Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON]. 05.06.2008 року звернувся до суду із позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Оазис» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права приватної власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належить будівля торговельного центру ( комплексу) та земельна ділянка площею 0,1480 га розташовані в [ADDRESS], яку він купив у відповідача за 34000 гривень. Гроші в повному розмірі сплатив відповідачу, про що свідчить квитанція від 15.01.2008 року. Відповідач зобов'язувався посвідчити договір купівлі - продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку протягом місяця з моменту отримання грошей, однак до цього часу зобов'язання не виконав і ухиляється від його виконання. Просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним, та визнати за ним право приватної власності на нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на підстави, викладені у заяві. Наполягає на визнанні права приватної власності на будівлю торгівельного центру ( комплексу) та земельної ділянки площею 0,1480 га, розташованих в [ADDRESS].Просить судові витрати в сумі 370 гривень віднести на його рахунок. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, направив заяву в якій визнає позов повністю, згоден визнати за позивачем право приватної власності на будівлю торговельного центру (комплексу) та земельної ділянки площею 0,1480 га, розташованих в [ADDRESS]. Підтвердив факт купівлі - продажу даного майна. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства: ст. 220 ч. 2, 334, 392, 655, 657 ЦК України, ст. 2, 3, 12, 13 Закону України „ Про власність; ”п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 „ Про судову практику у справах про визнання угод недійсними” зі змінами №15 від25.05.1998 року, відповідно до яких, якщо одна сторона виконала угоду повністю або частково, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, то суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду повністю визнати таку угоду дійсною. Предметом спору є визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права приватної власності на нього, внаслідок угод не заборонених законом. Судом встановлено, що 15.01.2008 року позивач купив, а відповідач продав будівлю торгівельного центру ( комплексу) та земельну ділянку площею 0,1480 га, розташованих в [ADDRESS]. Вартість майна відповідачу сплачена позивачем повністю згідно з домовленістю, в сумі 34000 гривень, про що свідчить квитанція від 15.01.2008 року. Спірне майно передане позивачу по накладній № 2 від 15.01.2008 року, таким чином між сторонами укладено договір купівлі-продажу. Відповідач зобов'язувався оформити правочин в нотаріальному порядку протягом місяця, однак до цього часу від виконання зобов'язання ухиляється. Відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами (а. с. 4 - 25) і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Отже за таких обставин, позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання договору купівлі - продажу дійсним і визнання права приватної власності на будівлю торгівельного центру ( комплексу) „А” - площею 1330,3 кв. м., „пд.” - підвалом, „Б”- навісом, „Г”- навісом, „В”- ямою, огорожею №1, воротами №2, мощення №3, спорудами 1-6 та земельну ділянку площею 0,1480 га розташованих в [ADDRESS]. Поскільки позов задоволено повністю і позивач просить віднести судові витрати на його рахунок в сумі 370 гривень, то суд вважає відповідно до ст. 81,88 ЦПК України можливим судові витрати віднести на рахунок позивача і з відповідача не стягувати. На підставі ст. 220 ч. 2, 334, 392, 655, 657 ЦК України; ст. 2, 3, 12, 13 Закону України „ Про власність; ”п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 „ Про судову практику у справах про визнання угод недійсними” зі змінами №15 від 25.05.1998 року і

Outcome: approved