб посвідчити заповіт [PERSON] на користь його дружини. Оскільки їй стало відомо від останньої, який заповіт хоче скласти [PERSON], проект його вона заготовила в сільській раді, надрукувавши його на комп”ютері. Коли прийшла до будинку [PERSON] в присутності його дружини вона перевірила чи усвідомлює він свої дії, впевнилась в його волевиявленні, прочитала йому заповіт, він його підписав, після чого вона посвідчила цей заповіт та зареєструвала його в реєстрі реєстрації нотаріальних дій. [PERSON] заповіт не читав, так як погано бачив і був хворий. Інших свідків, крім дружини спадкодавця, при цьому не було. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки за первинним позовом відповідачки за зустрічним позовом [PERSON], її покази як свідка, представника [PERSON] - [PERSON], пояснення відповідачки за первинним позовом, позивачки за зустрічним позовом та представника відповідачки за первинним позовом, позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], її покази як свідка, пояснення представника [PERSON] - [PERSON], представника відповідача за первинним та за зустрічним позовами Станіславчицької сільської ради [PERSON], її покази як свідка, оглянувши погосподарські книги по Станіславчицькій сільській раді за 1986-1990, 1991-1995 роки, дослідивши письмові докази, вважає, що первинний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг Станіславчицької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виписок з вказаних книг (а. с. 11-17, 73-78), довідки виконкому Станіславчицької сільської ради від 24 липня 2008 року № 244, копії свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 16 листопада 1992 року Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області (а.с. 8), показів допитаних в якості свідків позивачки за первинним позовом відповідачки за зустрічним позовом [PERSON], представника відповідача за первинним та за зустрічним позовами Станіславчицької сільської ради [PERSON], встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] [PERSON] (до розірвання шлюбу з першим чоловіком - [PERSON], після розірвання шлюбу з ним - [INFO]) разом з дочкою [PERSON] були зареєстровані по 1990 рік включно в житловому будинку (глиняному), особовий рахунок відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки якого № 339 (а. с. 75), за 1990-1995 р. р. - № 324 (а. с. 75), рік побудови якого 1960, і який знесено в 1993 році. Проте, фактично [PERSON] з 1978 року - часу, коли почала проживати в цивільному шлюбі з [PERSON], проживає в спірному житловому будинку [ADDRESS], головою якого був останній, і в якому вона проживає по даний час. З вказаного часу по 24.12.1987 року разом з нею в спірному будинку проживала і її дочка [PERSON], яка в 1987 році вибула в м. Біла Церква. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 16.11.1992 року. З часу, коли почали проживати разом в спірному житловому будинку в цивільному шлюбі, останні спільно вели підсобне господарство, тримали худобу та птицю, мали спільний бюджет. Допитана в якості свідка відповідачка за первинним позовом, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] підтвердила факт спільного проживання її батька [PERSON] з [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] з 1980 року по день смерті батька, факт, що вони разом тримали підсобне господарство за вказаною адресою, та ту обставину, що житловий будинок, де раніше проживала [PERSON] із своєю дочкою, розвалився. Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України “Про власність”. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1978 року по 15 квітня 1991 року (на час припинення колгоспного двору) проживали в цивільному шлюбі в спірному житловому будинку [ADDRESS], який відносився до майна колгоспного двору, спільно вели підсобне господарство, використовуючи для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб майно двору за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що вони обоє, як члени двору набули право власності на вказаний будинок в рівних частках, кожний на Ѕ його частину. Тому за позивачкою по первинному позову [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ спірного житлового будинку. З довідки Ставищенського районного відділу № 23 Київської регіональної філії державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” від 14 травня 208 року за № 143 встановлено, що [PERSON] державний акт на земельну ділянку для обслуговування та ведення господарства по вул. Комінтерна в с. Станіславчик Станіславчицькою сільською радою не видавався (а.с. 10). З копії технічного паспорту на спірний житловий будинок встановлено, що його вартість становить 29172 грн. (а. с. 17). У відповідності з ч. 5 статті 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого виконкомом Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с. 5). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1220, 1223 частини 3 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку увійшло до складу спадщини [PERSON], яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 13226774 від 22.02.2008 року (а. с. 35), копії заповіту (а. с. 35) встановлено, що секретар Станіславчицької сільської ради [PERSON] 4 липня 2007 року посвідчила заповіт від імені [PERSON] про призначення своїм спадкоємцем щодо усієї спадщини [PERSON], реєстровий № 30. Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. З показів допитаних в якості свідків позивачки за первинним позовом відповідачки за зустрічним позовом [PERSON], представника відповідача за первинним та за зустрічним позовами Станіславчицької сільської ради [PERSON] встановлено, що [PERSON] на час складання вказаного заповіту був хворий, [PERSON] запросила секретаря Станіславчицької сільської ради [PERSON] для складання та посвідчення заповіту [PERSON] Проект заповіту від імені останнього про призначення його спадкоємцем щодо усієї спадщини [PERSON], реєстровий № 30, секретар Станіславчицької сільської ради [PERSON] надрукувала в приміщенні сільської ради. По місцю проживання [PERSON] секретар сільської ради, прочитавши самостійно останньому текст вказаного заповіту, дала йому його на підпис. Оскільки, як показали вказані свідки, спадкодавець погано бачив і був хворий, він особисто текст заповіту не читав. У відповідності зі ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (абзац 3 частини 2 статті 1248 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 цього кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Враховуючи викладене, суд вважає, що секретарем Станіславчицької сільської ради [PERSON] було порушено вимоги щодо посвідчення вказаного заповіту, встановлені статтями 1248, 1253 ч. 2 ЦК України, оскільки всупереч частини 2 ст. 1248 цього кодексу заповіт секретарем було записано за допомогою технічних засобів в приміщенні сільської ради не із слів спадкодавця, а із слів [PERSON], вголос заповідачем заповіт прочитано не було через поганий зір і в зв”язку з наявністю фізичних вад, через які заповідач не міг сам прочитати заповіт, свідки (не менше двох) запрошені в будинок, де посвідчувався заповіт, не були. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. З урахуванням всіх викладених обставин, суд вважає, що заповіт, складений від імені [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Станіслачицької сільської Ради [PERSON] 4 липня 2007 р., реєстровий номер 30, є нікчемним, так як він був складений з порушенням вимог щодо його посвідчення. З копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого в с. Станіславчик Ставищенського району Київської області 24 червня 1971 року (а. с. 24), свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 21 липня 1976 року Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровськ (а. с. 24), свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 28 червня 1974 року в с. Станіславчик Ставищенського району Київської області (а.с. 26 зворот) встановлено, що відповідачі по первинному позову, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] Судом встановлено, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] за законом прийняли його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1269, 1270 ч. 1 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідні заяви у встановлений шестимісячний строк, що підтверджується копіями вказаних заяв (а. с. 23, 26). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], який помер [INFO] за життя та позивачка за первинним позовом [PERSON] відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) набули право власності на житловий будинок будинку [ADDRESS] в рівних частках (кожен на Ѕ частину); а після смерті [INFO] [PERSON] за позивачкою по первинному позову [PERSON], як за дружиною, та за відповідачами по первинному позову, позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], як за дітьми спадкодавця, слід визнати за кожним право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного житлового будинку за кожним, як за спадкоємцями першої черги відповідно до ст. ст. 1258 ч. 1, 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки по зустрічному позову [PERSON] на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] слід стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 5 гривень та судовий збір в сумі 48 гривень 62 копійки та на користь органу місцевого самоврядування судовий збір в сумі 48 (сорок вісім) гривень 62 копійки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по зустрічному позову.

Outcome: partial