Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 29.11.07 р. між ним та відповідачкою було підписано попередній договір №7/12 про намір сторін укласти до 25.12.07 р. договір купівлі-продажу [ADDRESS] На виконання вказаного договору він 29.11.07 р. в присутності агентів нерухомості передав відповідачці 10100 гривень. 21.12.07р. строк виконання зобов'язань за попереднім договором продовжено до 28.01.08р. про що був підписаний договір в новій редакції за тим же номером згідно п.6.3 якого, у випадку відмови продавця від продажу зазначеного майна, продавець зобов'язався повернути завдаток в подвійному розмірі, тобто 20200 грн. Проте, відповідачка, в порушення прийнятих на себе зобов'язань, в строк до 28.01.08 р. не продала квартиру та ухиляється від повернення отриманих від нього грошей. Він просить стягнути з відповідачки 20200 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, викладений у позовній заяві. Відповідачка позов визнала частково на суму переданих їй позивачем грошей у розмірі 10100 грн., посилаючись на те, що вказану суму дійсно отримала від позивача і між ними був укладений договір про намір здійснити операцію по відчуженню нерухомого майна, однак позивач сам ухилявся від покупки, а потім вони переуклали договір у п.6.10.5 якого домовились, що у разі не продажу квартири продавець зобов'язується 28.01.08р. повернути авансовий платіж у розмірі 2000 доларів США. Третя особа [PERSON] підтримав пояснення своєї дружини [PERSON] Розглянувши надані сторонами письмові докази, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, свідків, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне: 29 листопада 2007 року між позивачем та відповідачкою було підписано попередній договір №7/12 про намір сторін укласти договір купівлі-продажу [ADDRESS] За вказаним договором відповідачка зобов'язалась в строк до 25 грудня 2007 року продати вказану квартиру і до оформлення нотаріального договору купівлі-продажу квартири виписатися з неї. Згідно п.6.2 договору відповідачка отримала від позивача завдаток у сумі 2000 доларів США, що складає 10100 грн. 21.12.2007р. за домовленістю сторін строк дії попереднього договору №7/12 було продовжено до 28.01.08р. і у п.6.10.5 було обумовлено, що у разі не продажу квартири продавець зобов'язується 28.01.08р. повернути авансовий платіж у розмірі 2000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 657 ЦК України, укладений між позивачем та відповідачем попередній договір підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем та відповідачем, попередній договір від 29.11.07р. з продовженням 21.12.07р. укладено сторонами у письмовій формі та не були нотаріально посвідчені та зареєстровані у державному реєстрі. Відповідно до п. 4 ст.. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України договір є нікчемним (не потребує визнання його недійсним в судовому порядку), зокрема, у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Виходячи із вищезазначених правових норм, наявний в матеріалах справи попередній договір від 29.11.07р. з продовженням 21.12.07р. є нікчемним, тому, відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на вищезазначене, твердження позивача щодо наявності між сторонами зобов'язань, забезпечених завдатком, не ґрунтується на законі та не підтверджується матеріалами справи, оскільки, відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Таким чином, відсутність між сторонами посвідченого нотаріально та зареєстрованого в державному реєстрі договору купівлі-продажу нерухомого майна, унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статей 570, 571 ЦК України. Відповідно до абзацу другого частини 1 ст. 216 ЦК України за недійсним правочином кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому, відповідно до п.4, 5 ст.216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково на суму 10100 грн., яка була обумовлена в попередньому договорі.

Outcome: partial