Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач Відмонт В.С. звернувся до суду і просить визнати недійсним дозвіл Управління державного архітектурного-будівельного контролю за №52 від 19.02.1999 року на введення в експлуатацію закінчених будівництвом прибудов до житлового будинку [ADDRESS], визнати частково недійсним договір дарування на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 30 грудня 2003 року за № 2619, визнати за ним , [PERSON], право власності на прибудови позначені на плані під літерами «а2» та «а3» до будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за життя власника будинку [ADDRESS], ним, позивачем по справі було за власні кошти побудовано дві прибудови до будинку позначені на плані під літерами «а2» та «а3». В 2007 році позивач дізнався про те, що батьку відповідача, [PERSON] було видано дозвіл на введення в експлуатацію закінчених будівництвом прибудов, а в подальшому ним же було подаровано будинок [ADDRESS] відповідачу [PERSON] Позивач вважає, що оскільки майно, в даному випадку прибудови , було побудовано внаслідок спільної праці членів сім'ї, то він має право вимагати визнання за ним право власності на прибудовані споруди. Відповідач Управління державного архітектурно-будівельного контролю свого представника до суду не направив, в своїх письмових поясненнях заперечував щодо вимог про визнання недійсним дозволу, посилаючись на те, що дозвіл було видано в порядку, встановленому чинним законодавством і не встановлює право власності на об'єкт нерухомості. Представник відповідача [PERSON]. [PERSON]. позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що спірний будинок належав [PERSON]. , який заповідав його своєму синові [PERSON] , а останній в свою чергу подарував відповідачу, своєї доньці. Прибудови до будинку [PERSON]., власник будинку на той час, побудував до 1967 року, які в подальшому були прийняті в експлуатації в установленому порядку. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON]., представника відповідача [PERSON]., дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору на право забудови, посвідченим 4-ою Київською державною нотаріальною конторою 28 грудня 1939 року. 17 вересня 1976 року [PERSON]. зробив заповіт на будинок [ADDRESS] на ім'я свого сина [PERSON], який був посвідчений 6-ою Київською державною нотаріальною конторою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по заповіту виданого 24 січня 1978 року до [PERSON] перейшло право власності на будинок [ADDRESS]. Житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка , на якій він розташований , площею 0,0500 га, відповідно до договорів дарування від 30 грудня 2003 року були подаровані [PERSON]. [PERSON]. 16 квітня 2004 року відповідач [PERSON]. отримала державний акт на вказану земельну ділянку. Так, під час вирішення справи було встановлено наступне. Відповідно до рішення №43 виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих м. Києві від 23 січня 1967 року за самовільну прибудову до свого будинку, а саме двох кімнат площею 24 кв. м. та кухні по вул.. Мічуріна в м. Києві, матеріали стосовно домовласника [PERSON] вирішено передати на адмінкомісію для притягнення його до відповідальності, а також зобов'язано замовити в бюро технічної інвентаризації поверховий план на свій будинок згідно цього рішення в натурі. Згідно поверхового плану, що був виготовлений 27.05.1970 року , із змінами внесеними до нього 3.04.1972року, видно що прибудови до будинку у вигляді кімнати площею 11,9 кв. м., веранди 5,9 кв. м., кухні 6,8 кв. м., санвузлу 3,8 кв. м., коридору 6,2 кв. м., існували в наявності. Кімната розміром 22,7 кв. м, що була розташована в будинку [ADDRESS] до прибудови вказаних приміщень була розділена на дві кімнати відповідно розміром 10,5 кв. м. та 11,8 кв. м. після рішення Печерського районного народного суду від 08 квітня 1986 року, яким зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у встановленні перегородки в кімнаті 22,7 кв. м. згідно плану забудови. 19.02.1999року Управління державного архітектурно - будівельного контролю Відмонту Миколі Сігізмундовичу видано дозвіл №52 на введення в експлуатацію закінченого будівництвом приватного житлового будинку по вул.. Мічуріна в Печерському районі м. Києва . Оцінивши в сукупності встановлені судом обставини та відповідні їм норми закону, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Так, позивач посилається на те, що ще за життя свого батька здійснив прибудови до будинку [ADDRESS] . В обґрунтування вказаної обставини, позивач надав квитанції про придбання будівельних матеріалів за період з червня по жовтень 1967року , 1968, 1981-1988 рр. без визначення конкретного місця їх транспортування та покупця . Зазначені докази суд відхиляє , оскільки вони не підтверджують обставину здійснення будівництва прибудови по [ADDRESS] позивачем за згодою власника будинку. При цьому суд звертає увагу на те, що в січні 1967 року домовласника [PERSON] було зобов'язано вжити передбачених заходів щодо узаконення самовільно побудованих будівель. Отже прибудови у вигляді кімнати площею 11,9 кв. м., веранди 5,9 кв. м., кухні 6,8 кв. м., санвузлу 3,8 кв. м., коридору 6,2 кв. м. вже були побудовані на той період. Посилання про наявність у позивача права спільної сумісної власності на прибудови до будинки [ADDRESS], які були побудовані до 1967 року , з урахуванням положення ч 1 ст. 17 Закону України «Про власність» суд відхиляє, з огляду на відсутність доказів здійснення позивачем будівництва, а також те, що положення вказаного закону не розповсюджуються на відносини , що виникли до 1991 року. В даному випадку главою 11 ЦК України в редакції 1963 року було встановлення поняття спільної власності , наслідки прибудови або перебудови будинку, що є спільною частковою власністю. Будинок [ADDRESS] не належав кільком особам, а належав одному власнику [PERSON]., а отже не був об'єктом права спільної власності. Позивач не навів переконливих доводів в обґрунтування своїх посилань щодо порушення порядку видачі дозволу на введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, а з огляду на те, що позивач необґрунтовано посилається на наявність у нього права спільної сумісної власності на прибудови , позовна вимога є безпідставною. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 цього ж кодексу кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В даному випадку суд зазначає про відсутність будь-якого порушеного права або інтересу позивача, якій підлягає захисту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed