Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

21.08.2003 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДПІ в Хортицькому районі м. Запоріжжя. В позові зазначив, що після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], відкрилася спадщина у вигляді належної батькові на праві приватної власності [ADDRESS]. За заповітом, складеним 04.03.1995 р., єдиним спадкоємцем є він, [PERSON] Також зазначив, що після смерті батька відразу оселився в його квартирі і продовжує в ній проживати на час подання позову. Посилаючись на норми ст. ст. 534, 548, 549 ЦК України 1963 р., просив встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на квартиру. Рішенням Хортицького районного суду від 26.08.2003 р. позовні вимоги [PERSON] було задоволено і визнано за ним право власності на [ADDRESS]. (т. 1, а.с. 13). 9 жовтня 2003 року [PERSON] подарував належну йому квартиру [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] за апеляційною скаргою [PERSON] ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.10.2006 р. рішення Хортицького районного суду від 26.08.2003 р. щодо спадкових прав [PERSON] скасовано з процесуальних підстав, справу направлено на новий розгляд. У ході нового розгляду [PERSON] у червні 2007 року подала заяву про відмову від правонаступництва після смерті [PERSON] та про закриття провадження у справі, хоча згідно з матеріалами спадкової справи (т. 1, а.с. 129-143), 24.05.2006 р. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті свого племінника [PERSON] Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2007 року провадження у цивільній справі було закрито за заявою [PERSON] Про своє бажання вступити у справу як спадкоємця другої черги за правом представлення заявив також і племінник [PERSON] - [PERSON], але його заява надійшла до суду лише 03.07.2007 р. (т. 1, а.с. 160) - після закриття провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.03.2008 р. за апеляційними скаргами голови ЖБК № 20 "Запоріжсталь" та [PERSON] ухвалу суду від 21.06.2007 р. про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено на новий розгляд. Одночасно у провадженні Хортицького районного суду знаходилась цивільна справа з тих самих правовідносин та предмету позовних вимог: 17.11.2006 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, [PERSON] про визнання недійсним договору дарування і визнання права власності у порядку спадкування на [ADDRESS]. В позові [PERSON] зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON], і, відповідно, тіткою [PERSON]. У спірній квартирі до 1998 р. постійно проживала мати позивачки і [PERSON] - [PERSON], яка у 6-місячний строк з дня смерті сина звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В той же час [PERSON] спадщину не приймав, оскільки в спірній квартирі не проживав і з відповідною заявою не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], на думку [PERSON], була її мати [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, і після її смерті єдиним спадкоємцем 1-ої черги за законом вважає себе позивачка [PERSON] В липні 2006 р. позивачка дізналася, що [PERSON] 09.10.2003 р. подарував спірну квартиру [PERSON] Договір дарування вона вважає недійсним, оскільки [PERSON] не мав права розпоряджатися майном, яке йому не належало. Посилаючись на викладені у позові обставини, [PERSON] просить визнати договір дарування квартири, укладений між [PERSON] і [PERSON] 9 жовтня 2003 року, недійсним, а також визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування. 07.08.2007 р. [PERSON] доповнила свій позов вимогою про встановлення факту того, що вона разом з матір'ю [PERSON] станом на[INFO] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS], вважаючи цю обставину достатньою для доказу фактичного прийняття спадщини після смерті матері. 03.12.2007 р. [PERSON]. звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, зазначив, що на підставі договору дарування від 09.10.2003 р. він є добросовісним набувачем спірної квартири та правонаступником після смерті [PERSON] і просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] і [PERSON], визнати, що померлому [PERSON] належало право власності на спірну квартиру у порядку спадкування як за заповітом, иак і за законом, а також визнати його самого добросовісним набувачем і визнати правомірним власником спірної квартири. 