Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

19 червня 2007 року до Староміського районного суду м. Вінниці надійшла позовна заява від [PERSON]. про визнання незаконними наказів № 93/1 від 3.05.07 та № 113 від 23.05.07 про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган, визнання незаконним наказу № 87-к від 23.05.07 про припинення з ним трудового договору шляхом звільнення відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, та поновлення [PERSON]. на роботі, стягнення з ВАТ „Вінницягаз” середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.05.07 до 19.06.07 в розмірі 2497 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень та стягнення судових витрат. Свої вимоги [PERSON]. мотивував тим, що в юридичному відділі ВАТ „Вінницягаз” він працював з 23 травня 2006 року на посаді юрисконсульта, з 3 січня 2007року - на посаді заступника начальника юридичного відділу, а з 23 березня 2007 року виконував обов'язки начальника юридичного відділу ВАТ „Вінницягаз” з доплатою різниці в посадових окладах. Про своє звільнення позивач дізнався 23.05.07р., коли вийшов на роботу наступного дня після відрядження 22.05.07р. Ознайомившись з наказом про звільнення дізнався, що підставою його звільнення є накази № 93/1 від 3.05.07р. та № 113 від 23.05.07р. про існування яких він раніше не знав. Вказаними наказами йому було оголошено догани за неналежне виконання посадових обов'язків та невиконання наказу керівника товариства № 87 від 26.04.07р. Формулювання причини звільнення, яке послугувало підставою для припинення трудових відносин з [PERSON]. негативним чином відобразилось на його діловій репутації, оскільки знайти гідну роботу за фахом з таким записом в трудовій книжці практично неможливо. Вважаючи притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. ВАТ “Вінницягаз” звернулося до суду з зустрічним позовом, в якому зазначило, [PERSON]., як в.о. начальника юридичного відділу ВАТ, був уповноважений прийняти участь в судовому засіданні Вищого господарського суду, яке мало відбутися в м. Києві 22.05.2007 року. Оскільки сума спору по справі складала 15 540 527.83грн., товариством було сплачене державне мито в сумі 12 750 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Для своєчасного забезпечення [PERSON]. у справі йому було надано службовий автомобіль, та виписані посвідчення про відрядження на нього та водія [PERSON]. Однак [PERSON]. не з”явився в судове засідання, про що свідчить постанова суду. Оскільки судове засідання відбулося без представника товариства державне мито поверненню не підлягає. Останньому нанесено матеріальний збиток в розмірі 12 750 грн. Також була завдана шкода комерційному найменуванню ВАТ “Вінницягаз”, яка оцінюється в одну тисячу грн. Просить стягнути з [PERSON]. вказані суми, та судові витрати. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги збільшивши розмір моральної шкоди з 3000 (трьох тисяч) гривень до 30 000 (тридцяти тисяч) гривень, відмовився від вимоги про поновлення на роботі, та просив суд змінити дату звільнення та формулювання його причин на звільнення з 17 грудня 2007 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, інші позовні вимоги залишив без змін. Суду пояснив, що його звільнення відбулося з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема вказані догани він вважає оголошеними йому безпідставно з огляду на відсутність підтвердження ознайомлення його з розпорядженням, які начебто не виконав, під час оголошення йому догани відповідно до наказу № 93/1 від 3.05.07р. Наказ № 113 від 23.05.07р. про оголошення йому догани виданий без будь-якого документального підтвердження, та не відповідає фактичним обставинам справи, що свідчить лише про упереджене ставлення до позивача з боку виконуючого обов'язки голови правління [PERSON] Крім того, власником порушено вимоги ст. 43 КЗпП України, оскільки не отримано згоду профспілкового органу, а позивач є членом профспілки. Стосовно позову до нього пояснив, він знаходився у трудових відносинах з товариством. Відносини між товариством та ним регулювались Кодексом законів про працю України, розділ IX якого, зокрема, передбачає, як умови так і вичерпний перелік підстав матеріальної відповідальності працівника. Просив його позов задоволити, а в позові до нього відмовити. Представник позивача [PERSON]. підтримав вимоги позивача. Пояснив, що відповідач не зміг надати доказів, що при призначенні на відповідні посади, які займав [PERSON]. працюючи на ВАТ „Вінницягаз”, він був належним чином повідомлений про коло своїх обов'язків, як це вимагає чинне законодавства, зокрема ст. 29 КЗпП України. Видані накази про застосування дисциплінарних стягнень до [PERSON]. не мають жодних підстав, відповідно до яких вони були підготовлені та доведені працівнику під розписку. Порушено вимоги ст.149 КЗпП України про необхідність попереднього отримання пояснення порушника, що визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень. Документи, надані відповідачем на підтвердження його позиції, містять чисельні протиріччя, що створює сумніви щодо їх обґрунтованості та достовірності, а отже вони не відповідають вимогам ст. 57-59 ЦПК України щодо доказів. Сам наказ про звільнення не відповідає вимогам п.3 ст. 40 КЗпП України та ст. 147, 149 КЗпП України, які зокрема передбачають, що за передбачений п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього відповідних заходів впливу за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, в той час як наказ № 87-к від 23.05.07р. про припинення з [PERSON]. трудового договору не містить опису проступку, за який відбулося звільнення, як і посилань на будь-які документальні чи інші докази, які послугували підставою для його прийняття, не містить в ньому посилання на підстави щодо дотримання процедури звільнення, тобто отримання пояснення, рішення профспілкового органу про надання згоди на звільнення. Чисельні документи відповідача, які подано останнім до суду, містять не тільки суперечності і протиріччя, а й чисельні порушення діловодства. Так, наказ № 93/1 від 3.05.07р. виданий через дріб, що не передбачено Примірною інструкцією з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМ України № 1153 від 17.10.97, а номери наказів в наказі про звільнення вписані від руки, що складає враження, що на час видання номери наказів ще не були відомі та чисельні інші невідповідності, які відображено в письмовому пояснені, яке надано суду. Представник відповідача ВАТ „Вінницягаз” Каленський І.В. в судовому засіданні позов до ВАТ не визнав, свій позов підтримав та суду пояснив, що [PERSON]., як виконуючий обов'язки начальника юридичного відділу ВАТ „Вінницягаз” за своїми посадовими обов'язками зобов'язаний виконувати накази, розпорядження та інші керівні вказівки голови правління. [PERSON]. не виконував локальні нормативні акти товариства. Так, наказом № 87 від 26.04.07р. на працівників товариства, в т.ч. [PERSON]., було покладено обов'язок подання голові правління документів, зазначених в наказі, однак зазначений наказ [PERSON]. не виконав, що і стало підставою для оголошення йому догани наказом № 93/1 від 3.05.07. Наказом № 113 від 23.05.07 [PERSON]. було оголошено догану в зв'язку з відсутністю на судовому засіданні, призначеному на 22 травня 2007 року у Вищому господарському суді. Наказом № 87-к від 23.05.07 [PERSON]. було звільнено з посади заступника начальника юридичного відділу на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського впливу. Щодо порушення порядку звільнення, пояснив, що на ВАТ „Вінницягаз” дійсно функціонує професійна спілка працівників газового господарства ВАТ „Вінницягаз”. На момент звільнення профспілкова організація надала згоду, що підтверджується витягом з протоколу засідання профспілкового органу № 5 від 23.05.07. Зважаючи на допущені з боку [PERSON]. порушення трудової дисципліни підставою для звільнення можуть матись на увазі не тільки підстави, передбачені ст. 40 КЗпП України, але і фактичні обставини, що стали причиною для звільнення. Заперечує, що [PERSON]. завдано моральну шкоду, але не заперечує, що незаконне звільнення може завдати моральних страждань. Діями [PERSON]. завдано товариству значної шкоди, оскільки його відсутність на засіданні касаційної інстанції призвела до завдання товариству майнової шкоди в розмірі 15 540 527.83 грн. Також постраждав імідж підприємства, голови правління ВАТ. Немайнова шкода товариству останнім оцінюється в 1000 грн. Майнові збитки заподіяні через неявку [PERSON]. в судове засідання Вищого господарського суду України 22.05.07р., як представника товариства, склали 12 750 грн. і повинні бути ним відшкодовані, як і судові витрати в сумі 167,5 грн. Просить стягнути з [PERSON]. вказані суми, а [PERSON]. в позові відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. показав, що він приймав участь в роботі комісії, створеної головою правління товариства з метою перевірки виконання окремими працівниками товариства наказів і розпоряджень. Саме на підставі висновків цієї комісії було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани до [PERSON]. Висновки комісії стосовно позивача він особисто вважає правильними. Щодо переконання членів комісії в тому, що [PERSON]. був належним чином та своєчасно повідомлений про вказані розпорядження, та чи входять доручені [PERSON], завдання до кола його посадових обов'язків, відповів, що комісія дані питання не перевіряла, а відповідальним за своєчасне інформування є інший працівник [PERSON]., який не був включений до складу комісії. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]., водій автомобіля, відповідальний за поїздку у відрядження до м. Києва на засідання Вищого господарського суду України, показав, що приїзд на засідання відбувся вчасно за 10 хвилин до його початку. Також пояснив, що йому необхідно 5 годин, щоб добратися до м. Києва. Відрядження відмічали вже після обіду, бо приїхали, в обід. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]., колишній працівник юридичного відділу товариства, показав, що ніяких доручень від свого безпосереднього керівника в.о. начальника юридичного відділу [PERSON]. про виконання наказу голови правління № 87 від 26.04.07р. він не отримував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. показав, що за його роботи у ВАТ „Вінницягаз” [PERSON], зарекомендував себе з позитивної сторони, та в результаті був призначений на посаду заступника начальника відділу, а після його звільнення [PERSON]. виконував обов'язки начальника юридичного відділу. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON]. до ВАТ „Вінницягаз” підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини, що врегульовані нормами трудового законодавства. Наказом від 3.05.07 № 93/1 [PERSON]. оголошена догана за невиконання наказу №87 від 26 квітня 2007 року, яким позивач разом з іншими працівниками призначався відповідальною особою за підготовку та надання документів, визначених цим же наказом. Проте, видаючи наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відповідач порушив процедуру застосування дисциплінарних стягнень, наказ не містить посилання на відповідне пояснення та і відсутні підстави, які слугували застосуванню дисциплінарного стягнення, не визначено, які ж конкретно вимоги не виконано позивачем. Відповідачем не надано доказів, що саме до обов»язків позивача відноситься підготовка та надання інформації, визначеної в наказі №87 від 26.04.07 року. Відповідно до ст.31 КЗпПУ власник немає права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Суд не приймає до уваги подані пояснювальні та службові записки, з огляду на суперечливості та неточності вказані в них, а також зважаючи на те, що особи, які їх подавали не відносять до числа осіб, які визначають трудові обов»язки працівників. Що ж до висновків за результатами службового розслідування, то як і стверджує свідок [PERSON]., дана комісія не перевіряла чи входять дані доручення в коло обов»язків [PERSON]. та чи були йому вони доведені, тому суд їх не приймає до уваги. Викликає сумнів і сама нумерація наказу №93\1, що не підтверджується ні інструкцією з діловодства товариства, ні загальним правилам діловодства, ні нумерацію інших наказів (№113 також про накладення дисциплінарного стягнення) Наказом від 23.05.07 року №113 [PERSON]. оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, його відсутність на судовому засіданні 22.05.07 року у Вищому господарському суді та невиконання розпорядження №10/1-р від 18.04.2007 року. Даний наказ не відповідає вимогам трудового законодавства через відсутність належних підстав та недотримання процедури застосування дисциплінарних стягнень. Суд не приймає до уваги, вказане в наказі посилання на пояснення позивача, як на підставу, так як дане пояснення не було надане в судове засідання. Висновки, які зроблені Товариством уже 23 травня 2007 року про порушення трудових обов'язків - відсутність на судовому засіданні 22 травня 2007 року та вину позивача, зроблені без підстав, та і вина позивача спростовується показами свідка водія [PERSON]. Що ж до невиконання розпорядження №10\1-р від 18.04.2007 року та наданими в судове засідання документами, то суд критично ставиться до них, з огляду на суперечності та неточності, які в них містяться, як то акт від 23.04.07 року складений про невиконання розпорядження №10/1-р, тоді як за змістом самого ж розпорядження інформацію слід надавати до 26 квітня 2007 року (заповнення Додатку №1), до 27 квітня 2007 року (заповнення Додатку №3). Доповідна [PERSON]. від 27.04.07 року містить інформацію про стан справ станом уже на 01 травня 2007 року. Комісія, яка проводила службове розслідування не встановила чи було доведено розпорядження до відома [PERSON]., чи входило це до його кола обов'язків надання інформації, як то про оформлення права власності, тоді як дана інформація подається в службовій записці заступника голови правління [PERSON]., чи ознайомлений позивач з продовженням строку виконання розпорядження. Таким чином, накази від 03.05.07 року № 93\1 та від 23.05.07 року №113 про оголошення доган є незаконними. Відповідно до ст.235 КЗпП України звільнення є законним, якщо працівник був звільнений на законній підставі та у встановленому законодавством порядку. 23 травня 2007 року в.о. голови правління ВАТ „Вінницягаз” [PERSON]. підписано наказ № 87-к про припинення трудових відносин з заступником начальника юридичного відділу товариства [PERSON], на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Відповідно до даного наказу підставами для звільнення є наказ №93\1 від 03.05.07 року та наказ №113 від 23.05.07 року. Разом з тим, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України та роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.92 № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів” передбачено, що за даними підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення. Натомість зазначений наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки не передбачає посилання на конкретний проступок, який викликав би необхідність застосування дисциплінарного стягнення, ні опису обставин, не вказано конкретних підстав, з яких проведено звільнення працівника. В наказі відсутні будь-які свідчення дотримання встановленої законом процедури отримання згоди профспілкового органу відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України. Суд не приймає до уваги подане рішення профспілкового комітету і подання адміністрації, так як вони містять явні суперечності, подання підписане 22 травня 2007 року і містить в собі посилання на факти, які відбулися уже 23 травня 2007 року. Щодо коло обов'язків [PERSON]., визначених в посадових інструкціях, то відповідач не довів факт виконання, відповідно до ст.29 КЗпП України, свого обов'язку в частині доведення до працівника коло його обов'язків та правил поведінки, які діють в товаристві. Суд, виходячи з положень постанови Верховного Суду України № 8 від 30.05.97 „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах” не приймає до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи, яку проводила Вінницька філія КНДІСЕ що підписи в посадових інструкціях та положенні про юридичний відділ товариства належать [PERSON], через недостатню обґрунтованість. Крім того, слід враховувати його неузгодженість з іншими матеріалами справи: категоричним запереченням вказаного факту позивачем, та поведінку відповідача з приводу надання даних посадових інструкцій, оскільки протягом кількох місяців представник відповідача не міг підтвердити наявність такого доказу, і лише через три місяці, їх посадові інструкції на всі посади затверджені головою правління одночасно, і в один день підписані [PERSON]., що ніяким чином не узгоджується з чинним законодавством, яке передбачає ознайомлення з посадовою інструкцією при вступі на посаду чи прийомі на роботу. Оцінивши покази свідків, суд прийшов до висновку, що [PERSON]. та [PERSON]. не змогли підтвердити обґрунтованість застосування дисциплінарних стягнень до [PERSON]. і, зокрема, жоден з них не зміг надати відомостей в тій частині, в якій відповідачем недостатньо було надано документальних доказів, а саме, жоден з них не підтвердив, що знайомий з колом обов'язків [PERSON]., що вказані розпорядження передбачали підготовку саме тих питань, за які мав відповідати позивач, ніхто з них не зміг підтвердити, що вказані розпорядження були взагалі доведені [PERSON]. При цьому, свідок [PERSON]., колишній керівник юридичного відділу товариства вказав, що за його роботи на товаристві позивач був призначений на посаду заступника начальника відділу з огляду на його професійний рівень та морально-ділові якості. Таким чином накази по застосуванню дисциплінарних стягнень видані з грубим порушенням законодавства, а звільнення є незаконним. Відповідно до ст.235 КЗпП України та Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ, суд вправі, встановивши, що звільнення проведено незаконно, в разі якщо працівник не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати незаконним звільнення, і не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причин відповідно до ст.38 КзпП України. Суд приймає до уваги відмову позивача в частині поновлення на роботі і вважає за можливе змінити дату та формулювання причини звільнення на „звільнений з 17 грудня 2007 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України”. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, суд при прийняті рішення одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначені оплати вимушеного прогулу суд, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, відповідно до якого середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за два останні календарні місяці, що передували звільненню. За даними розрахункових листів заробітна плата за останні два місяці роботи позивача у відповідача (березень, квітень 2007 року), становить 2242,25 грн. та 2752,49 грн. відповідно. Таким чином, середня заробітна плата складає 2 497,37 грн.. Середній заробіток за час вимушеного прогулу (в період з 23.05.07 по 19.06.07) складає 2 436,46 грн. (2 497,37 грн. : 20,5 роб. днів х 20 роб. днів = 2436,46 грн.) Розглянувши докази та обґрунтування позивача стосовно заподіяння йому моральної шкоди суд прийшов до висновку, що дії уповноваженої особи власника товариства пов'язані з грубим порушенням законодавства про працю і ущемляють права працівника, вони не відповідають вимогам, які передбачені в ст. 237-1 КЗпП України, оскільки порушення законних прав працівника мають неодноразовий, системний характер та призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується, що звільнення особи по ст.40 п.3 КЗпП України призводить до моральних страждань, впливає негативно на нормальні життєві зв'язки, зумовлює необхідність додаткових зусиль для організації свого життя та оцінює моральну шкоду, виходячи з принципів розумності та справедливості. в розмірі 3 тис. грн. Суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову, оскільки [PERSON]. перебував в трудових відносинах з Товариством. Відповідно до Кодексу законів про працю України, розділ IX якого, зокрема, передбачає, як умови так і вичерпний перелік підстав матеріальної відповідальності працівника. Товариство не надало жодних підстав для стягнення з [PERSON], заподіяної матеріальної шкоди (ст.133, 134 КЗпП України). Товариство також не змогло довести наявність умов, необхідних для покладення на працівника матеріальної відповідальності (ст.130 КЗпП України). Відсутнє обґрунтування причинно-наслідкового зв'язку між діями [PERSON]. і заподіянням матеріального збитку, не доведена наявність в його діях вини, так і фактичного підтвердження отриманих майнових збитків. Що ж до взагалі збитку, вираженого в сумі неповернутого державного мита, то суд, відмічає, що цивільно-процесуальним законодавством, визначено чіткий перелік підстав повернення державного мита. На підставі викладеного,

Outcome: partial