Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-14 00:00:00

У вересні 2007 року позивач[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3, 95 га, яка розташована на території Новотагамлицької сільської ради. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який був власником земельної ділянки площею 4,21 га, яка також розташована на території вказаної сільської ради. Після його смерті вона прийняла спадщину, до якої ввійшла і вказана земельна ділянка, про що нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину. Вона особисто не передавала свою земельну ділянку відповідачу площею 3, 95 га, і оскільки успадкувала земельну ділянку 4, 21 га, а тому запропонувала відповідачу їх повернути, але їй було відмовлено з тих підстав, що договір оренди розірванню в односторонньому порядку не підлягає. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, а тому просить суд зобов'язати його повернути самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 3,95 га, яка належить їй на праві власності, визнати договір оренди від 31.10.2007р. недійсним та зобов'язати не чинити перешкод у користуванні успадкованою земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач та її представник наполягають на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, представники відповідача заперечують проти задоволення позову, вважають його безпідставним. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3, 95 га, яка розташована на території Новотагамлицької сільської ради, що стверджується копією Державного акту ( а.с. 15 ), яка згідно Договору оренди землі від 20.09.2004р., зареєстрованого 28.10.2005р. передана в оренду ТОВ «Карлівське сгп «ЛОС» ( а.с. 5, 7 ). Передача земельної ділянки підтверджується і Актом прийому-передачі ( а.с. 8 ). У судовому засіданні встановлено, підтверджується довідками відповідача, платіжними відомостями та не заперечується позивачем, що вона та її покійний чоловік дійсно отримували орендну плату за користування паю ( а.с. 38-43, 45-66 ). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо показали, що їм невідомо чи особисто[PERSON] підписувала договір оренди, але таких випадків, щоб інші особи підписували договори оренди належних їм земельних ділянок не було. З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 51-3/08 від 22.04.2008р. вбачається, що підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди, укладеного між позивачкою та відповідачем, [PERSON] не належить, а виконаний іншою особою. Підпис в акті прийому-передачі не досліджувався, оскільки бланк виконаний за допомогою копіювальної техніки ( 151-154 ). Відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - невід'ємною частиною договору оренди землі є: акт приймання - передачі об'єкта оренди. Відповідно до ст. 17 цього Закону - передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання - передачі. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 названого Кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Кодексу. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним. За змістом ч. 2 статті 124 Земельного кодексу України, якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Таким чином, суд вважає, що оскільки договір оренди від 20.09.2004р. позивачкою не підписувався, що стверджується висновком експертизи, тобто не було волевиявлення позивача, що відповідно до вимог законодавства тягне за собою недійсність вчиненого правочину, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, і оскільки відповідач незаконно використовує належну [PERSON] земельну ділянку розміром 3, 95 га., а тому повинен її повернути позивачці. Посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно, не відповідає дійсності, оскільки відповідач вважав, що ним виконані вимоги ч.3 ст. 125 Земельного кодексу України, тобто він приступив до використання земельної ділянки після одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, в даному випадку на підставі договору оренди землі. Суд не може прийняти заперечень представника відповідача про те, що додаткову угоду до договору оренди землі ( а.с. 44 ) підписувала[PERSON], оскільки вона укладена відповідно до договору оренди, який не відповідає вимогам законодавства та визнаний судом недійсним. Крім цього, позивач не оспорюючи факт підписання її покійним чоловіком договору оренди з відповідачем та відповідності його чинному законодавству просила зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні успадкованою земельною ділянкою та визнати вказаний договір недійсним. Так, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом та копії Державного акту вбачається, що [PERSON] успадкувала після померлого [PERSON] земельну ділянку площею 4, 21 га, що знаходиться на території Новотагамлицької сільської ради ( а.с. 10, 178 ). Згідно договору оренди укладеного 20.09.2004 р. та зареєстрованого 31.10.2005 року за № 040 555 800 388 вказана земельна ділянка [PERSON] передана в оренду ТОВ «Карлівське сгп «ЛОС» терміном на 10 років, що стверджується копіями договору оренди та акту прийому-передачі ( а.с. 27-30 ). В п. 40 зазначеного договору вказано, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни або розірвання договору. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, суд вважає, що договір оренди землі укладений між [PERSON] та відповідачем відповідає вимогам законодавства, його недійсність в судовому засіданні не встановлена, а тому перехід права власності на успадковану земельну ділянку до позивачки після померлого [PERSON] не є підставою для його зміни чи розірвання та не тягне за собою його недійсність, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині визнання вказаного договору недійсним та зобов'язання відповідача не створювати позивачу перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою суперечить умовам договору та чинному законодавству, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України - оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: судовий збір в розмірі 2, 83 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 2, 50 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 820 грн. Крім цього, в матеріалах справи є квитанція № 32 від 25.09.2007р. про оплату позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 208 грн. та договір про надання правової допомоги по даній справі від 15.10.2007р. з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України - правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Але у матеріалах справи немає доказів того, що [PERSON] є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Крім цього, оплату за правову допомогу в розмірі 208 грн. проведено до складання вказаної угоди, а квитанції про сплату позивачем коштів в розмірі 308 грн. за правову допомогу не надано. В зв'язку з наведеним суд вважає, що в стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved