Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-30 00:00:00

сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 12.02.1994 року по 17.12.2001 року, актовий запис розлучення 28.02.2002 року за №24. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON][INFO] народження, який знаходиться при матері. Позивач [PERSON]. 26.01.2007 року звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи тим, що під час спільного подружнього життя з відповідачкою вони збудували в селі Київець Миколаївського району житловий будинок, забудівником якого є відповідачка, як бувша дружина, і їй 21.06.1996 року була передана у власність земельна ділянка площею 0,15 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку. Крім цього в липні 2001 року [PERSON]. за спільні кошти в [ADDRESS] було куплено двокімнатну квартиру. Тому перед розірванням шлюбу в них з відповідачкою була домовленість про добровільний поділ спільного майна, за яким йому залишається житловий будинок в с. Київець, а бувшій дружині квартира в м. Новий Розділ, по місцю її роботи. Тому в них протягом трьох років не було майнових претензій один до одного, він продовжував користуватися житловим будинком у с. Київець, встановляв двері, штукатурив у залі, спальні, кухні, ванній та коридорі, встановив опалення в будинку, збивав повалу і утепляв стелю. [PERSON]. всі ці проки не цікавилася будинком, туди взагалі не ходила і нічого там не робила, збиралась за кордон і хотіла вивести туди їхнього сина, не захотіла від нього аліментів, але дозволу на вивезення дитини він не дав. Тому в грудні 2004 року коли він вирішив документально оформити своє право власності на новозбудований житловий будинок в с. Київець і отримати документи на право власності на своє ім'я, так як в нього вже створилась своя сім'я, відповідачка відмовилась подати в сільську Раду відповідну заяву хоча за їхньою домовленістю вона обіцяла це зробити. Тому переконавшись у грудні 2004 р. в тому, що відповідачка порушила їхню домовленість про добровільний поділ майном, він змушений був збирати всі документи і довідки і тільки в січні 2007 року звернувся з даним позовом про поділ спільного майна з бувшою дружиною, яка протягом всіх цих років не висловлювала і не робила будь-яких спроб щоб користуватися їх житловим будинком в селі, а всі ці роки жила і працювала в м. Новий Розділ, періодично виїзжала на заробітки за кордон. [PERSON]. вважає, що якщо ним пропущений строк позовної давності із зверненням до суду з приводу поділу спільного майна, то він пропущений з поважних причин через трьох річні обіцянки [PERSON]. написати заяву в сільську Раду щодо перепису хати в с. Київець на нього, якою він всі ці роки користувався, добудовував і володів, в цьому йому ніхто ніколи не перечив. Звідси позивач просить суд поновити йому строк позовної давності на звернення з позовом до відповідачки про поділ спільного подружнього майна, визнавши його власником половини житлового будинку, земельної ділянки в [ADDRESS] , а також половини ідеальної частини квартири [ADDRESS] , одночасно стягнувши з відповідачки всі понесені ним витрати по зверненню до суду, судовий збір, послуги БТІ, ІТЗ розгляду справи. Відповідачка [PERSON]. у судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що вона дійсно з 1994 року перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON]. Проживаючи разом сім'єю в її батьків вони з позивачем думали за своє житло, про свій будинок. Так як [PERSON]. не вміє ні читати, ні писати вона змушена була сама в 1995 році звертатися до сільської Ради про виділення їх сімї земельної ділянки під забудову, тому її заява сільською Радою була задоволена. Вже з 1996 року вона з позивачем стали будувати в [ADDRESS] свій житловий будинок, який також допомагали будувати і їхні родичі. Спочатку позивач а потім і вона стали їздити на роботу за кордон, заробляли гроші на будову хати. Поті у них з [PERSON]. почались сімейні непорозуміння, сварки, її побив позивач і вона його подала на розвід і 17.12.2001 року судом був розірваний їх шлюб. Вона будучи на заробітках в Чехії ще літом 2001 року за свої гроші купила собі квартиру в м. Новий Розділ, і це офіційно оформила 5.07.2001 року, як договір купівлі- продажу, і позивач хотів також прописатися в даній двокімнатній квартирі, вона не захотіла і подала на розвід. Після розлучення 17.12.2001 року позивач рідко приїзжає в м. Новий Розділ до сина, в нього є друга жінка і дитина. Вважає, що усної домовленості щодо поділу їхнього майна в 2004 році не було. Ще 17.12.2001 року після розводу в суді [PERSON] відмовлявся від поділу, в присутності голови сільської Ради писав розписку, просив не давати його на аліменти. Тому позивач ще при розводі відказався від поділу майна і не звертався протягом 6-ти років до суду. Їхньою спільною власністю є житловий будинок в селі Київець, який вони будували для сина, двокімнатна квартира в м. Новому Роздолі куплена нею за особисті її гроші в липні 2001 року і вона не є спільним майном. Вона не згідна на жоден поділ майна з позивачем так як житловий будинок в селі Київець належить їх синові, який хворіє, а квартира куплена нею за зароблені нею за кордоном гроші, позивач [PERSON]на протязі 6-ти років не звертався за поділом майна після розводу і втратив право на звернення з даним позовом