overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

В лютому 2008 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], належить по 1/4 частині у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх вимог позивачі вказали на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1998 року, виданого на підставі розпорядження № П-1373 від 08.10.1998 року ВАТ «Будівель-монтажний трест № 17», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку квартири. Позивачі вважають, що вони протягом 6-и місяців фактично прийняли спадщину після померлого [PERSON] на його частку квартири, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживали в спадковому майні та користувалися ним. Відповідно до п. 224 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Оскільки частки у спільному майні не визначенні, позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачі не з'явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав. Представник 3-ї особи у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю у зв'язку з виробничою завантаженістю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження № П-1373 від 08.10.1998 року ВАТ «Будівель-монтажний трест № 17» квартира [ADDRESS] була приватизована на чотирьох членів сім'ї, про що було видане свідоцтво про право власності на житло від 08.10.1998 року. Згідно даного свідоцтва квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на його частку майна. Спадкоємцями за законом є члени його родини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в своїй заяві позовні вимоги визнав повністю. Таким чином, суд вважає за можливе визначити, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], належить по 1/4 частині у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що на виконанні ВДВС Скадовського РУЮ знаходиться виконавчий лист за рішенням Скадовського районного суду№2-735 від 2 жовтня 2000 року про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 9 серпня 2000 року. 20 березня 2008 року він отримав довідку ВДВС Скадовського РУЮ про стан заборгованості [PERSON] станом на 1 лютого 2008 року, в довідці також вказано про повну несплату [PERSON] з 1 травня 2005 року по 19 квітня 2006 року, аліментів на утримання неповнолітнього сина, фактично аліменти не сплачувалися та повністю ігнорувалися аж до 12 квітня 2007 року, так як з 19 квітня 2006 року по 30 вересня 2007 року було призначено державну допомогу на дитину. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати, за період з 1 травня 2005 року по 5 жовтня 2007 року, тобто 8490,85 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду спарви була повідомлена належним чином. за згодою позивача суд ухвалє рішення при заочному розгляді спарви, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обгрунтована та відповідає вимогам ст.ст. 194,195,196 СК України та підтверджена матеріалами, доданими до неї: копією виконавчого листа №2-735/00 від 2 жовтня 2000 року по виконанню рішення Скадовського районного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку, починаючи з 9 вересня 2000 року до повноліття дитини, довідкою ВДВС про розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів, розрахунком розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, які суд визнає доказами згідно ст. 64 ЦПК України, а тому вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову при заочному розгляді справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

12.02.2008 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, зареєстрованого 13 січня 1990 року відділом запису актів громадянського стану Ленінського райвиконкому міста Одеси, актовий запис № 14. При цьому позивач посилався на те, що з липня 2007 року шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати, відповідачка забрала усі свої речі та перейшла на проживання до іншого чоловіка. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Також позивач повідомив, що шлюб у нього з відповідачкою перший, від шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який залишився проживати з ним. У попередньому судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, відповідачка заявила про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 13 січня 1990 року відділом запису актів громадянського стану Ленінського райвиконкому міста Одеси, актовий запис № 14. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з липня 2007 року і не мають наміру їх поновлювати, відповідачка проживає за іншою адресою, перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, від шлюбу у сторін двоє дітей, з яких старший син досяг повноліття, менший син - [PERSON], [INFO], залишився проживати з позивачем. Майновий спір чи спір про місце проживання дитини у сторін відсутній. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дитини і шлюб може бути розірваний. За погодженням сторін, при видачі органом РАЦС свідоцтва про розірвання шлюбу державне мито підлягає стягнунню з позивача. На підставі встановленого, згідно ст.ст.104, 105, 110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася 18.04.2008 року до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 25 лютого 1995 року відділом РАГС Балтського району Одеської області, актовий запис №27, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем мають різні погляди на життя, шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Також позивачка повідомила, що шлюб у них перший, від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. У попередньому судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі, також повідомив, що строк для примирення не потрібний. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у попередньому судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 25 лютого 1995 року відділом РАГС Балтського району Одеської області, актовий запис №27. Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO], котра проживає з позивачкою. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір та спір про місце проживання дитини у сторін відсутній. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дочкаи і шлюб може бути розірваний. На підставі встановленого, згідно ст.ст.104, 105, 110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася 19.05.2008 року до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 10 травня 2002 року відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №343, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем мають різні погляди на життя, шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу у них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. У попередньому судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі, також повідомив, що строк для примирення не потрібний. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у попередньому судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у попередньому судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 10 травня 2002 року відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №343. Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], котрий проживає з позивачкою. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у позивачки другий, у відповідача перший, майновий спір та спір про місце проживання дитини у сторін відсутній. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дитини і шлюб може бути розірваний. За погодженням сторін державне мито при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу підлягає стягненню з позивачки. На підставі встановленого, згідно ст.