Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-06 00:00:00

07.05.2008 року [PERSON]. звернулася в суд з позовною заявою до військової частини А 2574, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 2558 гривень 11 коп. невиплаченої заробітної плати при звільненні, 248 гривень 12 коп. компенсації за втрату частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2292 гривні 40 коп. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON]. посилається на те, що відповідно до наказу №135 від 25.07.2005 року військової частини А 2574, вона була прийнята на посаду завідуючої сховищем четвертого відділу зберігання. Наказом від 29.12.2007 р. № 249 її було незаконно звільнено із займаної посади по ст. 40 п.2 КЗпП України. При звільненні їй була нарахована заробітна плата за грудень у розмірі 2559 гривень 99 коп. Проте зазначена сума їй не була виплачена, що підтверджується випискою з її рахунку у ПриватБанку де зазначено, що заробітна плата за грудень складає 1 гривня 88 коп. З урахуванням того, що у грудні 2007 року рівень інфляції становив 9,7%, то з відповідача необхідно стягнути ще й компенсацію у сумі 248 гривень 12 коп. за втрату частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати за грудень 2007 року. Командир військової частини невиплату заробітної плати мотивував тим, що заборгованості по заробітній платі у неї не було, оскільки зарплата була стягнута згідно з наказом №305 від 22.11.2007 року про притягнення її до повної матеріальної відповідальності за 2 викрадені водолазні шоломи у розмірі 1454 грн. Але стягнення за шоломи було здійснено із її заробітної плати за жовтень та листопад 2007 року. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 8.04.2008 року наказ командира військової частини за №305 було визнано незаконним та скасовано, а незаконно стягнуту заробітну плату у розмірі 1454 гривні 40 коп. повернуто. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15.02.2008 року вона була поновлено на займаній посаді, а 3 березня 2008 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням. Проте до цього часу відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за грудень місяць. Тому з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 3 березня 2008 року по даний час, за 44 дні, у розмірі 2292 гривні 40 коп., з розрахунку середньої заробітної плати за один день 52 гривні 10 коп. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені нею у позовній заяві позовні вимоги і пояснила, що наказом командира військової частини А 2574 від 29.12.2007 року вона була звільнена з роботи. При звільненні їй була нарахована заробітна плата у розмірі 2559 гривень 99 коп., котра їй не була виплачена у зв"язку з незаконним притягненням її до повної матеріальної відповідальності відповідно до наказу командира військової частини за №305 від 22.11.2007 року. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 16 лютого 2008 року вона була поновлена на роботі, проте 3 березня 2008 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 8 квітня 2008 року був визнаний незаконним та скасований і наказ командира військової частини про притягнення її до повної матеріальної відповідальності і стягнуто з відповідача на її користь 1454 гривні 40 коп. незаконно стягнутої з неї заробітної плати. А оскільки до цього часу відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, котру повинен був виплати в день її звільнення з роботи, то просила в повному обсязі задовольнити її позовні вимоги. Представник відповідача Литвиненко Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнала і пояснила, що розрахунок, зроблений позивачкою, є невірним, оскільки позивачкою не були враховані податки та збори які підлягають відрахуванню з заробітної плати. В нараховану позивачці до виплати при звільненні суму 2559 гривень 99 коп. увійшли: заробітна плата у розмірі 1030 гривень 10 коп., вихідна допомога у сумі 1103 гривні 77 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 426 гривень 12 коп. Заробітна плата позивачці була нарахована та виплачена вчасно, у розмірі 1 гривні 88 коп., оскільки відповідно до наказу командира військової частини позивачка була притягнута до повної матеріальної відповідальності, і з її заробітної плати за грудень була стягнута сума заподіяної шкоди у розмірі 1454 гривні 40 коп. Вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1174 гривень 84 коп. були виплачені позивачці 11 лютого 2008 року. Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" та постанови КМУ "Про затвердження порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових коштів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати", доходи, які мають разовий характер, не підлягають компенсації, а тому затримка виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку компенсації не підлягають. За жовтень та листопад 2007 року заробітна плата позивачці була повністю виплачена згідно роздавальних відомостей №194, 196, та №215, 216. Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15.02.2008 року позивачка була поновлена на роботі і працювала з 18.02.2008 року по 3.03.2008 року, і за цей період їй була виплачена заробітна плата у лютому 2008 року. А оскільки позовні вимоги позивачки є безпідставними, то просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у військовій частині А 2574 на посаді завідуючої сховищем четвертого відділу зберігання, і відповідно до наказу №249 від 29.12.2007 року вона була звільнена з займаної посади на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України. Про це пояснила в судовому засіданні позивачка по справі, цього не заперечувала в судовому засіданні і представник відповідача. У судовому засіданні позивачка стверджувала про те, що при її незаконному звільненні з роботи відповідачем їй була нарахована заробітна плата за грудень у розмірі 2559 гривень 99 коп., котра їй не була виплачена в день звільнення, а також їй не була виплачена заробітна плата за жовтень та листопад 2007 року. Проте у судовому засіданні встановлено, що заробітна плата за жовтень та листопад 2007 року позивачці була виплачена відповідачем, а також їй були виплачені і кошти по листам непрацездатності за жовтень та листопад 2007 року, що підтверджується копіями роздавальних відомостей за жовтень та листопад 2007 року по заробітній платі, та копіями роздавальних відомостей за жовтень та листопад місяць 2007 року по листам непрацездатності, які є в матеріалах справи. Що стосується заробітної плати позивачки за грудень місяць 2007 року, то довідкою від відповідача та копією роздавальної відомості за грудень місяць 2007 року, яка є в матеріалах справи, підтверджується, що за грудень 2007 року позивачці було всього нараховано 2559 гривень 99 коп., з яких заробітна плата - 1030 гривень 10 коп., вихідна допомога - 1103 гривні 77 коп., компенсація за невикористану відпустку - 426 гривень 12 коп., і що з нарахованої суми було утримано: прибутковий податок в сумі 150 гривень 39 коп., в пенсійний фонд - 13 гривень 08 коп., у фонд зайнятості - 5 гривень 15 коп., у фонд соціального страхування - 10 гривень 30 коп., профспілкові внески - 10 гривень 30 коп., за нестачу - 840 гривень, і всього за місяць з позивачки було утримано 1385 гривень 15 коп., і до видачі на руки нараховано 1174 гривні 84 коп. Копією з особового рахунку позивачки з ПриватБанку підтверджується / а.с.28 /, що кошти в сумі 1174 гривні 84 коп. їй були переказані на рахунок 11.02.2008 року, а тому у відповідача відсутня заборгованість перед позивачкою по заробітній платі. Крім того, після звільнення з роботи позивачкою був оскаржений наказ командира військової частини про її звільнення, і рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 лютого 2008 року, в справі за позовом [PERSON]. до військової частини А 2574 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, котре набрало законної сили, позивачка була поновлена на роботі і з відповідача на її користь було стягнуто 1739 гривень 15 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу. І в такому випадку відповідач не може нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, оскільки на нього покладено обов"язок по виплаті заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до наказу №135 командира військової частини А 2574 від 22.11.2007 року про притягнення [PERSON]. до повної матеріальної відповідальності, з її заробітної плати було утримано 1454 гривні 40 коп. за нестачу. Тому утримана сума за нестачу не являється заборгованістю по заробітній платі яка підлягає виплаті в день звільнення. До того ж позивачкою був оскаржений наказ командира військової частини про притягнення її до матеріальної відповідальності, і рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 8 квітня 2008 року, в справі за позовом [PERSON]. до військової частини А 2574 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до повної матеріальної відповідальності та стягнення заробітної плати в сумі 1454 гривень 40 коп., яке набрало законної сили з 11 червня 2008 року, її позовні вимоги були задоволені. Визнано незаконним та скасовано п.3 наказу №305 командира військової частини від 22.11.2007 року про утримання з заробітної плати позивачки нестачі в розмірі 1454 гривень 40 коп., та стягнуто з військової частини на її користь 1454 гривні 40 коп. незаконно стягнутої заробітної плати. І дана сума підлягає стягненню з відповідача в порядку виконання рішення суду по вищезазначеній справі, і не може бути предметом розгляду в даній справі. З дня поновлення позивачки на роботі і до дня її звільнення з роботи за власним бажанням, з 18.02.2008 року по 3.03.2008 року, відповідачем їй була повністю виплачена заробітна плата у лютому 2008 року, що підтверджується копією роздавальної відомості за лютий місяць 2008 року яка є в матеріалах справи / а. с. 29 /. Оскільки в процесі розгляду справи встановлено, що ніякої заборгованості відповідача перед позивачкою по заробітній платі не існувало ні на час звільнення, ні на даний час, то в задоволенні позовних вимог позивачки слід відмовити.

Outcome: dismissed