Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

01 квітня 2008 року, позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що вони 13 жовтня 2000 року купили у [PERSON]. та [PERSON]. - житловий будинок [ADDRESS], площею 28,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., крім того надлишок 198,9 кв.м. При будинку є надвірні будівлі: літня кухня літер «Б», б, б», вбиральня літер «П», льох літер «В», гараж літер «Д», літня кухня літер «Н», зливна яма літер «Ж», скважина та колодязь літер «Ж», огорожа, тротуар літер «З», хвіртка літер «К». У судовому засіданні позивачі наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, і кожен з яких пояснив, що на той час, коли вони укладали договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, то відповідно до вимог діючого законодавства. Подальша реєстрація даних договорів у нотаріальному порядку не вимагалася, про це вказано і в самому договір в Розділі №3 Загальні умови». Відповідачем не забезпечено явку свого представника у судові засідання, причини неявки суду не повідомлено, про час та місце слухання справи, повідомлений своєчасно та належним чином через засіб масової інформації, а саме через газету «Слобідський край», що відповідає вимогам «Переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2007 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких не відоме», затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів від 29 грудня 2006 року №678-р «Про друковані засоби масової інформації загальної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2007 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме». Відповідач викликався у судове засідання у порядку, передбаченому відповідно до діючого цивільно-процесуального законодавства - поштою. Однак, зворотні поштові повідомлення повертаються на адресу як такі, що не отримані відповідачем з відміткою поштової установи - «за відсутності підприємства за даною адресою». На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України, а саме: відповідач місце проживання (перебування) або місцезнаходження якого позивачеві не відоме, викликається до суду через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Виходячи з вище викладеного, відповідач був викликаний в судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявна в матеріалах справи газета «Слобідський Край» №47 від 24 квітня 2008 року в якій на аркуші справи №10 наявне оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 08 травня 2008 року. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа - [PERSON], вказав, що знаходить позовну заяву позивачів такою, що підлягає задоволенню, оскільки, станом на момент укладення договору, вони виконали всі необхідні умови і домовилися з усіх суттєвих питань, внесли вартість за будинок та зареєстрували даний договір купівлі продажу в Лозівському бюро технічної інвентаризації. Третя особа [PERSON], у судові засідання не з»явилася, однак направила на адресу суду телеграму про слухання справи за її відсутності. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2000 року позивачі придбали у [PERSON]та [PERSON]житловий будинок [ADDRESS](а.с.№26-28). Договір купівлі-продажу № 1-548 від 13 жовтня 2000 року був укладений в Лозівській товарній біржі на підставі Біржового контракту № 548 від 12 жовтня 2000 року та договорів - порук від імені продавців та брокера [PERSON]. на здійснення біржової угоди (а.с.№ 39). Фактично договір купівлі-продажу сторонами виконаний повністю. Позивачі сплатили грошову вартість будинку, зареєстрували договір в Лозівському БТІ, отримали реєстраційне посвідчення, яке записане в реєстровій книзі № 37 за реєстровим номером 5388 від 25 жовтня 2000 року, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.№26-28) та реєстраційним посвідченням (а.с.№40). Позивачі перейшли проживати в будинок, проживають в ньому, користуються та розпоряджаються ним. Крім того, з огляду на умови даного договору, а саме: Розділу №3 «Загальні умови» в п.п.3.2. зазначено, що Згідно до ст..15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Судом було встановлено, що Договір купівлі продажу (а.с.№10) було укладено у 13 жовтня 2000 року, тобто на час дії Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, тоді як, на момент звернення позивачем з даним позовом до суду, в дію вступив Цивільний Кодекс України 2004 року, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України, судом вирішувалося питання відносно того, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року встановлено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, з урахуванням викладеного, застосуванню підлягають норми ЦК України 2004 року. Так, відповідно до ч.4 ст. 203ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 657 договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 209ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У судовому засіданні з огляду на договір купівлі продажу від 13 жовтня 2000 року (а.с.№39) вбачається, що сторонами дотримано всі його умови, за БТІ зареєстровано. Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1-548 від 13 жовтня 2000 року, що був зареєстрований в Лозівській товарній біржі на підставі Біржового контракту № 548 від 12 жовтня 2000 року та договорів - порук від імені продавців та брокера [PERSON]. на здійснення біржової угоди.

Outcome: approved