Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-13 00:00:00

17 березня 2008 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Авангард» в якому просила суд скасувати наказ № 1 від 8 січня 2008 про її звільнення за власним бажанням, поновити її на попередній роботі на посаді обліковця та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також понесені витрати на правову допомогу. При цьому позивачка послалась на те, що заяву про звільнення за власним бажанням до адміністрації ТОВ «Агрофірма «Авангард» вона не подавала, оскільки ніколи не мала бажання звільнятися з роботи з такої підстави, а звільнення з підстав, передбачених ст.38 КЗпП України, вважає незаконним. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги без їх зміни, посилаючись на обставини, які нею були зазначені у заяві, та пояснила, що 08 січня 2008 року нею до адміністрації ТОВ «Агрофірма «Авангард» була подана письмова заява про звільнення за згодою сторін із зазначенням дати звільнення - 08 січня 2008 року. Наступного дня, при видачі трудової книжки, а також при ознайомленні із записом в книзі наказів про звільнення, [PERSON] стало відомо, що її звільнення проведено за п.1 ст. 38 КЗпП України, тобто з ініціативи працівника. Не погодившись із такою підставою звільнення, позивачка відмовилася отримувати трудову книжку та розписуватися в документах. Додатково [PERSON] зазначила, що вона взагалі ніколи не мала наміру та бажання звільнятися з роботи, написала заяву під тиском директора ТОВ «Агрофірма «Авангард» [PERSON], який змусив її написати заяву про звільнення, оскільки позивачка не погодилася продовжувати термін дії договору оренди належної їй земельної ділянки, укладений між нею та товариством. У судовому засіданні вимоги позивачки підтримав її представник [PERSON] Представники відповідача - ТОВ «Агрофірма «Авангард» - [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні позов не визнали, оскільки вважали звільнення [PERSON] таким, що відповідає вимогам трудового законодавства. Крім того, представники відповідача вказали, що позивачкою пропущено встановлений законодавством місячний строк звернення із заявою до суду, посилаючись на те, що 09 січня 2008 року [PERSON] була ознайомлена із наказом про звільнення, але відмовилася від підпису та від отримання трудової книжки, оскільки не була згодна із підставою звільнення. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог директор ТОВ «Агрофірма «Авангард» [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] посилаючись на те, що домовленості між ним та позивачем щодо підстави звільнення не було досягнуто, але він, як директор товариства, не заперечував проти звільнення [PERSON] з посади обліковця з 08 січня 2008 року, тому задовольнив її прохання про звільнення та видав наказ № 1 від 8 січня 2008 року про її звільнення за ст. 38 КЗпП Українна, тобто з ініціативи працівника. 09 січня 2008 року [PERSON] була ознайомлена із формулюванням звільнення, не погодившись з яким, відмовилася отримувати трудову книжку. Крім того, [PERSON] зазначив, що посилання позивачки на те, що її звільнення було вимушеним та вчинено під тиском з його боку, є безпідставними. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 15 грудня 2001 року працювала обліковцем у ТОВ «Агрофірма «Авангард» (а.с. ). 08 січня 2008 року [PERSON] подала до адміністрації ТОВ «Агрофірма «Авангард» заяву про звільнення за згодою сторін з 08 січня 2008 року, на якій є напис директора товариства щодо звільнення працівника за ст. 38 КЗпП України з 08 січня 2008 року (а.с. ). Наказом директора ТОВ «Агрофірма «Авангард» № 1 від 08 січня 2008 року [PERSON] звільнено за ст. 38 КЗпП України з 08 січня 2008 року (а.с. ). Визнаючи звільнення [PERSON] таким, що проведено у відповідності до вимог трудового законодавства, суд врахував положення п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП України). Посилання позивача [PERSON] на те, що вона взагалі не мала наміру та бажання звільнятися з роботи, а заява про звільнення нею була написана під тиском директора ТОВ «Агрофірма «Авангард» [PERSON], є безпідставними, оскільки а ні позивач, а ні її представник на підтвердження цих обставин не надали відповідних та належних доказів, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, доводи та посилання позивачки [PERSON] та її представника на вищевказані обставини спростовуються матеріалами справи, а також показаннями свідка [PERSON] У судовому засіданні свідок підтвердив факт добровільності написання [PERSON] заяви про звільнення, надавши відповідні показання. Розглядаючи на вимогу представників відповідача питання про застосування наслідків пропущення позивачкою строків для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування таких наслідків. Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачається право працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так, за матеріалами справи відсутні відомості про вручення [PERSON] копії наказу про звільнення. Відповідно до запису в Книзі № 3 обліку руху трудових книжок колгоспників та вкладишів до них, 09 січня 2008 року [PERSON] відмовилась отримувати трудову книжку, отримала її 18 лютого 2008 року (а.с. ). Із заявою про вирішення трудового спору про звільнення [PERSON] звернулася до суду 17 березня 2008 року, тобто до часу спливу передбачених законом строків позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивачки [PERSON] щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Outcome: dismissed