Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, з вимогою про стягнення з відповідача на користь нього суми позики - 103.000 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 лютого 2006 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом. Згідно якого, відповідач повинен повернути суму грошових коштів у розмірі 103.000 гривен до 17 лютого 2006 року. Однак на момент подання позовної заяви до суду відповідач не виконав зобов'язання передбачені договором позики. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за угодою позики в розмірі 103.000 гривень. 09.04.2008 року відповідачка суду надала зустрічну позовну заяву, де просила винести рішення, яким визнати недійсним договір позики, укладений 14.02.2006 року між [PERSON]. та [PERSON]. Відповідач 20.06.2008 року у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10 лютого 2006 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 103.000 гривен, де між ними був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON]., реєстровий № 20. що є належним підтвердженням передачі позивачем грошей відповідачу у сумі 103.000 грн. Згідно якого, відповідач повинен повернути суму грошових коштів у розмірі 103.000 гривен до 17 лютого 2006 року. Однак відповідач на неодноразові усні прохання позивача про повернення боргу не реагував, таким чином не виконав свої зобов'язання передбачені договором позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Право розпоряджатися позовними вимогами належить позивачу, а тому суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги позивача, у яких він просить суд стягнути з відповідача суму 103.000 грн., відповідно до договору позики. Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу відповідачем у повному розмірі не повернутий, він підлягає стягненню з нього у судовому порядку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved