Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати договір купівлі-продажу [PERSON]земельної ділянки належної [PERSON]., площею 0, 0556 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Роменської міської Ради, Сумської області, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: м. [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON]в реєстрі за № 352 від 20. 02. 2002 року недійсним та стягнути з відповідачів [PERSON]. та [PERSON]на її користь вартість знищеного ними майна (матеріальну шкоду) в сумі 25 560 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 2.04. 1994 року вона уклала договір з Колективним малим підприємством ( далі - КМП „Моноліт”) про дольову участь у будівництві та знесенні житлового будинку. КМП „Моноліт” зобов'язався надати в її власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] та однокімнатну квартиру в будинку по [ADDRESS], але виконав зобов'язання частково. До 1998 року передав їй 3 кімнатну квартиру. Згідно мирової угоди КМП „Моноліт” зобов'язався надати їй однокімнатну квартиру по [ADDRESS],3, але потім вони уклали додаткову угоду до договору, згідно якої їй замість однокімнатної квартири зобов'язались виплатити 8000 грн., а в 2002 році була укладена додаткова угода за якою підприємство замість грошей зобов'язалось надати їй однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]і не вимагати повернення сплаченої компенсації. Але при зустрічі після цього з директором [PERSON]той заявив, що вона ніколи не дочекається квартири, якщо не передасть йому земельну ділянку по [ADDRESS] Внаслідок збігу тяжких обставин, під впливом психологічного тиску, насильства з боку [PERSON]без своєї волі на укладення угоди, вона була змушена продати свою земельну ділянку його тещі [PERSON].. Вона перебуває на обліку в психіатричній лікарні і в момент укладення угоди перебувала в такому стані, коли не розуміла значення своїх дій і не керувала ними. Земельну ділянку вона продавати не збиралась. 25.03. 2002 року вона подала позовну заяву до суду і була винесена ухвала про заборону проведення на вказаній земельній ділянці будь-яких робіт. Але [PERSON]не зважаючи на це наказав підлеглим робітникам КМП „Моноліт” знести належні їй будівлі, знищили майно, позбавивши житла і практично всіх речей домашнього вжитку садових насаджень. Знесено було сіни, гараж, літню кухню, вбиральню, які вона оцінює в 15500 грн.. Знищено і забрано і інше майно. Всього відповідачі знищили майна на загальну суму 25560 грн. Вона одинока жінка, пенсіонерка сприйняла поведінку відповідачів як образу. Внаслідок цього вона перенесла стрес, моральну біль, страждання, в неї погіршився стан здоров'я, вона вимушена була лікуватися і оцінює моральну шкоду в 10000 грн. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і пояснила, що КМП „Моноліт” було надано для будівництва тільки частину її земельної ділянки і згідно угоди було знесено будинок і сарай, про знесення інших будівель в угоді не було зазначено. Державний акт був виготовлений, але видали його [PERSON]. Під час підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки вона була налякана, в стресовому стані, так як на неї тиснув [PERSON] і говорив, що однокімнатної квартири не отримає, поки не продасть йому землі. За землю їй гроші не давали. Будівлі, які знаходились на її земельній ділянці вона [PERSON] не продавала і зносити не дозволяла. Представник позивача [PERSON]. (дочка позивача) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і пояснила, що підтримує обставини, викладені в позовній заяві. Згідно договору з КМП „Моноліт” їм надали тільки трьохкімнатну квартиру, а однокімнатну надали через 8 років і ця квартира не відповідає житловим нормам. З сторони [PERSON]був тиск на них, щоб продали земельну ділянку. Землю її мати [PERSON]. продавати не збиралась. В квітні 2002 року працівники КМП „Моноліт” по вказівці [PERSON]почали руйнувати їх будівлі, майно, будівельні матеріали, які перераховані в позовній заяві. [PERSON]. було заподіяно моральну шкоду, так як тривалий час не надавали квартири, під тиском на протязі 8 років забрали землю, знищили будівлі і знищили інше майно. Мати лікувалась в лікарні в зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що раніше він працював на посаді директора КМП „Моноліт”. Згідно угоди КМП „Моноліт” надало позивачу 3-х кімнатну квартиру значно більшою площею, чим був їх будинок. Згідно угоди будинок було знесено, а згідно закону підлягали знесенню і інші будівлі. Тому в 2002 році після надання [PERSON]. однокімнатної квартири і після того, як вона продала земельну ділянку [PERSON]. і позивач перевезла всі речі , він дав вказівку працівникам підприємства знести будівлі, які залишились на спірній земельній ділянці. Він особисто будівлі позивача не зносив і ніяке майно не забирав. Однокімнатну квартиру по [ADDRESS] [PERSON]вибирала сама десь в 2000 чи 2001 році і після цього їх підприємство зробило ремонт, благоустроїло відповідно до вимог закону. Комісія визнала квартиру такою, що не відповідає житловому кодексу, тому, що позивач занедбала її, не опалювала, не уклала угоди на обслуговування і постачання води. [PERSON]мала намір продати свою земельну ділянку за декілька місяців до укладення договору купівлі-продажу, так як про це говорила всім і оформляла документи необхідні для одержання державного акту на землю. Він ніякого тиску на позивача не чинив і вона за соєю волею продала земельну ділянку. Ніякої шкоди позивачу він не заподіяв. Правонаступник відповідача [PERSON].- [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона є дочкою [PERSON]., яка померла і заповідала придбану у [PERSON]. земельну ділянку їй. [PERSON]. попросила її дати гроші на оформлення державного акту на землю, а потім пообіцяла продати її. [PERSON]всі документи оформляла сама , а вона оплачувала надані квитанції. Вона десь за неділю до оформлення договору купівлі-продажу при [PERSON]дзвонила до нотаріуса і домовлялась про день укладення угоди. [PERSON]говорила, що дочка в неї забирає всі гроші тому вона не хотіла, щоб остання їй допомагала, а просила її. [PERSON]в день укладення угоди забулася паспорт тому поверталась і додому. Під час укладення угоди в нотаріуса були тільки [PERSON]і її мати. ЇЇ мати була не грамотна, тому нотаріус зачитувала договір в голос, а потім мати говорила, що [PERSON]сама ще перечитала договір. Вона в автомобілі при свідках віддала [PERSON]. гроші в сумі 4 тис. грн., тобто суму про яку завчасно домовились і які остання перерахувала. [PERSON]на час укладення договору купівлі-продажу діяла по своїй волі без всякого примусу, тиску і все добре розуміла. [PERSON] особисто ніяке майно позивача не знищувала. Представник відповідача КМП „Моноліт” [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що рішенням міськвиконкому вся земельна ділянка , де проживала [PERSON]. була передана КМП „Моноліт” для будівництва , а згідно угоди укладеної з позивачем підприємство надало їй трьохкімнатну квартиру площею значно більше чим було передбачено, а в 2002 році було передано і однокімнатну квартиру, про що було складено акт і [PERSON]. ніяких претензій не мала. Підприємство зразу знесло будинок і сарай позивача, а в 2002 році після виконання всіх умов договору з позивачем було знесено решту будівель, що рахувались за [PERSON].. Знесення всіх будов домоволодіння передбачено законом. Те, що підприємством позивачу заподіяна матеріальна і моральна шкода він не визнає. Представник третьої особи Резніченко М.О в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON]. усвідомлювала, що робить, на неї не було ніякого впливу. Новий власник земельної ділянки згідно закону мав право розпоряджатися і тому будівлі знесено законно. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, спеціаліста, дослідивши надані сторонами докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON]. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Роменською міською державною нотаріальною конторою 24.02.1987 року придбала житловий будинок площею 36,7 кв. м. з надвірними будівлями: сарай „Б”, „б”, вбиральні „у”, гаража „Г”, літньої кухні „В” в [ADDRESS] на земельній ділянці 878 кв.м., що стверджується матеріалами інвентарної справи. Згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради № 315 від 13.12.1993 року [PERSON]. передано у приватну власність земельну ділянку, що була раніше надана для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 878 кв.м. (т.1 а.с.10-18). 02.04.1994 року між МП „Моноліт” та [PERSON]. було укладено договір про дольову участь в будівництві та знесенні жилого будинку по [ADDRESS]. Згідно рішення виконкому Роменської міської Ради народних депутатів від 18.12. 1991 року про відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS], будинок по[ADDRESS] підлягає зносу. Згідно договору МП „Моноліт” зобов'язалось провести знесення житлового будинку і сараю, перенести сарай на інше місце на території присадибної ділянки , яка залишається в користуванні [PERSON]., передати у власність [PERSON]. трьохкімнатну квартиру[ADDRESS] в строк до 30 .04. 1994 року, однокімнатну квартиру загальною площею 35,85 кв.м. в будинку по [ADDRESS] в строк до 30.12. 1995 року, а [PERSON]. зобов'язувалась звільнити будинок і сарай для знесення в строк до 30.04. 1994 року. Трьохкімнатну квартиру позивач згідно договору отримала. (т.1 а.с.66) . З договору вбачається, що підприємство отримало тільки частину земельної ділянки [PERSON]. і не обумовлено знесення і компенсацію за інші будівлі позивача, це визнали сторони в судовому засіданні. Згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради № 226 від 17.08. 1994 року в зв'язку з необхідністю організації будівельних робіт надано додаткову площу 878 кв.м. МП „Моноліт” по[ADDRESS], надати упорядковане житло та виплатити компенсацію за знесені будівлі та зелені насадження жителям будинку [ADDRESS], домоволодіння яких підлягає знесенню, відповідно до оціночних актів та угоди, складеної між підприємством та [PERSON]. (т.1 а.с.65). Але угода між підприємством і [PERSON]. про знесення гаража, літньої кухні, вбиральні і про виплату компенсації не укладалась, це визнали сторони по справі. Відповідно до виконавчого листа № 2-78 від 25.06.1998 року Роменського міського суду КМП „Моноліт” зобов'язувалось надати [PERSON]. в строк до 01.01.1999 року однокімнатну благоустроєну квартиру площею 35,85 кв.м. в житловому будинку по [ADDRESS],3 (т.1 а.с. 70). Згідно додаткової угоди від 18.10.1998 року КМП „Моноліт” замість однокімнатної квартири зобов'язалося виплатити [PERSON]. 8000 грн. (т.1 а.с.80). Згідно додаткової угоди [PERSON]отримала 2500 грн., що стверджується розписками (т.1 а.с. 81,82). Згідно додаткової угоди від 21.11. 2001 року КМП „Моноліт” зобов'язалось надати [PERSON]. замість грошової компенсації за однокімнатну квартиру саме таку квартиру по [ADDRESS]загальною площею 32,6 кв.м. (т.1 а.с. 79). Згідно акту приймання-передачі квартири від 1.02. 2002 року КМП „Моноліт” на виконання додаткової угоди від 21.11. 2001 року передало [PERSON]., а остання прийняла квартиру в [ADDRESS], ніяких претензій не мала (т.1 а.с.83). Згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської ради № 486 від 26.12.2001 року внесено зміни в п.1.161 рішення № 315 від 13 грудня 1993 року [PERSON]. по [ADDRESS] - площею 559 кв.м.(т.1 а.с.89), тобто надано в приватну власність ту частину ділянки, де знаходилась літня кухня, гараж, вбиральня, і яку КМП „Моноліт” не використовував, це визнали сторони і стверджується матералами відділу земельних ресурсів (т.1 а.с. 87-92). 24.01.2002 року [PERSON]. виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0556 га в м. [ADDRESS](т.1 а.с.196). Ні зазначений державний акт ні рішення виконкому про надання [PERSON]. земельної ділянки не оскаржувались ніким, що підтвердили сторони в судовому засіданні. 01.02. 2002 року [PERSON]. уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу , згідно якого позивач продала земельну ділянку площею 0,0556 га., що знаходиться в м. [ADDRESS]. Земельна ділянка продана за 4000 грн., і ці гроші сплачені продавцю. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON]. і зареєстровано в реєстрі за № 352, що стверджується договором (т.1 а.с.84), це визнали сторони і стверджується поясненнями свідка [PERSON].. Правовідносини в даному випадку виникли в 2002 році і тому вони повинні регулюватися Цивільний кодекс Української РСР ( 1963 року), який діяв на той час. Відповідно до ст.. 224 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 55 Цивільний кодекс Української РСР ( 1963 року), на яку посилається позивач :”Угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.” Як пояснила в судовому засіданні допитана як свідок [PERSON]. під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON]. розуміла що робить і чому це робить, її було ознайомлено з договором, вона розуміла суть договору, наслідки, ніяких сумнівів в її дієздатності не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила , що [PERSON]. оформляла документи для виготовлення державного акту на землю, бажала її продати, в день підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки вела себе звичайно, розуміла, що вона робить, в її присутності позивач отримала від [PERSON]. за землю 4000 грн., перераховувала їх. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що [PERSON]. оформляла документи для видачі державного акту на земельну ділянку, допомагали їй представники КМП „Моноліт”. [PERSON]. говорила, що хоче продати земельну ділянку. ЇЇ попереджали, щоб її не обманули. В день коли [PERSON]. уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, остання приходила до неї на роботу і пояснила, що вона продала земельну ділянку за 3 тис. грн.., і що гроші їй передали в автомобілі. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 130 від 3.10. 2003 року комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON]. виявляє ознаки розладів психіки та поведінки у вигляді незначних розладів пам'яті та настрою, які обумовлені судинним захворюванням головного мозку, початковій стадії. Дані психічні розлади відносяться до категорії легких розладів психічної діяльності, які не впливають та не впливали на час складання угоди [PERSON]. на можливість останньої правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними. (т.1 а.с. 99-100). Зазначене дає підстави суду вважати, що посилання позивача на те, що під час укладення договору вона не розуміла значення своїх дій або не могла керувати ними є безпідставними і тому з зазначених підстав договір купівлі-продажу земельної ділянки визнати недійсним неможливо. Відповідно до ст. 57 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Згідно ст. ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача і представника позивача на те, що директор [PERSON]на протязі 8 років заявляв, що [PERSON]. ніколи не дочекається однокімнатної квартири, якщо не передасть йому земельну ділянку по[ADDRESS] та на те, що внаслідок збігу тяжких обставин, під впливом психологічного тиску, насильства з боку [PERSON]без своєї волі на укладення угоди, вона була змушена продати свою земельну ділянку його тещі [PERSON]не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Ці посилання не визнали відповідачі і представник третьої особи. Ці посилання позивача як на підставу для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним спростовуються протиріччями в поясненнях позивача і представника позивача , які зазначали, що [PERSON]сказав [PERSON]., що вона не отримає однокімнатної квартири, поки не передасть йому земельну ділянку в 2001 році після укладення додаткової угоди, то зазначають , що це було на протязі восьми років. Посилання позивача на те, що КМП „Моноліт” не виконало умов додаткової угоди від 21.11. 2001 року про передачу їй однокімнатної квартири по[ADDRESS] спростовується, самими поясненнями позивача, яка підтвердила, що отримала вказану квартиру, перевезла туди свої речі і проживає там. Це стверджується також актом приймання-передачі квартири (т.1 а.с.83). Вказана додаткова угода до суду [PERSON]. не оскаржувалась, що підтвердили позивач і представник позивача. Ті обставини, що договір купівлі продажу земельної ділянки від 1.02. 2002 року укладений [PERSON]. добровільно з метою продати земельну ділянку на умовах, передбачених договором, без обману, без насильства, без погрози, без зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною підтвердили допитані в судовому засіданні свідки приватний нотаріус [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. та допитана як свідок [PERSON].. Тобто позивач і представник позивача в порушення вимог ст..ст. 10, 60 ЦПК України не надали достатньо доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02. 2002 року недійсним на підставі ст. 57 ЦК Української РСР ( 1963 року). Згідно ст.. 440 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року):”Шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.” Відповідно до вимог ст. 440-1 Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно ст.. 52 Закону України „Про власність” :”Припинення права власності на будинок, інші будівлі, споруди або насадження у зв'язку з вилученням земельної ділянки, на якій вони розташовані, допускається лише у випадках і порядку, встановлених законодавчими актами України, і з попереднім відшкодуванням збитків в обсязі, передбаченому пунктом 4 статті 48 цього Закону. У разі незгоди власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно не може бути виконано до вирішення спору судом, арбітражним судом або третейським судом. При розгляді спору вирішуються також усі питання відшкодування власникові завданих збитків.” Згідно ч.2 ст.. 48 Закону України „Про власність”:”Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом, арбітражним судом або третейським судом.” Як вбачається з довідки ДКП „Роменське МБТІ” № 548 від 27.03.2003 року та з матеріалів інвентарної справи , домоволодіння по [ADDRESS] станом на 21.03.2003 року належало [PERSON]. і станом на 31.01.2002 року складалося з гаража, літньої кухні, вбиральні, загальна вартість будівель з урахуванням індексації становить 7171 грн. (т.1 а.с.36) це також підтвердила спеціаліст [PERSON].. Встановлено, що в квітні 2002 року робітники КМП „Моноліт” за вказівкою директора [PERSON]знесли будівлі : гараж, літню кухню, вбиральню, які належали [PERSON]. це підтвердили сторони і стверджується показами свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON].. Так як угод між КМП „Моноліт” і [PERSON]. про знесення вказаних будівель і виплату компенсації не було укладено, тому КМП „Моноліт” протиправно позбавило права власності позивача на гараж, літню кухню, вбиральню. Перед тим як було знесено вказані будівлі [PERSON]. вантажним автомобілем перевозила свої речі, майно з [ADDRESS]на [ADDRESS]. Посилання позивача на те, що окрім будівель було знищено і інше майно, перераховане в позовній заяві, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується показами свідка [PERSON].. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснив, що в [PERSON]. по [ADDRESS] станом на березень 2002 року було все її майно. Його з березня по кінець 2002 року за вказаною адресою не було і як зносились будівлі і які речі, майно було перевезено [PERSON]., а яке знищено він не бачив. Відповідачі на підтвердження своїх заперечень не надали доказів, того, що знесені в квітні 2002 року будівлі по [ADDRESS]належать не [PERSON]., а кому - небуть з відповідачів. Твердження позивача в частині того, що знищили її майно і заподіяли матеріальну шкоду особисто [PERSON]та [PERSON]не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються поясненнями самого позивача [PERSON]. , представника позивача [PERSON]., показами свідка [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., які пояснили, що в квітні 2002 року зносили, розбирали будівлі і вивозили їх з[ADDRESS] не особисто [PERSON]і [PERSON]., а працівники КМП „Моноліт” по вказівці керівника [PERSON].. Тобто доказів того, що [PERSON]і [PERSON] заподіяли [PERSON]. матеріальну шкоду, суду не надано. Позивач і представник позивача в порушення вимог ст..ст. 10, 60 ЦПК України не надали достатньо доказів на підтвердження своїх вимог щодо того, що відповідачі забрали і знищили майно саме на суму 25560 грн.. З урахуванням даних обставин суті позовних вимог, характеру неправомірних дій відповідача, фізичних та моральних страждань позивача [PERSON]. внаслідок заподіяних з вини КМП „Моноліт” матеріальних збитків, часу на протязі якого було заподіяно моральну шкоду , негативні наслідки, що настали, в неї погіршився стан здоров'я, вона лікувалась, що стверджується медичними довідками, суд виходячи з розумності і справедливості вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 3000 грн.. Позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, поскільки позивач, не надала доказів, які б це підтвердили. Позивач і представник позивача уточнити підстави позову і позовні вимоги не бажали. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін вважає, що є підстави для часткового задоволення позову [PERSON]. Необхідно стягнути з Колективного малого підприємства „Моноліт” на користь [PERSON] 7171 грн. вартості знищеного майна- будівель (матеріальну шкоду) та 3000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. Позивач [PERSON]. згідно рішення Роменської міської ради від 15.11.2002 року звільнена від сплати державного мита за умови стягнення його з відповідача . Згідно ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з Колективного малого підприємства „Моноліт” необхідно стягнути на користь держави 51 грн. за вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків та 8 грн. 50 коп. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, а всього 59 грн. 50 коп.. На підставі викладеного і

Outcome: partial