Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого по [ADDRESS] та області, укладений 27 вересня 1992 року між ним і сільськогосподарським підприємством «Воля», правонаступником якого є ТОВ «Рудка», мотивуючи свої вимоги тим, що вказане домоволодіння він збудував за власні кошти, а спірний договір укладав, не розуміючи його юридичних наслідків. Заявлені вимоги мотивуються тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений позивачем внаслідок обману та під впливом помилки, оскільки він за власні кошти за допомогою батьків побудував будинок, купуючи в СГП «Воля» лише будівельні матеріали, мешкав в ньому та був зареєстрований, проте, не розуміючи юридичних наслідків, які потягне укладення правочину, підписав договір купівлі-продажу, оскільки йому пояснили це формальною необхідністю, зазначивши, що на його право власності укладення договору будь-яким чином не вплине. Позивач заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Адвокат позивача вважала, що позов підлягає задоволенню, оскільки документально підтверджено, що [PERSON] рішенням виконкому Рудківської сільської ради було дозволено будівництво спірного будинку та видано паспорт забудовника, а згодом - прийнято рішення про оформлення права особистої власності на житловий будинок та виготовлено технічний паспорт на його ім'я. Фактично позивач лише купував у відповідача будівельні матеріали, про що свідчать надані платіжні квитанції, проте, договір купівлі-продажу уклав під впливом обману, оскільки його повідомили про те, що на його право власності щодо будівлі це будь-яким чином не вплине, а посвідчення договору необхідно, оскільки колгосп не мав права продавати будівельні матеріали. Крім того, [PERSON], будучи юридично необізнаним, не розумів правових наслідків укладеного правочину. Про те, що він не являється одноособовим власником домоволодіння, позивач дізнався лише в 2007 році при розгляді Чернігівським районним судом цивільної справи за позовом [PERSON] до нього про розподіл майна подружжя. Представник ТОВ «Рудка» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пропуск [PERSON] строків звернення до суду. Крім того, стверджував, що СГП «Воля» будувало спірний будинок, про що свідчать надані суду кошторисні відомості про будівництво колгоспом в 1992 році будинків для колгоспників. Саме тому цього ж року з позивачем, як і з іншими колгоспниками було укладено договір купівлі-продажу будинку, а при виході з колгоспу [PERSON] сплатив його повну вартість, що підтверджується наданими ним платіжними квитанціями. Відповідачка [PERSON] та її представник, заперечуючи проти задоволення позову, вважали, що договір купівлі-продажу відповідав волі позивача і був укладений відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той час. Крім цього, зазначали, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він особисто підписував оспорюваний договір і не міг не знати про його зміст. На час укладення правочину [PERSON] не був обмежений в дієздатності, а отже відсутні обставини, які б перешкоджали йому усвідомлювати значення своїх дій і оспорити договір у встановлені законодавством строки за наявності такої необхідності. Представник третьої особи Рудківської сільської ради заперечувала проти задоволення позову, вважаючи, що позивач пропустив строки звернення до суду за захистом свого порушеного права. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено по справі, між [PERSON] та сільськогосподарським підприємством «Воля» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою : [ADDRESS]. Договір підписано позивачем з однієї сторони та представником СГП «Воля» з іншої. Згідно положень ст. 71 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час укладення спірного договору, загальний строк за захистом права за позовом особи, право якої порушено, встановлювався в три роки. Суд погоджується з поясненнями сторони відповідача, про те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, виходячи з того, що [PERSON] особисто укладав правочин і підписував оспорюваний договір, чого не заперечував в судовому засіданні, а тому не міг не знати про його зміст. На час укладення правочину [PERSON] не був обмежений в дієздатності, а отже відсутні обставини, які б перешкоджали йому усвідомлювати значення своїх дій і оспорити договір у встановлені законодавством строки за наявності такої необхідності. Юридична необізнаність, на яку посилався позивач, не може бути підставою для поновлення строку позовної давності, оскільки [PERSON] не навів причин, через які він був позбавлений можливості раніше отримати юридичну консультацію і звернутись за захистом порушеного права. Суд не бере до уваги доводи позову про те, що лише під час розгляду Чернігівським районним судом цивільної справи про розподіл спільного майна подружжя [PERSON] дізнався, що не є одноособовим власником будинку, вважаючи, що він мав можливість отримати інформацію про режим спільного майна подружжя як на час укладення шлюбу, так і на час укладення договору. За умовами ст.ст. 80, 75 Цивільного кодексу УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, її застосування для суду є обов'язковою незалежно від заяви сторін. Наведене не суперечить положенням ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, про що в судовому засіданні наполягала сторона відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed