Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-09 00:00:00

В березні 2006 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON]. в якому просив стягнути з останнього на його користь 9917 грн. 19 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди і судові витрати: 30 грн. витрат на ІТЗ і 510 грн. витрат на оплату судової експертизи. Протокольною ухвалою від 17 серпня 2006 року до справи в якості спвівідповідачів були притягнуті [PERSON]. та [PERSON]. В серпні 2008 року [PERSON]., [PERSON]. звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просили стягнути з останніх на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 4846 грн. 43 коп. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, на користь [PERSON]. у відшкодування матеріальної шкоди 4846 грн. 43 коп. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди і судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2007 року об”єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON], [PERSON]. до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди та справу за позовом [PERSON] до [PERSON]. про відшкодування шкоди. Протокольною ухвалою від 28 листопада 2007 року в якості співвідповідача було притягнуто [PERSON] Справа судами розглядалсь неодноразово. Останнім рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2008 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9917 грн. 19 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, 30 грн. у відшкодування судових витрат, а всього 10447 грн. 19 коп. У решті вимог та у задоволенні вимог до [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. відмовлено. В задоволенні позову [PERSON], [PERSON]. - відмовлено і рішення суду в цій частині останніми не оскаржується. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з [PERSON], [PERSON]., та [PERSON] на його користь 9917 грн. 19 коп. у відшкодування матеріальної шкоди солідарно, стягнути солідарно судові витрати в сумі 510 грн., стягнути з відповідачів 10000 грн. моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що окрім [PERSON] відшкодовувати шкоду повинні ще і [PERSON]. та [PERSON]. в силу вимог ст.ст. 1190, 1187 ч.2 ЦК України. Апелянт посилається на те, що суд безпідставно відмовив йому в стягненні на його користь судових витрат за автотоварознавче дослідження та за виклик експерта до суду. Також апелянт не погоджується з розміром стягнутої моральної шкоди, зазначаючи, що він працює таксистом, пошкоджений під час ДТП автомобіль був джерелом його доходу, він має на утриманні двох доньок, які потребують матеріального забезпечення, крім того, розгляд справи тягнеться вже два роки, що також є моральною шкодою. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині первісного позову скасуванню з постановленням нового рішення виходячи з наступного. Задовольняючи позов [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2006 року, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який, рухаючись по другорядній дорозі при непрацюючому світлофорі не пропустив автомобіль марки „Фольксваген „Пассат”, д.н.з.[NUMBER], який рухвася по головній дорозі, тим самим не виконавши вимоги п.п.2.2. дод.1 ПДР України. А тому завдана шкода водієм [PERSON]. майну, що належить [PERSON], підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Із постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2006 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КпАП України вбачається, що суддя закрив провадження по справі в зв”язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. За змістом п.6 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Оскільки постановою від 22.03.2006 року закрито провадження у справі, суд першої інстанції розглядаючи цю справу мав перевірити ці обставини і зробити висновок про відповідальність осіб, причетних до цієї ДТП, чого судом зроблено не було. Отже, враховуючи, що рішення суду першої інстанції грунтується на постанові Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2006 року, його не можна визнати законним та обгрунтованим відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, у зв”язку з чим зазначене рішення суду підлягає скасуванню. По справі встановлено, що 20.01.2006 року на перехресті пр-ту Миру та вул.Київської в м.Чернігові відбулося зіткнення автомобіля марки „Фольксваген „Пассат” д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] і автомобіля марки ГАЗ-33021 д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [PERSON] було спричинено пошкодження. Автомобіль марки „Фольксваген „Пассат” д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] Автомобіль марки ГАЗ-33021 д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], яким відповідно до доручення володіють, користуються та розпоряджаються [PERSON]. та [PERSON]. Відповідач [PERSON], який був за кермом автомобіля марки ГАЗ-33021 д.н. [NUMBER], під час ДТП керував даним автомобілем на підставі подорожнього листа, а тому водій [PERSON] є тією особою, яка створила та реалізовала підвищену небезпеку і повинна відповідати перед потерпілим. Дослідивши протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми до нього, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], пояснення сторін по справі, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини [PERSON], оскільки останній порушив вимоги п.п.2.2. дод.1 ПДР України. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об”єктом підвищеної небезпеки. Згідно п.2 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно висновку № Т-47 експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста експертної фірми „Еталон” від 03.02.2006 року (а.с.13-19) розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику легкового автомобіля „Фольксваген „Пассат”, д.н.з.[NUMBER], становить 9917 грн. 19 коп., а тому саме ця сума підлягає стягненню з [PERSON] Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, правовою підставою вимог про відшкодування моральної шкоди є встановлення судом факту порушення прав позивача [PERSON] Апеляційним судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 20.01.2006 року, автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав [PERSON]. у зв”язку із пошкодженням транспортного засобу. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, вимоги розумності і справедливості і вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди в зв”язку з пошкодженням автомобіля. Судові витрати (витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та витрати пов”язані з викликом експерта в судове засідання) підлягають задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, за проведення експертного автотоварознавчого дослідження спеціалістом експертної фірми „Еталон” від 03.02.2006 року позивачем було сплачено 350 грн., за виклик до суду експерта - 130 грн., що підтверджується копіями квитанцій на /а.с.10, 116, 117/. Доводи апелянта про те, що шкоду повинні відшкодовувати [PERSON] разом з [PERSON]. та [PERSON]. в солідарному порядку, апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки [PERSON] безпосередньо заподіяв шкоду під час керування автомобілем і тому повинен нести особисту відповідальність перед потерпілим. В іншій частині рішення суду про відмову [PERSON]. та [PERSON]. в задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не оскаржується, а тому підлягає залишенню без зміни.

Outcome: partial