Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-14 00:00:00

у березні 2007 р. [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], Козелецького районного відділу земельних ресурсів (правонаступником якого є Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області), в якому, після неодноразового збільшення позовних вимог, просив: 1) зобов'язати Козелецький районний відділ земельних ресурсів надати технічне завдання на виконання робіт по виготовленню документації на земельну ділянку, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 2) визнати неправомірним невиконання своїх посадових обов'язків і положення про Козелецький районний відділ земельних ресурсів цим відділом та його начальником і зобов'язати їх належним чином оформити другий примірник Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю та визнати даний акт дійсним, 3) зобов'язати Козелецький районний відділ Чернігівської регіональної філії Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” зареєструвати Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю, продовживши строк його реєстрації і підтвердити дійсність цього акта і вважати, що в силу ч. 3 ст. 212 ЦК України його реєстрація здійснилася, 4) підтвердити його, як спадкоємця [PERSON], право власності на земельні ділянки, розміром 1,9 га, що передані останній у власність рішенням Білейківської сільської Ради народних депутатів одинадцятої сесії двадцять першого скликання від 02.07.1993 р., та зобов'язати Козелецький районний відділ земельних ресурсів і [PERSON] видати йому як спадкоємцю [PERSON] державний акт на право приватної власності на успадковану після її смерті землю, 5) визнати неправомірними: - непідписання Козелецьким районним відділом земельних ресурсів і [PERSON] Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю і невидачу його протягом 1998 - 2003 років, - вимоги вищеназваних відповідачів надати висновок державної екологічної інспекції для видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю та переробити Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю, виготовлений у 1998 р., - підготовку [PERSON] відповіді на його скаргу голові Козелецької райдержадміністрації, - звинувачення його у незаконному отриманні державного акта на право приватної власності на землю, 6) стягнути на його користь 5100 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої вищеописаними неправомірними діями. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовував тим, що внаслідок перешкод, які чинив [PERSON], перебуваючи на посаді начальника Козелецького районного відділу земельних ресурсів, Чернігівський філіал інституту землеустрою Української академії аграрних наук на замовлення його матері [PERSON] тривалий час - з 1998 р. по 2001 р. виготовляв технічний звіт по видачі Державного акту на право приватної власності на землю та Державний акт на право приватної власності на землю на її ім'я. У 2001 р. замовлення було виконане, і співробітники філії повідомили, що мати може отримати вищевказані документи у Козелецькому районному відділі земельних ресурсів. Проте [PERSON] протягом двох років відмовлявся їх видати, незважаючи на неодноразові звернення матері; [INFO] вона померла. Після цього працівник названого вище відділу [PERSON] під розписку видала йому - [PERSON] ці документи. У 2004 р. державним нотаріусом йому було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину (земельну ділянку) за законом після смерті [PERSON] 22.12.2006 р. він звернувся до Козелецького районного відділу земельних ресурсів з проханням видати йому технічне завдання на виконання робіт по виготовленню документів на успадковану земельну ділянку. Проект технічного завдання було виготовлено, але його відмовився підписати начальник відділу [PERSON] Неправомірними діями останнього йому було завдано моральної шкоди на вищезазначену суму. В квітні 2007 р. Козелецький районний відділ земельних ресурсів пред'явив зустрічний позов до [PERSON], Білейківської сільської ради, Козелецької районної державної нотаріальної контори, у якому, після уточнення вимог, просив визнати недійсними: 1) рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р. в частині надання [PERSON] у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки розміром 1,90 га, 2) п/п 253 п. 1 рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів одинадцятої сесії двадцять першого скликання від 02.07.1993 р. про безоплатну передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 1,90 га, 3) план зовнішніх меж земельних ділянок, наданих [PERSON] в довічне успадковуване володіння, та Державний акт на право довічного успадковуваного володіння [PERSON] землею, що видані останній на підставі рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р., 4) Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю, серії І-ЧН № 036236, 5) свідоцтво про право [PERSON] на спадщину за законом після смерті [PERSON], серії АН [NUMBER], в частині успадкування ним земельної ділянки розміром 1,90 га, що розташована на території Білейківської сільської ради. Дані вимоги мотивуються тим, що рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р. в частині надання [PERSON] у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки розміром 1,90 га не відповідає вимогам ст. 6 ЗК УРСР у тій його редакції, що діяла на цю дату. Згідно з цією статтею, громадянам для ведення особистого підсобного господарства землі надавалися не в постійне користування, як то зазначено у даному рішенні, а у довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР, 1990 р., право володіння або користування земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки у натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує дане право. [PERSON] не зверталася до землевпорядних організацій з приводу встановлення меж спірних земельних ділянок у натурі і не має про це відповідних документів; до використання цих ділянок вона не приступала. Про існування рішення Ради від 16.03.1992 р. про виділення останній у постійне користування спірних земельних ділянок Козелецький районний відділ земельних ресурсів дізнався лише в грудні 2006 р., після звернення [PERSON] з приводу оформлення права власності на них на своє ім'я. Наданий [PERSON] план зовнішніх меж земельних ділянок, виділених [PERSON] в довічне успадковуване володіння для ведення особистого підсобного господарства, та Державний акт на право довічного успадковуваного володіння [PERSON] землею, що виготовлені на підставі рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р., не відповідають змісту даного рішення, т.я. цим рішенням земельні ділянки надані [PERSON] у постійне користування, а не в довічне успадковуване володіння. Крім того, у плані зовнішніх меж земельних ділянок, виділених останній в довічне успадковуване володіння для ведення особистого підсобного господарства, та у Державному акті на право довічного успадковуваного володіння [PERSON] землею зображено три земельні ділянки, а у Державному акті на право приватної власності [PERSON] на землю зображено дві земельні ділянки. До того ж, мається невідповідність у їх розмірах та місці розташування. П/п 253 п. 1 рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів одинадцятої сесії двадцять першого скликання від 02.07.1993 р. про безоплатну передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 1,90 га не відповідає вимогам ст.ст. 17, 23 ЗК України, 1992 р., оскільки станом на дату його прийняття остання не мала у постійному користуванні земельних ділянок. Копія даного рішення до Козелецького районного відділу земельних ресурсів не надходила. Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю є недійсним, т.я. виконуюча обов'язки начальника Козелецького районного відділу земельних ресурсів [PERSON] видала його [PERSON] після смерті [PERSON], а Білейківський сільський голова завірив його підписом та печаткою ради теж після її смерті, що суперечить ч. 4 ст. 25 ЦК України (оскільки правоздатність [PERSON] припинилася у момент її смерті). [PERSON] не може зареєструвати даний акт у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”, т.я. [PERSON] померла. Крім того, другий примірник цього акта по даний час не підписаний начальником Козелецького районного відділу земельних ресурсів та не завірений печаткою відділу. У зв'язку з цим лише у грудні 2006 р. (після звернення [PERSON], про яке вже йшлося вище) відділу стало відомо про фальсифікацію названого вище акту. Оспорюване свідоцтво про право на спадщину є незаконним, оскільки його видано на підставі не зареєстрованого у встановленому чинним законодавством порядку Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю. Тобто в силу ст. 125 ЗК України остання на момент смерті не мала у власності земельної ділянки. У даному свідоцтві не зазначена дата його видачі. До того ж, згідно з актом, на підставі якого видано це свідоцтво, спадкодавець мав у власності дві земельні ділянки, а у свідоцтві йдеться про одну земельну ділянку. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] подав без дотримання вимог ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, оскільки вона померла [INFO], а спадкову справу до її майна заведено у 2004 р. і рішення про продовження йому строку на прийняття спадщини судом не приймалося. Ухвалою суду від 22.05.2007 р. вищевказані позови об'єднано в одне провадження; до участі у справі в якості співвідповідача залучено Державне підприємство „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов частково задоволено: державний акт про право приватної власності [PERSON] на землю та свідоцтво про право [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] визнано недійсними і відмовлено у решті вимог; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 7500 грн. на відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15.05.2008 р. це рішення скасовано в частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] до Козелецького районного відділу земельних ресурсів про визнання неправомірною підготовки його колишнім начальником [PERSON] відповіді на його скаргу голові Козелецької райдержадміністрації з закриттям провадження у справі в цій частині з тих мотивів, що розгляд справ по таких вимогах є компетенцією суду адміністративної юрисдикції. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення суду І інстанції в частині відмови у задоволенні його вимог до Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області і задовільнити ці вимоги, а також скасувати дане рішення у частині задоволення вимог за зустрічним позовом та постановити рішення про їх відхилення. Доводи скарги зводяться до того, що: 1) місцевий суд до спірних правовідносин застосував ст.ст. 125, 126 ЗК України і п. 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, але дані Кодекс та пункт Інструкції... не були чинними у 2001 р. У зв'язку з цим для вирішення справи мали бути застосовані ст.ст. 9, 17, 22 ЗК України, що був чинним до 01.01.2002 р. Так, Білейківською сільською радою у 2001 р. його матері [PERSON] на підставі цих статей у приватну власність передано земельні ділянки, загальним розміром 1,90 га, про що було видано державний акт відповідного змісту, а до його видачі землевпорядною організацією межі даних ділянок було встановлено у натурі. Після цього його мати і його сім'я розпочали використання спірних земельних ділянок. Дані обставини ним доведено, але суд на підставі нічим не підтверджених заяв Козелецького районного відділу земельних ресурсів і його правонаступника дійшов протилежних висновків, 2) на порушення ст. 309 ЦПК України, суд відхилив та не розглянув його клопотання: - про допит свідка [PERSON], який виготовляв державний акт про право приватної власності його матері на землю. Він міг би підтвердити обставини щодо видачі даного акту і факти настання у неї в 2001 р. такого права та винесення у натуру меж земельної ділянки, - про витребування положення про Козелецький районний відділ земельних ресурсів, інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, розписки про отримання ним у Козелецькому районному відділі земельних ресурсів документів про право приватної власності [PERSON] на землю, листа державного нотаріуса до цього відділу про грошову оцінку успадкованих ним земельних ділянок, - про заміну його - неналежного відповідача належним відповідачем по вимогах про визнання недійсними державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю, свідоцтва про його право на спадщину після смерті останньої і про застосування строку позовної давності по даних вимогах, - про звільнення його від судових витрат, 3) судом не встановлено причин, з яких не було зареєстровано право приватної власності [PERSON] на спірні земельні ділянки. Зокрема, поза увагою було залишено той факт, що з 2001 р. по 2003 р. Козелецький районний відділ земельних ресурсів не вчинив жодної дії по реєстрації цього права, утримуючи подані для цього документи. У судовому засіданні [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, представник Білейківської сільської ради її визнав. Представник Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області апеляційну скаргу не визнав. Сенс його заперечень зводиться до того, що рішення суду І інстанції є законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що: - виданий [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЧН № 036236, не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, його другий примірник не підписано начальником Козелецького районного відділу земельних ресурсів і не завірено печаткою даного відділу, у зв'язку з чим цей акт є недійсним. Тож в [PERSON] не виникло право власності на земельні ділянки, що є предметом спору. Відповідно, у [PERSON] не виникло право власності на них в порядку спадкування після її смерті. Тому свідоцтво про право на спадщину після смерті останньої теж є недійсним. До того ж, його видача не зареєстрована у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, - [PERSON] не довів, що з вини Козелецького районного відділу земельних ресурсів та його начальника [PERSON] не було зареєстровано Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю. Реєстрація державних актів про право приватної власності на землю є компетенцією структурних підрозділів Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”, а не Козелецького районного відділу земельних ресурсів, - по вимогах про визнання незаконними рішень Білейківської сільської Ради народних депутатів про надання [PERSON] у постійне користування і про передачу у її приватну власність спірної земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, про визнання недійсним Державного акту на право довічного успадковуваного володіння [PERSON] землею, виданого на підставі рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р., сплинув строк позовної давності. Поважності причин пропуску даного строку у ході судового розгляду справи не встановлено, - вимоги про визнання недійсним плану зовнішніх меж спірних земельних ділянок не підлягають задоволенню, т.я. окремо від рішення про їх надання та відповідного державного акту він не створює цивільних прав і обов'язків. Вищевказані висновки про необхідність відмови [PERSON] в позові у повному обсязі та про задоволення зустрічних позовних вимог щодо визнання Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю і свідоцтва про право [PERSON] на спадщину за законом після смерті [PERSON] зроблено без дотримання норм матеріального й процесуального права, що регламентують спірні правовідносини. По справі встановлено, що: - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], є матір'ю [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 283 від 06.07.2004 р. до майна [PERSON] (а.с. 148-151), - рішенням Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р. вирішено надати [PERSON] в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки площею 1, 90 га (його копія на а.с. 87), - рішенням Білейківської сільської Ради народних депутатів одинадцятої сесії двадцять першого скликання від 02.07.1993 р. (копія якого на а.с. 88) вирішено передати [PERSON] безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки площею 1,90 га, - на підставі рішення Білейківської сільської Ради народних депутатів восьмої сесії двадцять першого скликання від 16.03.1992 р. цією Радою [PERSON] видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею розміром 1,90 га для ведення особистого підсобного господарства. У Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею він не зареєстрований (копія цього акта на а.с. 140-143), - 29.10.1998 р. [PERSON] звернулася з заявою (її копія на а.с. 85) до Чернігівського філіалу інституту землеустрою УААН, в якій просила виконати необхідні роботи по виготовленню технічної документації та державного акту на право приватної власності на землю, що передана їй безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства вищевказаним рішенням Ради від 02.07.1993 р. На виконання даної заяви філіалом у 1998 р. виготовлено технічний звіт по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] на спірні земельні ділянки і проект Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю на бланку серії І-ЧН № 036236 у двох примірниках. Ці документи останній було видано вищезазначеним філіалом лише у 2001 р., після подання нею 26.12.2000 р. його директорові скарги на їх тривале невиготовлення. Викладене підтверджується поясненнями [PERSON], копіями названого вище технічного звіту (а.с. 10-23, 81-97, де зазначено рік його виготовлення), інформації Чернігівської облдержземінспекції прокуророві Козелецького району від 27.12.2006 р. (а.с. 304) і скарги [PERSON] від 26.12.2000 р. (а.с. 8), - в 2001 р. два примірники проекту Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] підписано Білейківським сільським головою і завірено печаткою Білейківської сільської ради, що підтверджується всіма наявними у справі копіями даного акту і поясненнями [PERSON] та Білейківського сільського голови Степанця В.Г., - цей звіт та два примірники Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю з підписами Білейківського сільського голови й печаткою Білейківської сільської ради в 2001 р. здано до Козелецького районного відділу земельних ресурсів для підписання акту його начальником і засвідчення його печаткою відділу. З 2001 р. по [INFO] (момент смерті останньої) з вини Козелецького районного відділу земельних ресурсів, зокрема його начальника [PERSON], Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю протиправно не підписувався останнім і не завірявся печаткою відділу. Викладене ґрунтується на поясненнях [PERSON], представника Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області в апеляційному суді і на тому, що по одному примірнику технічного звіту по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю і Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю серії І-ЧН № 036236 (лише з підписом Білейківського сільського голови і печаткою Білейківської сільської ради) знаходяться в архіві Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області, - після смерті [PERSON] виконуюча обов'язки начальника Козелецького районного відділу земельних ресурсів [PERSON] підписала і завірила печаткою цього відділу по одному примірнику Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю та плану наданих їй земельних ділянок, що міститься у технічному звіті по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю, виготовленому Чернігівським філіалом інституту землеустрою УААН, а другі примірники даних акту й плану залишилися не підписаними нею і не завіреними печаткою відділу. В зв'язку з тим, що [PERSON] на момент підписання виданого на її ім'я державного акту на право приватної власності на спірні земельні ділянки померла, її право власності на них у компетентних органах не було зареєстровано. Дані обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються, - 06.07.2004 р. [PERSON] подав до Козелецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], з якою він проживав разом на день її смерті, у зв'язку з чим було заведено відповідну спадкову справу № 283. До цієї заяви, крім інших документів, [PERSON] додано Державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю з підписами Білейківського сільського голови і виконуючої обов'язки начальника Козелецького районного відділу земельних ресурсів і завірений печатками. На підставі даної спадкової справи [PERSON] державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у якому не вказано дату його видачі. Видача цього свідоцтва у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не зареєстрована. Викладене підтверджується копіями спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с. 148-151), вказаного свідоцтва про право на спадщину (а.с. 26) і листа Козелецької районної державної нотаріальної контори від 29.01.2007 р. № 32/1-10 (а.с. 320), - в кінці грудня 2006 р. [PERSON] звернувся до Козелецького районного відділу земельних ресурсів за видачею йому технічного завдання на виконання робіт по складанню технічної документації для переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, успадковану після смерті матері [PERSON], але таке завдання відділ не видав, що підтверджується поясненнями [PERSON], представника Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі та копіями документів на а.с. 24-25, - з приводу відмови у виготовленні технічної документації для переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, успадковану після смерті матері, та видачі такого акту на своє ім'я [PERSON] письмово скаржився 12.01.2007 р. голові Козелецької райдержадміністрації (копія даної заяви на а.с. 72-74), 16.01.2007 р. начальникові Чернігівського обласного головного управління по земельних ресурсах (копія цієї скарги на а.с. 27-29) і 29.08.2007 р. заступнику голови та голові Держземагентства України (копії даних скарг на а.с. 265-267, 268-279). Викладені у даних зверненнях вимоги задоволено не було; [PERSON] запропоновано вирішити порушені у них питання у судовому порядку, що підтверджується копіями відповідей на них (а.с. 30-32, 292, 253), - протягом травня - жовтня 2007 р. Козелецький районний відділ земельних ресурсів реорганізовано в Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області, що підтверджується копіями правоустановчих документів на а.с. 213-217, 222. З викладеного випливають наступні висновки. Факт наявності у [PERSON] за життя права на приватизацію спірних земельних ділянок Козелецьким районним відділом земельних ресурсів не оспорювався, що вбачається з його заперечень на позов [PERSON] (а.с. 66) і зустрічного позову (а.с. 76). В силу ч. 2 ст. 37 ЦПК України визнання даного факту є обов'язковим для його правонаступника - Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області. Висновок місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні вимог Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області про визнання незаконними рішень Білейківської сільської Ради народних депутатів про надання у постійне користування і про безоплатну передачу в приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, а також про визнання недійсним Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею на її ім'я, що виданий на підставі зазначеного вище рішення цієї Ради від 16.03.1992 р., за пропуском без поважних причин строку позовної давності, є законним і обґрунтованим. Крім того, рішення Ради, про які йдеться, не суперечать ст.ст. 6, 7, 9, 17 ЗК УРСР та ст.ст. 6, 9, 17 ЗК України у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР" від 13.12.1992 р. № 2196-ХІІ, що були чинними станом на відповідну дату прийняття їх Радою. До того ж, рішення місцевого суду у цій частині та в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним плану зовнішніх меж земельних ділянок, наданих [PERSON] в довічне успадковуване володіння, не оскаржується. Твердження Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області про те, що у [PERSON] за життя не виникло право користування спірними земельними ділянками в силу ст. 22 ЗК України у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР" від 13.12.1992 р. № 2196-ХІІ, т.я. вона не зверталася до землевпорядних організацій для встановлення їх меж у натурі, відповідних документів про встановлення таких меж не отримала і до використання цих ділянок не приступала, суперечить наявним у справі доказам. Так, і [PERSON], і Білейківський сільський голова апеляційному суду пояснили, що після прийняття Білейківською сільською Радою народних депутатів зазначених вище рішень [PERSON] приступила до використання спірних земельних ділянок у тих розмірах і межах, що зображені у плані зовнішніх меж земельної ділянки, який міститься у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 036236, що виданий на ім'я [PERSON] (його копії на а.с. 62 і 151). В даний час у тих же межах і розмірах цими земельними ділянками користується [PERSON] Також це твердження спростовується схемами розміщення і прив'язки спірних земельних ділянок, відомостями вирахування точок їх контуру та їх планом, описом їхніх меж, кількісною їх характеристикою та актом погодження їх меж з суміжними землекористувачами від 29.10.1998 р., що містяться у виготовленому в 1998 р. Чернігівським філіалом інституту землеустрою УААН технічному звіті по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] на спірні земельні ділянки (копії цих документів на а.с. 16-23, 89-96). Дані докази є належними й допустимими і Управлінням земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області їх ні в який спосіб не спростовано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, 1963 р., якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається, що він прийняв спадщину. Апеляційним судом встановлено, що з моменту смерті [PERSON] і по даний час земельними ділянками, що є об'єктом спору по справі, користується [PERSON] Тобто він фактично вступив у володіння ними. Тож твердження Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області про те, що [PERSON] без поважних причин пропущено строк на прийняття спадщини після смерті матері, не є вірним. Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви про це без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” (з наступними змінами й доповненнями) орієнтує суди нижчих ланок на те, що спадкоємці наймача квартири, що належить до державного або громадського жилого фонду, вправі вимагати визнання за ними права власності на неї у тому разі, якщо наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або до власника державного чи громадського жилого фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або у її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві (абз. 5 п. 13). У порядку ч. 8 ст. 8 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне застосувати дане роз'яснення до спірних правовідносин, оскільки ним тлумачаться подібні за змістом відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації. Проте [PERSON] за життя не могла отримати належно оформлений державний акт про право власності на спірні земельні ділянки та зареєструвати його у компетентних органах, оскільки начальник Козелецького районного відділу земельних ресурсів [PERSON] протиправно не підписав виданий на її ім'я Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЧН № 036236, і не завірив його печаткою відділу. Цей висновок випливає з того, що у 2001 р. до Козелецького районного відділу земельних ресурсів надійшов комплект документів, необхідних для видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю, передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджена наказом Держкомзему України від 04.05.1999 р. № 43, який зареєстровано у Мін'юсті України 04.06.1999 р. за № 354/3647 (з наступними змінами й доповненнями), але даний акт по момент її смерті протиправно не було підписано і завірено печаткою відділу. Даний висновок випливає також і з наступного. В апеляційному суді представник Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області пояснив, що комплект документів, про який йдеться, повертався [PERSON] у зв'язку з відсутністю в неї висновку екологічної інспекції щодо погодження на передачу їй спірних земельних ділянок. Але такий висновок було дано Державною екологічною інспекцією в Козелецькому районі 15.05.2001 р. (вих. № 59) і його було надано до Козелецького районного відділу земельних ресурсів та приєднано до матеріалів на видачу [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю (його копії на а.с. 13, 86). Викладені у акті Козелецького районного відділу земельних ресурсів від 19.04.2007 р. висновки щодо невідповідності технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю (а.с. 80) не є підставою для відхилення вимог [PERSON], оскільки суду не надано доказів того, що дані недоліки унеможливлювали задоволення вимог [PERSON], що вони не могли і не можуть бути усунуті і що пропозицію про їх усунення в розумний строк [PERSON] не виконала. До того ж, посилання у акті на відсутність матеріалів про розмір земельних ділянок суперечить вищевикладеному; у справі відсутні докази про необхідність підписання акту погодження меж Службою автомобільних доріг у Чернігівській області (а саме, що дана служба протягом виникнення і тривання спірних правовідносин була суміжним з спірними земельними ділянками землекористувачем); встановлення прибережної захисної смуги і складання кадастрового плану зони обмежень не є компетенцією [PERSON] З вищевикладеного випливає, що необхідно визнати неправомірною невидачу [PERSON] Козелецьким районним відділом земельних ресурсів в період з 2001 р. по [INFO] державного акту на право приватної власності на спірні земельні ділянки. Також необхідно визнати у порядку спадкування право власності [PERSON] на них і визнати неправомірною невидачу останньому технічного завдання на розробку технічної документації зі складання на його ім'я державного акту на право приватної власності на дані земельні ділянки. У зв'язку з цим Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області слід зобов'язати видати [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю на його ім'я, а отже і технічне завдання на розробку технічної документації зі складання цього акту. Суд погоджується з доводами [PERSON] щодо того, що неправомірною відмовою начальника Козелецького районного відділу земельних ресурсів підписати й завірити печаткою відділу Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] було порушено його та його матері право на набуття у власність спірних земельних ділянок, гарантоване їм ст.ст. 78, 81 ЗК України, чим йому було завдано моральної шкоди у вигляді переживань і душевних страждань. Враховуючи вищеописані характер і спосіб завдання цієї шкоди, тривалість перетерплювання [PERSON] негативних явищ немайнового характеру, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати йому дану шкоду у розмірі 500 грн. Білейківська сільська рада ні у який спосіб не порушувала законні права та інтереси [PERSON] і [PERSON]; її представник і позов, і апеляційну скаргу останнього визнав. Ні нинішній начальник Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області, ні колишній начальник Козелецького районного відділу земельних ресурсів [PERSON] не може відновити порушені права [PERSON] на набуття права власності на спірні земельні ділянки; їх може відновити лише Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області. Крім того, в силу ст.ст. 441, 442 ЦК УРСР, 1963 р., ст. 1174 ЦК України за моральну шкоду, заподіяну незаконними діями посадових осіб органів державної влади при виконанні ними трудових (посадових) обов'язків, несе відповідальність організація (орган державної влади). Таким чином, належним відповідачем за позовними вимогами [PERSON] є Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області, за рахунок якого і належить частково задовільнити вищеперелічені його вимоги. Всі інші вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки у разі їх задоволення відновлення його порушених прав не відбудеться. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] за рахунок [PERSON] і розподілу у зв'язку з цим судових витрат між ними не оскаржується. Заявлені Козелецьким районним відділом земельних ресурсів вимоги про визнання недійсними Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю та свідоцтва про право [PERSON] на спадщину за законом після смерті [PERSON] в частині успадкування ним спірних земельних ділянок задоволенню не підлягають з таких підстав. Сенс цих позовних вимог зводиться до того, що у [PERSON] не виникло право власності на дані земельні ділянки в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], оскільки остання за життя не мала права власності на них. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Визнання недійсними оспорюваних Козелецьким районним відділом земельних ресурсів свідоцтва та акту згідно з ст. 216 ЦК України має на меті визнання відсутності у [PERSON] права власності на вищеназвані ділянки. Проте апеляційний суд дійшов протилежного висновку, про що вже йшлося вище. Таким чином, апеляційним судом не встановлено порушення прав та законних інтересів Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області шляхом видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю, а [PERSON] - свідоцтва про право на спадщину за законом, які ним оспорюються. Тож у разі задоволення зустрічного позову законні права та інтереси Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області не буде відновлено, оскільки їх не було порушено. Таким чином, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] до Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання визнати дійсним і зареєструвати державний акт на право приватної власності на землю та належно оформити другий його примірник, надати технічне завдання на виконання робіт по виготовленню технічної документації на земельну ділянку та визнати право власності на неї, відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з постановленням рішення про їх часткове задоволення. Це ж рішення в частині задоволення зустрічного позову Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області про визнання недійсними оспорюваних ним державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину за законом також підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову у їх задоволенні. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України при постановленні нового рішення апеляційний суд зобов'язаний змінити розподіл судових витрат. Відповідно до п/п п/п „а”, „д” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито”, виходячи з характеру позовних вимог і вартості спірних земельних ділянок - 11447 грн. (копія довідки на а.с. 149), [PERSON] за звернення до суду з позовом мав сплатити державне мито у загальній сумі 122 грн. 97 коп., а Козелецький районний відділ земельних ресурсів за пред'явлення зустрічного позову мав сплатити державне мито у загальній сумі 228 грн. 94 коп. [PERSON] за звернення до суду з позовом фактично сплачено 51 грн. держмита і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (квитанції на а.с. 1, 2) і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення та 61 грн. 49 коп. держмита за подання апеляційної скарги (квитанції на а.с. 407, 408, 415), тобто ним недоплачено за звернення до суду з позовом 122 грн. 97 коп. - 51 грн. = 71 грн. 97 коп.; Козелецьким районним відділом земельних ресурсів не сплачено ні держмито, ні витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи за звернення до суду з зустрічним позовом. Отож, з Управління земельних ресурсів у Козелецькому районі Чернігівської області, виходячи з обсягу задоволених та відхилених позовних вимог сторін, належить стягнути на користь [PERSON] 172 грн. 49 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат, а на користь держави - 228 грн. 94 коп. несплаченого ним держмита і 71 грн. 97 коп. недоплаченого [PERSON] при поданні позовної заяви держмита, а всього 300 грн. 91 коп. Законність та обґрунтованість рішення місцевого суду перевірено у межах доводів апеляційної скарги.

Outcome: approved