Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-13 00:00:00

У квітні 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Вознесенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Зазначив, що згідно договору дарування від 08.11.2007 року йому належить житловий будинок [ADDRESS]. Даний будинок він зареєстрував у КП Вознесенське МБТІ 12.11.2007 року. Відділом земельних ресурсів Вознесенської міської ради рекомендовано звертатися до суду так як земельна ділянка, виділена для обслуговування будинку зареєстрована на попереднього власника [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач вказує, що при переході права власності на житловий будинок до нього перейшло і право власності на землю. Просить задовільнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовільнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове не з"явилвся, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього надійшла письмова заява, що проти позову не заперечує, просить слухати справу без його участі. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечує, пояснила, що сама придбала даний будинок 17.11.2004 року але не оформляла на себе право власності на землю, не заперечує проти оформлення цього права за позивачем так як вважає це законним. Притягнута до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] позов визнає, вказує, що отримала у власність будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0841 га за тією ж адресою по договору довічного утримання після смерті у [INFO] році [PERSON]. Рішенням Вознесенської міської ради спірну земельну ділянку було передано їй у приватну власність, про що в паспорті зроблено відмітку. Вона відмовилася від оформлення земельної ділянки, хоча і не продавала її, так як гроші і [PERSON]не отримувала саме за це майно, тому вважає що позивач має право отримати право власності на цю земельну ділянку так як він власник будинку. Представник третьої особи Вознесенського міського відділу земельних ресурсів належним чином повідомлений про день і час слухання справи в судове засідання не з"явився, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність відповідно до ч 2 ст 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] за договором дарування 08.11.2007 року отримав у дар від [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Та 12.11.2007 року зареєстрував цю нерухомість у Вознесенському МБТІ за реєстровим № 8471379 на своє ім"я. (а.с.6-7). Відповідно до наданого суду державного акту про право приватної власності на землю від 14.06.1996 року земельна ділянка площею 0,0841 га виділена для обслуговування житлового будинку за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON] ( а.с. 11-12). Як стверджує позивач житловий будинок [ADDRESS] належав спочатку [PERSON], а згодом вона уклала договір довічного утримання з [PERSON], яка в подальшому продала його [PERSON], але дані обставини сторонами належним чином не підтверджуються. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, Держава створює умови, за яких кожен громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. А ст. ст. 81, 120 ЗК України визначено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки і при переході права на житловий будинок на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, тощо . Згідно п.п.г п.18 Постанови Пленуму ВСУ 3 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно правовими угодами, укладеними до січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до 1.01.2002 року ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розтащовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31.12.2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК України на підставі цивільно-правових угод. Положення ст.. 125 ЗК України 2001 року вказують, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, чи право постійного користування ділянкою та його державною реєстрації, а відповідно до ст. 126 таким документом є державний акт відповідної форми. Частиною 3 ст 10 та ст. 60 ЦПК України передбачений обов»язок кожної сторони довести належними доказами ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Зважаючи на викладене суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed