Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-23 00:00:00

11 лютого 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, визнання угоди недійсною та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та [PERSON] [INFO] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міськвиконкому, запис № 17/40 від 18. 11. 1998 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] народження. Добровільно матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина не надає, участі у вихованні сина не бере. Спільна дитина є інвалідом дитинства. Враховуючи стан здоров'я, утримання дитини тягне значні матеріальні витрати на постійне лікування та особливе харчування. Здійснюючи ведення домашнього господарства, навчання та догляд за хворою дитиною, позивачка позбавлена можливості повноцінно працювати та отримувати самостійний достойний заробіток, розмір якого б дозволяв здійснювати належний догляд за хворою дитиною. [PERSON], створив приватне підприємство фірму „Лубнижитлобудавтосервіс". 17жовтня 2006 року була укладена угода про передачу корпоративних прав власності на ППФ "Лубнижитлобудавтосервіс" громадянину [PERSON]. Угода посвідчена 17.10.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 1103. Вартість договору при цьому склала 100.00 гривень. Розпорядження спільним, сумісним майном було здійснено [PERSON] з порушенням вимог ст. 69 Сімейного Кодексу України, без нотаріально посвідченої заяви щодо згоди позивачки на відчуження спільного майна. Звертаючись до суду позивачка просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] народження в розмірі 125,00 гривень, щомісячно починаючи з 01 липня 2006 року на весь час життя на загальну суму 2500,00 гривень, визнати недійсною угоду від 17 жовтня 2006 року про безкоштовну передачу корпоративних прав власності на приватне підприємство фірму «Лубнижитлобудавтосервіс", [PERSON], посвідчену 17.10.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 1103 та визнати позивачку співвласником з часткою 50 % приватного підприємства фірми Лубнижитлобудавтосервіс". В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила, просила стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 678,00 гривень, щомісячно починаючи з 01 липня 2006 року по 01.04.2008 року та заборгованість по сплаті аліментів сумі в 4474, 40 грн., визнати недійсною угоду від 17 жовтня 2006 року про безкоштовну передачу корпоративних прав власності на приватне підприємство фірми "Лубнижитлобудавтосервіс", [PERSON], посвідчену 17.10.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний № 1103 та визнати позивачку співвласником з часткою 50 % приватного підприємства фірми «Лубнижитлобудавтосервіс». (а.с.99-103). Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідачів. Відповідач [PERSON] надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що дійсно знаходиться у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, від якого мають спільну дитину [PERSON], інваліда дитинства, згоден виплачувати аліменти на утримання сина. (а.с.31). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала письмові пояснення, де вказала, що 17.10.2006 року за реєстровим № 1103 нею була посвідчена угода про передачу прав власника (засновника) приватного підприємства фірми «Лубнижитлобудавтосервіс». Угода була укладена за згодою дружини власника корпоративних прав - [PERSON], що викладена у формі заяви, підпис на який засвідчено 22.08.2006 року за реєстровим № 3155 [PERSON], приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу. Просить розглядати справи без її участі. (а.с.28). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9) і який є інвалідом з дитинства згідно посвідчення (а.с.10). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини і відповідача по справі, їх матеріальне становище, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань, а також те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, і приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Оскільки раніше позивачка із позов про стягнення аліментів не зверталась і до розгляду даної справи рішення про стягнення аліментів з відповідача не виносилось то заборгованості зі сплати аліментів у відповідача не існує, доказів того, що позивачка вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача суду не надано, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що сторони по справі [INFO] уклали шлюб, згідно свідоцтва про одруження (а.с.107). Згідно Статуту ППФ «Лубнижитлобудавтосервіс» зареєстрованого 07 лютого 2005 року державним реєстратором [PERSON] його засновником і власником є [PERSON] (а.с108-116). Позивачкою 22 серпня 2006 року оформлена нотаріально посвідчена заява про надання її чоловівкові [PERSON] згоди на передачу корпоративних прав засновника приватного підприємства фірми «Лубнижитлобудавтосервіс». (а.с.29). Будь-яких застережень щодо порядку та ціни відчуження, а також особи набувача у цій заяві не міститься, тому твердження позивачки що вона надала письмову згоду виключно на продаж корпоративних прав не відповідає фактичним обставинам справи. Згідно угоди про передачу прав власника (засновника) ППФ «Лубнижитлобудавтосервіс» посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17 жовтня 2006 року передача прав засновника здійснена за згодою дружини [PERSON] - [PERSON], що викладена у вигляді заяви, підпис на якій засвідчений нотаріально. (а.с.11.) Відповідно до ст.72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Враховуючи, те що шлюб між позивачем і відповідачем [PERSON] не розірвано та те, що позивач дізналась про укладання оспорюваної угоди лише 10 січня 2008 року суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким чином, права власника на приватне підприємство фірма «Лубнижитлобудавтосервіс» були набуті відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачкою і відчужені за її письмової нотаріально засвідченої згоди, тобто оспорювана позивачкою угода укладена у відповідності до вимог законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання угоди недійсною та визнання позивачки співвласником з часткою 50 % ППФ «Лубнижитлобудавтосервіс» слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial