Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

В січні 2008 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони проживають в 9/20 частинах будинку, які належать їм на праві приватної власності [ADDRESS], а 11/20 частини будинку [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON] 05 вересня 2007 року відповідачка без узгодження з позивачами, за відсутності відповідних документів на дозвіл , самоуправно виконала демонтаж газопроводу, що проходив по фасаду її частини будинку до помешкання позивачів, і тим самим позбавила позивачів можливості користуватися газом, тобто порушила їх немайнові права, як вказують позивачі. [PERSON] звертався з заявою до Прилуцького МРВ УМВС і в результаті перевірки факти, викладені вище , підтвердилися. На думку позивачів, обладнання газопостачальної системи є об'єктом підвищеної небезпеки і виконання робіт на ньому може здійснюватись тільки на законних підставах відповідними фахівцями , за певними правилами та з суворим додержанням заходів безпеки. Позивач , як він зазначає, також звертався з заявою до керівництва Прилуцького управління по газопостачанню та газифікації ВАТ „Чернігівгаз” з проханням відновити газопостачання до його помешкання. Спеціалістами було проведено обстеження газопроводу і виявлено, що механічним шляхом демонтовано 6 метрів газопроводу. Працівники не змогли виконати відновлювальні роботи, оскільки відповідачка протидіяла виконанню робіт, про що було складено відповідний акт. Позивач вказує в своїй позовній заяві, що неправомірні дії відповідачки містять в собі адміністративного правопорушення, відповідно до статті 186 КУпАП, і були предметом розгляду аміністративної комісії виконавчого комітету Прилуцької міської ради. Зазначеною комісією 03 жовтня 2007 року винесено постанову про накладення адміністративного штрафу на громадянку [PERSON] в сумі 51 грн. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінив в 7000 грн., [PERSON] - в 4000 грн., яку позивачі обґрунтували тим, що вони є людьми похилого віку з обмеженим доходом та слабим здоров'ям, тому незаконна поведінка відповідачки принижує їх. Приниження полягало в тому, що відповідачка демонстративно проявила неповагу до їх людських потреб, а саме: користуватися газовою плитою для приготування їжі, проживати в опалювальному помешканні, користуватися теплою водою, а також в тому, що відповідачка допускала образи в їх сторону . Внаслідок зазначених протиправних дій [PERSON] у позивачів відбулися значні розлади здоров'я, а саме: гіпертонічний криз, загострилися хронічні захворювання, пропав здоровий сон. Позивач вказує, що він був змушений витрачати значні для сімейного бюджету кошти на відновлення газопостачання. Оскаржуваним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2008 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянти посилаються на те, що до розгляду справи суд першої інстанції віднісся однобоко, безпідставно надавши перевагу позиції відповідачки, що суперечить вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 лютого 1991 року „Про завдання судів України по підвищенню рівня правосуддя”. На думку апелянтів, судом першої інстанції допущено не тільки неправильне застосування закону, а також суттєві неточності , висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянти вказують , що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги твердження відповідачки про отримання нею усної згоди адміністрації Прилуцького УГГ на тимчасовий демонтаж газопроводу для заміни зношених металевих труб та обшивки сайдінгом стіни, по якій пролягав газопровід . Апелянти вказують, що газопостачальна організація не тільки не надавала дозвіл відповідачці на проведення будь - яких робіт на газопроводі , а навіть не була проінформована про її наміри провести такі роботи. На думку апелянтів , висновок суду першої інстанції про тимчасовий демонтаж газопроводу не відповідає дійсності, оскільки відповідачка не тільки не збиралась відновлювати пошкодження, а навпаки, своїми протиправним діями унеможливлювала відновлення газопостачання, про що свідчить відповідний акт про перешкоджання в проведенні робіт від 14 вересня 2007 року. Апелянти вказують , що суд першої інстанції не дослідив питання протиправної поведінки відповідачки при спробі Прилуцького УГГ полагодити газопровід, що є також одним з доказів необґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції . Апелянти також вважають необгрунтованим рішення суду першої інстанції і в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди , завданої незаконними діями відповідачки. Таким чином, апелянти вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального і процесуального права , тому воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. А саме : оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Оскільки в зазначеній частині рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до положень статті 309 ч. 1 , п. 3, п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити в зазначеній частині позовних вимог нове рішення , яким частково задовольнити позовні вимоги позивачів до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Як регламентують положення ч. 2 статті 308 ЦПК України, - не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачів щодо стягнення моральної шкоди з відповідачки, суд першої інстанції зазначив, що відповідачкою не вчинені будь-які протиправні дії по відношенню до позивачів . Суд зазначив, що демонтаж газової труби і, як наслідок, відключення позивачів від газопостачання вчинено [PERSON] правомірно, оскільки відповідачка займалася проведенням ремонтних робіт, і її дії не суперечать положенням чинного законодавства , яке регулює спірні правовідносини. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, з наступних підстав. Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Як встановлено по справі ,- після демонтажу відповідачкою 6м зовнішнього газопроводу [PERSON], залишившись без газопостачання, в той же день, 05 вересня 2007 року звернувся до Прилуцького управління по газопостачанню та газифікації ВАТ „ Чернігівгаз” з відповідною заявою щодо неправомірних дій відповідачки ( а. с. 21). Після чого газопостачальна організація комісійно перевірила викладені позивачем в заяві факти та 06 вересня 2007 року було складено акт обстеження, в якому зазначено, що комісія виявила факт демонтажу газової труби , що не відповідає проекту на газифікацію ( а. с. 23). Таким чином, газопостачальна організація не надавала дозволу відповідачці на проведення певних робіт на газопроводі, і не була поінформована про наміри відповідачки проводити таки роботи. В даному випадку має місце порушення з боку відповідачки положень п. 6, п. 7 „Правил надання населенню послуг з газопостачання „ , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, а також п. 1.2, п. 1.4.4 „ Правил безпеки систем газопостачання” , затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 01 жовтня 1997 року № 254. В подальшому відповідачка протидіяла відновленню газопостачання , про що свідчить акт про перешкоджання в проведенні таких робіт від 14 вересня 2007 року ( а. с. 22). Таким чином, як встановлено апеляційним судом при розгляді даної справи та підтверджується матеріалами справи, - ( а. с . 16 - 18, 20 -24, 70), відповідачкою [PERSON] без наявності дозвільних документів, самовільно 05 вересня 2007 року було виконано демонтаж газової труби, яка проходить по фасаду житлового будинку [ADDRESS]. Згідно повідомлення Прилуцького управління по газопостачанню та газифікації ВАТ „ Чернігівгаз”, - ( а. с. 70),- дозвіл на відрізку газопроводу до квартири 2 зазначеного будинку Прилуцьким УГГ не надавався. Як встановлено при розгляді справи апеляційним судом , з 05 вересня 2007 року по 01 жовтня 2007 року позивачі внаслідок неправомірних дій відповідачки були позбавлені можливості користуватися газом. Позивачі зазнали втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань , заподіяних ним незаконними діями відповідачки. Як пояснив позивач в судовому засіданні, - внаслідок неправомірних дій відповідачки вони з позивачкою, являючись особами похилого віку, зі слабким здоров'ям, не мали тривалий час можливості користуватися газом, опалювати квартиру, користуватися газовою плитою та колонкою. Тривала відсутність газопостачання негативно вплинула на умови життя позивачів. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі положень статтей : 23, 1167 Цивільного кодексу України частково задовольнити вимоги позивачів щодо стягнення на їх користь морального відшкодування з відповідачки, оскільки зазначеними неправомірними діями [PERSON] позивачам спричинена моральна шкода . При визначенні розміру такого відшкодування апеляційний суд враховує положення зазначених норм матеріального права, а також положення Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди „ від 31 травня 1995 року № 4 . І виходячи із засад розумності , виваженості та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь кожного з позивачів по сімсот гривень морального відшкодування. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в зазначеній частині. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви щодо стягнення на свою користь вартості спорудження окремого газопроводу в сумі 1443 грн. 94 коп., позивачі посилалися на положення статті 1166 Цивільного кодексу України . Є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що спорудження позивачами окремого газопроводу до своєї квартири не підпадає під дію положень статті 1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч. 1 , ч. 5 статті 88 ЦПК України апеляційний суд також вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 27 грн. 75 коп. ( 8 грн. 50 коп. + 4 грн. 25 коп. ( в рахунок відшкодування судового збору ) + 7грн. 50 коп . + 7 грн. 50 коп. ( в рахунок відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи).

Outcome: partial