до суду. Представник відповідачки [PERSON] . у судовому засіданні позову не визнав та ствердив, що позивач через 6 років заявив позов про поділ майна і за цей строк втратив право на поділ житлового будинку в с. Київець, а щодо купленої квартири в м. Новий Розділ він також ніякого відношення не має, так як дана квартира куплена за кошти самої відповідачки, він у даній квартирі не жив і не був прописаним. Тому вважає що позивач [PERSON]. пропустив строк позовної давності на звернення з даним позовом без поважних причин, звідси у позові його слід відмовити. Суд, вислухавши і перевіривши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що даний позов слід задоволити з таких підстав. Відповідно положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін та стверджується матеріалами цивільної справи №2-3230 за 2001 рік Миколаївського районного суду Львівської області оглянуті судом, подружжя сторін Костюченко знаходились між собою в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1994 року по 17 грудня 2001 року і згідно свідоцтва про розлучення розірвання шлюбу в книзі реєстрації розірвано тільки 28.02.2002 року. Показаннями допитаних судом свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] . стверджується, що сторони по справі близько семи років перебували в шлюбних, сімейних відносинах, спільно будували в [ADDRESS]житловий будинок, обоє їздили за кордон на заробітки щоб проводити будівництво житлового будинку. Літом 2001 року на зароблені в Чехії кошти відповідачка [PERSON]. купила для сім'ї двокімнатну квартиру в [ADDRESS] Аналогічні показання в судовому засіданні дала свідок [PERSON]. колега по роботі відповідачки в Новороздільській міській лікарні, щодо будівництва житлового будинку сторонами в с. Київець і двокімнатної квартири в [ADDRESS]. Згідно наявного в справі Акту Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів до експлуатації від 05.02.2000 року приватний житловий будинок в с. Київець, забудівником якого є [PERSON] є готовим до введення в експлуатацію. Відповідно Державного акту на право приватної власності на землю від 27.02.1998 року [PERSON]. передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Київець. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідченого 26 липня 2001 року Новороздільською державною нотаріальною конторою дану квартиру купила [PERSON]. за 11 491 грн. Таким чином в судовому засіданні доведеним залишився факт віднесення до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] згідно ст. 61 Сімейного кодексу України житлового будинку в с. Київець, земельної ділянки площею 0,15 га і квартири [ADDRESS] , набутих під час шлюбу між позивачем і відповідачкою. Судом не можуть бути прийняті до уваги покликання відповідачки [PERSON]. про відмову [PERSON]. від поділу житлового будинку в с. Київець 17.12.2001 року, а також розписка письмова про це [PERSON]. від 17.12.2001 року, - оскільки дані твердження і самий текст розписки є суперечливий, не відповідаючий встановленим обставинам по справі, це заперечується самим позивачем в судовому засіданні, щодо написання власним почерком, в той час коли [PERSON]. зі слів відповідачки не вміє ні писати, ні читати. Саме тому, покликаючись на неграмотність позивача суд не може не прийняти до уваги твердження [PERSON]. про те, що між ним і відповідачкою після розлучення існувала усна домовленість про добровільний поділ спільним майном, за яким позивачу відходив житловий будинок в с. Київець із земельною ділянкою, а [PERSON]. двокімнатна квартира в м. Новий Розділ, яка тривала три роки і тільки коли в грудні 2004 року відповідачка відмовилась документально це оформити позивач зрозумів що бувша дружина порушила свою обіцянку і домовленість і саме тоді він дізнався про порушення свого права на поділ спільного майна, - оскільки дані твердження [PERSON]. є послідовні, логічні, відповідаючи встановленим обставинам по справі, в матеріалах якої наявні підготовлені звернення від нього і відповідачки в адрес голови виконкому Київецької сільської Ради про добровільний перепис і оформлення права власності на житловий будинок. Тому суд вирішуючи питання пропуску позивачем [PERSON] . строку позовної давності до його позовних вимог про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, виходить перш за все з його неграмотності і елементарної юридичної необізнаності, в тій ситуації що він позивач протягом останніх шести років володів та користувався спірним житловим будинком в с. Київець, вважаючи що це його будинок, проводив у ньому різні роботи і всі ці роки з боку відповідачки [PERSON] . не було жодних заперечень і будь-яких скарг і в силу свого розумового розвитку не міг дізнатися про порушення свого права власності на спільне майно. Звідси суд вважає, що причини пропуску [PERSON] . строку позовної давності є поважними тому позивачу такий строк слід поновити. Таким чином зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами доведено обґрунтованість позовних вимог [PERSON] ., звідси при задоволенні позову позивачеві підлягають поверненню всі понесені ним витрати по оплаті судового збору, послуг на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, БТІ. На підставі наведеного та ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 257, 267 ЦК України,

Outcome: approved