Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-09 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]. і [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що позивачі, які є подружжям, для спільної комерційної діяльності узяли у нього у борг 52800 доларів США, про що склали договір у вигляді розписки від 26 березня 2003 року, та зобов'язалися повернути борг до 30 червня 2003 року. Під час судового розгляду справи позивачем було змінено позовні вимоги та визначено, що 26 серпня 2002 року відповідачі узяли у борг 36 000 доларів США, а 26 березня 2003 року отримали ще 52 800 доларів США. Відповідачі позовні вимоги не визнали, та звернулися до суду с зустрічним позовом у якому просили суд визнати неукладеним договір займу від 26 березня 2003 року, мотивуючи тим, що грошей вони не отримували, договір не був підписані усіма сторонами, вказаними у розписці, а розписка була підписана іншою особою. Також, просили суд відмовити [PERSON]. у задоволені позову про стягнення боргу за договором позики від 26 серпня 2002 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом підтримав заявлені вимоги позивача. Відносно зустрічних позовних вимог заперечував проти їх задоволення на підставі того, що умови договору позики від 26 березня 2003 року були виконані з боку позивача, тобто передача грошових коштів відповідачам відбулася 26.03.2003 року. Відповідач, представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали із вищезазначених підстав. Відносно своїх зустрічних позовних вимог наполягали на їх задоволенні. Суд, вислухавши доводи та заперечення, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог, вивчивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 26 серпня 2002 року між сторонами був укладений договір позики (у формі розписки) на суму 36 000 (тридцять шість тисяч) доларів США. 26 березня 2003 року між сторонами був укладений договір позики (у формі розписки) на суму 52 800 (п'ятдесят дві тисячі вісімсот) доларів США. Факт укладення даного договору був засвідчений розпискою. Відповідно до умов договору, відповідачі зобов'язалися повернути борг до 30.06.2003 року. У відповідності зі ст. 374 ЦК України (1963 р.) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей. Договір вважається укладеним у момент передачі грошей. У відповідності зі ст. 375 ЦК України договір позики складається в письмовій формі. Зібрані в справі докази свідчать про те, що між сторонами були укладені вищевказані договори. Доводи відповідачів про те, що гроші вони не одержували, не підтверджені належними доказами. У відповідності зі ст. 216 ЦК України (1963 р.) зобов'язання припиняється належним виконанням. Якщо боржник передав кредиторові на підтвердження зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, зобов'язаний повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинене. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України (1963 р.) у випадках, коли договір повинен укладатися в письмовій формі, позичальник не має права доводити його безгрошовість на підставі показань свідків. В судовому засіданні також не встановлено, що письмові розписки стали результатом протиправних дій з боку позивача. Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи № 576/02 від 16.02.2007 р. (а.с.236-238) підпис від імені [PERSON] під текстом розписки від 26 серпня 2002 року (а.с.192) виконано саме [PERSON], а підписи від імені [PERSON] під текстами розписок від 26 серпня 2002 року (а.с.192) та від 26 серпня 2003 року (а.с.193) виконано саме [PERSON]. У відповідності зі ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якого порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. У зв'язку з тим, що в Договорі позики від 26.08.2002 р. сторони встановили точну дату виконання боржниками свого зобов'язання, строком виконання зобов'язань є 31 грудня 2002 року. Позивач - [PERSON]., [INFO], звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідачів боргу за Договором позики від 26.08.2002 р. Таким чином, ці вимоги були заявлений із пропуском встановленого трирічного строку, якій закінчився 31 грудня 2005 р. Згідно із витягом із амбулаторної картки (а.с. 365-368), витягом із історії хвороби № 1528 [PERSON]. (а.с. 369) позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку із перенесеним інсультом, а також у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане із виробництвом, починаючи із 6 вересня 2005 року до 3 листопаду 2007 року. Суд вважає, що стан здоров'я не дозволив позивачу своєчасно звернутися до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідачів боргу за Договором позики від 26.08.2002 р. і поновляє [PERSON]. встановлений строк, тому що позивач пропустив його із поважних причин. Задовольняючий частково позовні вимоги [PERSON]. про стягнення із відповідачів 52 800 (п'ятдесят дві тисячі вісімсот) доларів США за договором позики від 26 березня 2003 року, суд виходив із наступних обставин. Представник відповідачів, заперечуючи проти позовних вимог позивача у своїх запереченнях від 10.04.2008 р. (а.с.370-373), заявляє про безгрошовість зобов'язань за договором позики від 26 березня 2003 року, при цьому, визнаючи факт передачі позивачем 16 800 доларів США (а.с. 371). Викладені обставини співпадають із поясненнями позивача, викладеними у Заяви від 22.09.2006 р. (а.с. 168). Інших доказів, якій свідчили про безгрошовість зобов'язань за договором позики від 26 березня 2003 року у судовому засіданні не встановлено. У відповідності зі ст. 524 ЦК України валютою виконання зобов'язання є грошова одиниця України - гривня. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На день постановлення рішення (10.07.2008 р.) Національним банком України встановлений наступний курс американського долара до гривні: 1 долар США = 4 грн. 84 коп. Таким чином, сума боргу відповідачів за договором позики від 26.08.2002 р. становить 174 301 грн. 20 коп. (36 000 доларів США х 4 грн.84коп.), а сума боргу відповідача [PERSON] за договором позики від 26.03.2003 р. становить 81 340 грн.56 коп. ( 16 800 доларів США х 4 грн.84коп). Сторони визначили грошове зобов'язання в іноземній валюті. Даних про те, що відбулася інфляція долара США на території України - немає. Тому, відсутні підстави для стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У відповідності зі п. 3 ст. 88 ЦПК України та п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави державне мито у розмірі 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн.01 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у розмірі 30 (тридцять)грн., а також, стягнути з [PERSON] на користь держави державне мито у розмірі 813 (вісімсот тринадцять) грн.40 коп. У зв'язку з вищевикладеним,

Outcome: partial