Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

Представники відповідачів заявлені вимоги не визнали та по суті спору вважають, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити виходячи з того, що будинок позивача не є аварійним, що підтверджує акт складений компетентною комісією виконкому міської ради. Позивач в судові засідання не прибув, просить справу заслухати без його участі враховуючи, що по стану здоров”я він не може бути присутнім в суді. Вислухавши представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Позивач у підтвердження заявлених вимог долучив до матеріалів своєї позовної заяви ряд актів складених як будинковим комітетом так і просто жильцями [ADDRESS]які підтверджують, що підвальне приміщення будинку протягом тривалого часу десятки разів заливається фекаліями внаслідок чого псуються стіни будинку, розкладаються фундаментні блоки та інше ( а.с. 6,7,8,9,10,11 ). Позивач надав суду копії ряду своїх звернень до різних державних органів як України так і міста, області, відповідей на звернення, що свідчить про те що виконком міської ради, його структурний підрозділ управління житлово-комунального господарства були достатньо поінформовані про те, що технічний стан будинку внаслідок вказаного вище потребує детального обстеження та виіршення питання про те, а чи не є будинок аварійним ( а.с. 12,13.14,15,16,17,18,19,20.21,22, 23.24,25,26,27,28-35,37-41 та ряд інших ). Судом в ході слухання справи призначалась будівельно-технічна експертиза згідно з висновком якої від 28 грудня 2006 року внаслідок довготривалої експлуатації і постійного підтоплення грунтовими, поверхневими та стічними водами бетонні фундаментні блоки частково втратили свою несучу спроможність. Через потрапляння вказаних вод під фундаменти будинку несучий шар грунту дав осадку, що призвело до осадки фундаментів і появлення тріщин в цоколі та зовнішній цегляній стіні. Штукатурка цоколя і зовнішьої цегляної стіни, яка виконує захисну функцію від потрапляння атмосферних опадів на несучі конструкції будівлі, від замокання обсипалася, що в свою чергу призвело до потрапляння атмосферних опадів та стічних вод безпосередньо на бетонні блоки і цегляну кладку зовнішньої стіни. Внаслідок замокання і від температурного режиму ( особливо в осінньо-зимовий період ) проходить руйнація бетонних фундаментних блоків, цегляної кладки зовнішньої стіни і вимивання розчину зі швів між цеглою, що призводить до втрати ними своєї несучої спроможності. Тріщина в [ADDRESS] в м. Івано-Франківську як зі сторони фасаду так і у квартирі № 23 цього будинку, де проживає позивач, дійсно має місце. Після чого експерт у своєму висновку зазначив, що для визнання будинку аварійним необхідно провести інженерно-геологічні вишукування грунтів під фундаментами, провести лабораторне дослідження зразків бетонних фундаментних блоків, цегли та розчину на предмет визначення їх марки та теперішньої несучої спроможності і що роботи по визначееню технічного стану будинків, проведення необхідних при цьому робіт та досліджень проводить НДІ “Діпромісто” та НДІ “Проектреконструкція” ( а.с. 65-68 ). Вказані обставини давали підстави припускати, що не виключено, що будинок може бути аварійним, що може загрожувати життю та здоров”ю сотень громадян котрі проживають у вказаному будинку. Ухвалою від 13 квітня 2007 року суд звернувся до міського голови міста Івано-Франківська щоб відповідно до вимог чинного законодавства компетентою на те комісією, з залученням відповідних організацій ( НДІ ), було проведено необхідні обстеження та зроблено компетентний висновок про те чи дійсно будинок є аварійним чи ні. До ухвали суду було долучено також і копію вказаного вище висновку експерта щоб у виконкомі та УЖКГ могли належно оцінити обстановку по будинку. Проте виконком та його управління житлово-комунального господарства не виконали всіх тих пропозицій котрі пропонував суд та експерт і без всяких перед тим досліджень, комісія виконкому, компетенція якої є визначати стан аварійності будинку, 04 березня 2008 року прийшла до висновку, що [ADDRESS]є придатним для проживання. Той факт що дійсно не проводились жодні детальні обстеження котрі при вказаних вище обставинах слід було б провести для того щоб переконатись аварійний все-таки чи ні будинок, проведено не було, що підтвердили в суді і представники відповідачів, це підтверджується і копіями листів-відповідей на адресу позивача які теж ним долучено до матеріалів справи. “Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання”, затв. постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189 ( що є чинним з цього питання і в даний час ) передбачає, що під час обстеження стану жилих будинків перевіряються в тому числі і фундаменти ( п. 2 ), що у разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій ( п. 3 ), що залучення таких фахівців при необхідності має проводити спеціально створена для вирішення таких питань виконкомом міської ради комісія ( п. 6 ). А те, що такі фахівці повинні бути залучені до участі у вирішенні питання про аварійність чи ні будинку було також вказано в ухвалі суду від 13 квітня 2007 року, у висновку експерта-будівельника від 26 грудня 2006 року. Проте керівництво управління житлово-комунального господарства, керівництво виконкому міської ради не побажали виконати вказаних вище вимог названого вище Положення..., пропозицій суду та експерта. І таким чином суд у своєму розпорядженні при вирішенні питання про задоволення чи ні заявлених вимог мав тільки вказані вище докази. Тобто, дані про те, що фундамент у [ADDRESS]дійсно має ряд проблем. І що тільки детальне його дослідження може дати компетений висновок що будинок може бути визнано дійсно не аварійним. Визначення в цьому питанні та вирішення його по суті належить до компетенції виконкому Івано-Франківської міської ради. І якщо виконком не надав суду з цього приводу достовірних доказів того, що будинок не є аварійним ( що могло бути підтверджено тільки висновком комісії виконкому який грунтувався б на висновках досліджень проведених відповідними науково-дослідним організаціями ), то суд виходить з того, що немає підстав вважати будинок придатним для проживання. Відповідно до статтей 10,11,60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін і виносить свої рішення на підставі доказів, що надаються сторонами, кожна сторона зобов”язана подати докази у підтвердження своїх вимог чи заперечень. Доказ у підтвердження того що будинок не є аварійним повинен був відповідно до вказаного вище чинного законодавства надати виконком. Але надав він фактично тільки акт за підписами членів комісії котрі прийшли до виснову про те, що будинок є придатним до проживання тільки на підставі невідомо яких даних ( на пропозицію суду ніхто не надав документів котрі підтверджували б підставність висновку комісії ). Проте, при викладених вище обставинах суд вважає, що цей акт комісії з таким висновком, не може вважатись належним та достовірним доказом і тому не бере його до уваги. І бере за основу дані висновку експерта зазначені вище, що дає підстави вважати, що руйнування фундаменту будинку з часом може призвести до руйнування і самого будинку і якщо виконком не бажає з цього приводу зробити відповідних висновків та вчинити необхідні для цього дії, то суд повинен шляхом постановлення даного судового рішення звернути на це увагу виконкому. Представник ЖЕО-4 пояснила, що квартира позивача дійсно приватизована ( що відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребує інших доказів ), а будинок перебуває на балансі ЖЕО-4 і, відповідно, власником підвальних приміщень, фундаментів, горищних та інших приміщень у цьому будинку та відповідальним за його експлуатацію і придатність є виконком міської ради. Тому суд залучив до участі у вирішенні спору в якості співвідповідача саме виконком, виходячи з того, що міська рада не повинна відповідати за вказане, для цього є спеціально створений радою орган виконавчої влади. Копія договору на участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 02 вересня 1996 року підтверджує, що позивач та його дружина [PERSON] дійсно є співвласниками вказаної вище квартири № 23 у будинку по [ADDRESS], загальна площа квартири становить 62,10 кв. метра ( а.с. 42-43 ). Оскільки вказаним вище порушуються законні права позивача та його сім”ї щодо права власності на квартиру котра призначена для проживання у ній сім”ї [PERSON], то позивач вправі відповідно до змісту ст. 386 Цивільного Кодексу України ставити питання в судовому порядку про вчинення відповідачем певних дій для запобігання порушенню його законних прав та інтересів та для виправлення становища що склалось. І при обставинах викладених вище вправі ставити вимогу про надання взамін іншого жилого приміщення взамін того яке стає непридатним для проживання і може загрожувати життю та здоров”ю позивача, його сім”ї, а виконком міської ради при цьому не виконує свого обов”язку по належній перевірці стану будинку та не приймає заходів для усунення тих недоліків які мають місце. При цьому суд виходить з того, що ЖЕО-4 є тільки балансоутримувачем будинку і повинно проводити тільки ті роботи по утриманню будинку котрі входять у його компетенцію, а так як в даному випадку ті чи інші дії повинен був вчинити виконком, то ЖЕО-4 від відповідальності за вимогами позивача слід від відповідальності звільнити, надання іншої квартири слід провести за рахунок виконкому. А також з виконкому та управління житлово-комунального господарства, котре як структурний підрозділ виконкому повинно займатись вирішеннях таких проблем які поставив перед органами влади позивач, слід стягнути у відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу вказаним, що дійсно призвело до переживання ним у зв”язку з зазначеними вище обставинами, коли, незважаючи на його неодноразові звернення у різні державні органи, орган місцевої влади ( виконком ) не тільки не приймає заходів для усунення проблем, що мають місце, а навіть не бажає виконати свого законного обов”язку по належному обстеженню будинку до чого його зобов”язує чинне законодавство. Управління житлово-комунального господарства як структурний підрозділ виконкому зобов”язаний вирішувати такі питання теж не приймало з цього приводу конкретних дій. Тому суд вважає, що з цих двох відповідачів і слід стягнути у користь позивача у відшкодування моральної шкоди, що при викладених обставинах виходить зі змісту ст. 386 Цивільного Кодексу України яка передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування в тому числі і моральної шкоди, по 10000 гривень з кожного. Міська рада відповідальності за таке нести не повинна, а відповідальність повинен нести саме її виконком. Позивач також ставив вимогу про стягнення і матеріальної шкоди. Проте по тексту позовної заяви він не навів і фактично не підтвердив факту спричинення йому тієї чи іншої конкретної матеріальної шкоди, а тому в частині стягнення матеріальної шкоди позивачу слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 3,4,10,11,57-61 ЦПК України, ст. 386 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial