Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якій просив відшкодувати за рахунок держави спричинену йому злочином матеріальну шкоду у сумі 22655 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В позовній заяві указав, що 19 квітя 2002 року невідомі особи шляхом злому замків дверей проникли у його гараж, розташований по вул..Театральній у Центрально-Міському районі міста Макіївки, звідки викрали належний йому автомобіль ВАЗ 21099 реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 19000 грн, побутову техніку та інше майно, спричинивши йому матеріальну шкоду в сумі 22655 грн. Досудове слідство проводилась протягом декількох років, провадження в справі постійно зупинялось, прокурор неодноразово скасував такі постанови, але дотепер злочин не розкрито, винні особи не встановлені, майно йому не повернуто. Посилаючись на положення ст..1177 ЦК України, вважає, що оскільки не встановлено особу, яка вчинила злочин, завдану матеріальну шкоду повинна відшкодувати держава. Також вказує, що злочином йому спричинено моральної шкоди, яка полягає в тому, що він протиправно був позбавлений особистого майна, він змушений був систематично звертатися зі скаргами на дії органу досудового слідства, які безпідставно зупиняли провадження в справі на що витрачав багато часу та сил. Окрім того, він є інвалідом 2 групи і необґрунтована тяганина досудового слідства та порушення процесу розслідування, викликали нервові напруження, що спричиняло йому фізичний дискомфорт та душевні переживання. Вказує, що всі зазначені обставини у свої сукупності вимусили його докладати додаткових зусиль до організації свого життя. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що злочином були порушені його конституційні права власності, які визначені Конституцією України непорушними. У 2005 році він звертався до суду з позовом до органу внутрішніх справ про визнання неправомірними дій, що виразились в не розкритті злочину та тяганині при розслідуванні справи, відшкодування моральної шкоди, але йому було відмовлено у задоволенні позову. Ознайомившись з діючим законодавством, він дійшов висновку, що його така позиція була помилковою, тому він змінив предмет позову і звернувся до суду з даними вимогами. Оскільки відповідно до норм Конституції права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, вважає що має право на відшкодування шкоди, спричиненої злочином, за рахунок Держави. Представники позивача [PERSON] підтримав доводи свого довірителя та наполягав на відшкодуванні йому шкоди, спричиненої злочином, а рахунок Держави на підставі ст.. 1177 ЦК України. Представник відповідача - управління Державного казначейства України у Донецькій області Могильницький О.О., який діяв на підставі довіреності, позов не визнав і суду пояснив, що матеріальна та моральна шкода спричинена [PERSON]. в наслідок злочину, і на теперішній час законодавством не визначений порядок відшкодування такої шкоди Державою, кошти для відшкодування в такому порядку шкоди, завданої злочином, Державним бюджетом не передбачені, а тому Державне Казначейство України їх не має. У задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Державного Казначейства України у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справу відповідач повідомлений належним чином, у своїх письмових запереченнях на позов висловив думку, що повністю узгоджується з позицією відповідача управління Державного казначейства України у Донецькій області. Представник Головного управління МВС України у Донецькій області - Ціоненко О.В. в судове засідання не з'явилась, подала листа з проханням слухати справу у її відсутність, позов не визнає. У попередньому судовому засіданні також позов не визнала, підтримала позицію представника управління Державного казначейства України у Донецькій області і за цими підставами просила у задоволення позову відмовити. Окрім того, зауважила, що спір про відшкодування моральної шкоди за тими ж підставами, але за позовом тільки до Головного управління МВС України у Донецькій області, вже був розглянутий судом. Суд вислухав позивача, його представника та представника відповідача, що з'явився, дослідив матеріали цивільної справи, оглянув матеріали кримінальної справи № 26-21878, що порушена за ознаками ч.3 ст.289 КК України 20.04.2002 року і в останнє зупинена провадженням на підставі п.3 ст.206 КПК України 05.01.2008 року, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що у період часу з 17.45 18.04.2002 року до 8.00 19.04.2002 року невідомі злочинці зламали замки гаража позивача в справі та викрали належний йому автомобіль ВАЗ 21099 реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 19000 грн., два ската з дисками до автомобілю, домкрат, зарядний прилад, три дипломати, спиртні напої, зонт чоловічий, пилосос, телевізор, баретку, господарчу сумку, інше майно та гроші на загальну суму 3655.60 грн, а всього майна на суму 22655.60 грн. Вжитими заходами протиправно вилучене майно та осіб, що скоїли злочин, встановити не надалось можливим. Суд вважає доведеною ту обставину, що позивачеві в справі спричинена в наслідок злочину матеріальна шкода, в зв'язку з злочинними діями на підставі ст.. 23, ч.1 ст.1167 ЦК України [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини, тобто зі змісту вказаних норм ЦК України випливає обов'язок осіб, що скоїли злочин, відшкодувати спричинену шкоду потерпілому. Відповідно до ч.1 ст..1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, відповідно до ч.2 тієї ж статті умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. Діючим законодавством умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, на даний час не визначені, тому суд, визнаючи за позивачем право на відшкодування майнової шкоди, причиненої злочином, оскільки особу, що його скоїла, не встановлено, за рахунок держави, не має підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то законом взагалі не передбачена можливість відшкодування такої за рахунок держави, як наведено вище, моральна шкода, спричинена злочином, може бути відшкодована тільки винною в цьому особою. Постановою Центрально-Міського районного суду міста Макіївки від 30 листопаду 2005 року, яка набрала законної сили 07 червня 2007 року, у задоволенні позову [PERSON] до Макіївського ГУ УМВС України в донецькій області про визнання неправомірною бездіяльності органів міліції та відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. В даному адміністративному позові вирішувалось питання про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі фактичних збитків, заподіяних злочином. Така ж вимога ставиться позивачем і в даному позові. У той же час позивач та його представник в даному судовому засіданні, суму заподіяної матеріальної шкоди просив стягнути з Державного казначейства України, тобто з іншого відповідача, в зв'язку з чим даний позов підлягає вирішенню по суті заявлених позовних вимог. Відповідно до ст..21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заявлені одночасно з вимогам про вирішення публічно-правового спору, розглядаються в порядку адміністративного судочинства. В даному випадку порушення права позивача не пов'язано з діяльністю суб'єкта владних повноважень, державного органу, або їх посадових осіб, тому Дани спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Outcome: dismissed