ст.104, 105, 110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON]звернулися до суду з позовом до Деньгівської сільської Ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування. Причиною цього стало те, що [INFO] помер чоловік та батько [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на майно у вигляді жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], яку вони прийняли шляхом спільного проживання з померлим до дня його смерті і по даний час в спадковому будинку. При житті померлий [PERSON] не провів оформлення права власності на належний йому будинок, тобто не одержав свідоцтво про право власності на жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON]з дорученням, яка представляє інтереси позивача [PERSON] підтримала позов повністю і наполягла на його задоволенні, тобто на визнанні за [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив до суду лист, в якому зазначено, що представник органу місцевого самоврядування - сільська Рада с. Деньги не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачів, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: ? з даних свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 25; ? з даних свідоцтва про одруження, вбачається що [PERSON] 21.01.1973 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Деньгівському відділі сільЗАГСу Золотоніськго району Черкаської області та змінила своє прізвище на "[INFO]"; ? з даних свідоцтва про народження, вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; ? з даних технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, виданий Золотоніським ЧООБТІ 28.11.2003 року та довідки, виданої виконкомом Деньгівської сільської Ради Золотоніського району Черкаської області № 134 від 26.02.2008 року, з яких вбачається, що за [PERSON], який помер [INFO] рахується житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування, підлягає до повного задоволення, зважаючи на те, що в Україні були проведенні суттєві зміни щодо реєстрації права власності на майно, первинна реєстрація на яке не була проведена, а правовстановлюючий документ відсутній, у разі смерті його власника. Суд вважає, що визнання права власності в порядку спадкування повинно проводитися шляхом визнання права власності за померлою особою-спадкодавцем, а в порядку спадкування, за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, чи якимось іншим чином має право на спадщину.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO]безвісно відсутнім, мотивуючи тим , що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. з 01.05.1993 року . В червні 1998 року [PERSON]. добровільно залишив сім'ю, забрав свої речі , зняв свою реєстрацію за адресою[ADDRESS] і виїхав в невідомому напрямку. До цього часу місцезнаходження його невідоме. Внаслідок того, що місцезнаходження [PERSON]. в ході розшуку встановити не вдалося і на протязі року немає відомостей про нього заявниця прохає суд визнати його безвісно відсутнім з метою оформлення в по - дальшому розірвання з шлюбу. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, прохає її задовольнити. Зацікавлена особа - відділ РАЦС не заперечує проти задоволення заяви, прохає розглянути справу без участі свого представника, надавши суду письмову заяву. З'ясувавши обставин справи , заслухавши учасників судового засідання, суд вважає , що заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON]. уклали між собою шлюб 01.05.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. З червня 1998 року [PERSON]. залишив свою сім'ю, забрав належні йому речі, зняв реєстрацію за адресою[ADDRESS] і до цього часу місцезнаходження його невідоме. Прийнятими заходами місце знаходження [PERSON]. встановити не вдалося. Факт відсутності відомостей про [PERSON]. близько 10 років підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON] . Враховуючи те що місцезнаходження [PERSON]. невідоме, прийнятими заходами встановити місце його знаходження не вдалося, інтереси заявниці, яка має намір розірвати шлюб з [PERSON]. суд вважає можливим задовольнити вимоги заявниці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свій позов тим, що 30.07.1999 року вона зареєструвала з Відповідачем шлюб. 11.01.2005 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Тривалий час вони проживають окремо, і відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, чим ставить її та дитину в тяжке матеріальне становище. Відповідач здоровий, працездатний, інших стягувачів і непрацездатних батьків немає. Позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ј частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON]. свої позовні вимоги підтримала повністю, прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON]., будучи повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. 09.06.2008 року головуючим ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6), від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], (а.с.5), яка проживає разом з Позивачкою, окремо від відповідача, знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, чим ставить позивачку та дитину в тяжке матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач просить надати йому додатковий строк прийняття спадщини після померлої [PERSON] посилаючись на те, що згідно заповіту він має право на спадщину. [PERSON] померла [INFO], але він внаслідок стану його здоров'я своєчасно спадщину не прийняв. На рахунку Ощадного банку міститься внесок спадкодавця і він бажає його отримати. В судовому засіданні [PERSON]позов підтримав. Представник відповідача позов визнав. Відповідно до ст. 130 ч.4 ЦПК України за визнання відповідачем позову, суд вважає можливим вирішити справу за попереднім розглядом. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи. суд вважає, що позов слід задовольнити, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач являється спадкоємцем по заповіту померлої [PERSON], а строк прийняття спадщини пропустив із-за причин, що суд визнає поважними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000грн.за безпідставне звинувачення в скоєнні злочину. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що до суду відповідачем було подано скаргу приватного звинувачення і судом було порушено порушено кримінальну справу за ч.1 ст.125 КК України. Однак, вироком Світловодського міськрайонного суду його визнано невиним і по суду виправданим. Зазначив, що за безпідставне звинувачення його відповідачем в скоєнні злочину заподіяно моральну шкоду, яка полягає у втраті спокою, з”явилася роздратованість в спілкуванні з людьми, поніс значні збитки від не отриманого прибутку підприємницької діяльності. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. В заперечення відповідач зазначила, що від дій і зухвалої поведінки та рукоприкладства вимушена була звернутися зі скаргою приватного звинувачення до суду. Вважає безпідставним звернення позивача до суду, а тому просить відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає відмовити в задоволені позову з наступних підстав. Відповідач в порядку ст.27 КПК України звернулася до суду зі скаргою приватного звинувачення. Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.10.2007р. позивача в пред”явленому звинуваченні за ч.1 ст.125 КК України визнано невинним і по суду виправданим/а.с.5-8/. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Так, позивачем суду не доведено, як зазначено в позові та поясненнях позивача, що “останній весь час перебував в стресовому стані в очікуванні кримінальної репресії, якої домагалась відповідач”. Будь-яких доказів, які б могли переконати суд в спричинені відповідачем позивачу моральної шкоди суду не надано. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: dismissed