17 квітня 2008 року ухвалою Хортицького районного суду було об'єднано в одне провадження цивільна справа за позовом [PERSON] від 17.11.06 та цивільна справа, одержана на новий розгляд із апеляційного суду Запорізької області за позовом [PERSON] від 21.08.03 р. (померлого у 2005 році), спірні правовідносини у яких стосуються спадкових прав щодо [ADDRESS]Об'єднана цивільна справа має № 2-17/2008 У ході розгляду об'єднаної справи правонаступниками померлого позивача [PERSON]за заявами сторін судом було визнано його тітку [PERSON], його племінника [PERSON], та титульного власника спірної квартири [PERSON], до якого права на квартиру від умерлого [PERSON] перейшли за договором дарування. Заперечень від сторін стосовно обсягу правонаступництва та кількості правонаступників не надходило. Тобто у судовому засіданні [PERSON], наполягаючи на своєму правонаступництві, разом із [PERSON] та [PERSON] фактично у повному обсязі підтримала позов померлого [PERSON] про встановлення факту його прийняття спадщини і визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування. Одночасно в судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала й на своїх позовних вимогах щодо визнання недійсним договору дарування та прийняття нею спадщини після смерті матері, визнання за нею права власності на спірну квартиру у порядку спадкування. Але ні у позові, ні у судовому засіданні [PERSON] не назвала суду жодної правової підстави визнання недійсним договору дарування квартири її племінником [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого померлого дядька [PERSON], підтвердив особисто йому відомі обставини фактичного володіння та управління дядьком квартирою та майном, що належали раніше його діду, [PERSON] Також позивач, одночасно 3-я особа за позовом [PERSON], визнав позовні вимоги [PERSON] щодо правомірності договору дарування, оскільки про наміри дядька знав заздалегідь. [PERSON] особисто був знайомий з [PERSON] приблизно з 1997 року, бо мешкав того часу на [ADDRESS], знав про приятельські відносини між [PERSON] та дядьком [PERSON]. Позивач [PERSON]. (відповідач за зустрічним позовом [PERSON]) у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що був знайомий із [PERSON] з 1997 року, оселившись по [ADDRESS] по сусідству з його братом [PERSON], у якого [PERSON]часто бував. [PERSON] мав приятельські відносини із [PERSON], співчуваючи йому, бо той був інвалідом, і його часто ображав брат. [PERSON] особисто відомі всі обставини, викладені у позовних заявах його, та [PERSON], оскільки він часто спілкувався із [PERSON], бував у його постійному помешканні на вул. Задніпровській, опікувався ним як за власним бажанням так і виконуючи обов'язки за договором довічного утримання. Заперечуючи проти позову [PERSON] [PERSON]. та його представники [PERSON] та [PERSON] посилались на правові норми щодо презумпції правочинів та права власності, наголошуючи на тому, що позивачка не надала суду доказів своїх вимог, зокрема не надано доказів порушення будь-яких прав [PERSON] Крім того представники [PERSON] вважають, що [PERSON] не дотримала вимог закону щодо позовної давності та звернулась до суду із значним пропуском строків позовної давності за усіма обставинами її позову, не надавши пояснень з цього приводу. Але з огляду на її обізнанність із подробицями життя родичів за останні 20 років, яку [PERSON] демонструвала у судових засіданнях, вона, на думку представників [PERSON], добре була поінформована про дії усіх учасників правовідносин щодо спірної квартири, і мала можливість своєчасно звернутись до суду, але не зробила цього без поважних причин та й не мала на це ніяких підстав. Представник відповідача - Запорізької міської ради - до судового засідання не з'явився, надіслав листа с проханням слухати справу в його відсутності. Представник 3-ої особи за первісним позовом - голова правління ЖБК № 20 "Запоріжсталь" [PERSON] дала пояснення суду у якості свідка, пояснивши, що добре знала [PERSON] , досить часто бувала в нього в [ADDRESS], як у сусіда, бо зверталась до нього із різними побутовими проханнями. Стверджує, що [PERSON] жив деякий час із онуком [PERSON], а перед самою смертю жив один. Інколи у нього з'являвся син [PERSON], який майже відразу після смерті батька у 1996 році постійно оселився у спірній квартирі із своєю співмешканкою [PERSON]. [PERSON] бувала у квартирі і після смерті [PERSON] і бачила у що [PERSON]користувався майном батька - у помешканні стояв той самий диван, шафу, вішалка, у кухні був той же посуд. Тільки майна стало набагато менше, бо [PERSON]його розпродав сусідам. 3-тя особа приватний нотаріус [PERSON] до судового засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про дату судового розгляду, але у судове засідання не з'являвся, заперечень не надав. Представник 3-ої особи - 8-ої Запорізької державної нотаріальної контори та 5-ої Запорізької державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явилися, повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду, надіслали листи с проханням слухати справу в його відсутності . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги за позовом правонаступників померлого позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [ADDRESS]належала на праві власності [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого БТІ 22.07.1993 р. (т. 1, а.с. 5). 04.03.1995 р. [PERSON] склав та нотаріально посвідчив заповіт, за яким заповідав квартиру синові - [PERSON] (т. 1, а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (т. 1, а.с. 6). Після його смерті спадкоємцем за заповітом був [PERSON], та за правилами ст. 535 ЦК України 1963 р. про успадкування обов'язкової частки непрацездатна матір померлого - [PERSON] Згідно вимог ст.11,60 ЦПК України суд розглядає у межах позовних вимог та доказів наданих сторонами. У відповідності до ст. 548 ЦК України 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. При цьому прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За матеріалами спадкової справи (т. 2, а.с. 152-158), із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 18.09.1996 р. звернулася лише [PERSON] Проте свідоцтво про право власності на спадкове майно вона не отримувала. У ході судового розгляду встановлено, що інший спадкоємець, [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в 6-місячний строк з дня смерті [PERSON] в управління і володіння спадковим майном, що належало його батьку, тобто квартирою [ADDRESS], та майном, що залишилось у цій квартирі після смерті спадкодавця. Згідно довідки ЖБК № 20 "Запоріжсталь" від 23.02.2007 р. (т. 1, а.с. 105), в спірній квартирі з моменту здачі будинку в експлуатацію проживав та був прописаний [PERSON], а його син [PERSON] проживав без прописки з січня 1996 р. по 30.11.2005 р., тобто по день своєї смерті. Факт постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі ще за життя його батька, [PERSON], та після його смерті у 1996 році підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки: голова правління ЖБК № 20 "Запоріжсталь" [PERSON], сусіди [PERSON]та [PERSON], свідок [PERSON], що проживала із [PERSON] з 1986 року у громадянському шлюбі. Свідки, посилаючись на особисте спілкування з батьком та сином [PERSON], пояснювали, що [PERSON] змушений був переселитись до батька з місця своєї реєстрації по [ADDRESS], тому що його ображав та бив рідний брат [PERSON], що був зареєстрований за тією ж адресою. Цю ж обставину підтвердила й [PERSON], яка пояснила, що сама надала ключі [PERSON] від квартири на [ADDRESS], коли дізналась, що [PERSON], повернувшись черговий раз з місць позбавлення волі, знову ображає свого брата. [INFO][PERSON] померла (т. 1, а.с. 21). Після її смерті ніхто з спадкоємців з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (довідка, т. 2, а.с. 24). Проте щодо спадкоємця [PERSON], онука померлої [PERSON], суд встановив, що він фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті бабки постійно мешкав у [ADDRESS], де передбачалась обов'язкова частка бабки. Тобто станом на 1999 рік [PERSON] був єдиним спадкоємцем та законним власником усієї [ADDRESS] У серпні 2003 року [PERSON] встановив цей факт у судовому порядку, зареєстрував офіційно своє право власності на квартиру та 09.10.2003 р. на законних підставах подарував належну йому на праві приватної власності квартиру [PERSON] (т. 1, а.с. 100), але продовжував мешкати у цій квартирі до самої смерті 30.11.05 року. [PERSON] було відомо про викладені обставини, але вона не заперечувала проти дій племінника та [PERSON] Як пояснила позивачка у судовому засіданні - вона була задов[PERSON] тим, що її племінником-інвалідом є кому опікуватись, тому що сама вона за станом свого здоров'я не могла б цього робити. Таким чином, з 1995 року достовірно знаючи про наявність заповіту брата на користь [PERSON] щодо спірної квартири, з 1996 року достовірно знаючи про фактичне прийняття спадщини племінником, що постійно мешкав у спірній квартирі, з 1999 року достовірно знаючи про свої спадкові права після смерті матері, [PERSON] не мала ніяких перешкод для захисту своїх прав, якби вони були порушені. Згідно ст. 257 ЦК України 2003 р. загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України 2003 р. перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК (2003 р.) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що [PERSON] звернулась до суду із визнанням своїх спадкових прав після спливу встановлених законом строків позовної давності, не надала суду ні доказів причин пропуску строків, ні доказів будь-якого порушеного права. Пояснення свідків [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - стосуються обставин смерті та похорон брата позивачки - [PERSON] у 1996 році, а також незаконного вивезення [PERSON] частини майна померлого та його продаж. Оскільки ці обставини не є предметом позовних вимог, суд не може вважати ці пояснення доказами у справі. Пояснення свідків [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині, що стосується предмету позову та правовідносин, що розглядаються, суд визнає допустимими доказами позовних вимог. Зокрема, свідок [PERSON], мешкала у квартирі, розташованій навпроти квартири [PERSON], підтвердила, що відразу після смерті сусіда у 1996 році у його квартиру вселився його син із жінкою [PERSON]. [PERSON]того ж року весною чи на початку літа продав їй батьків килим, який вона вивезла на тільки що придбану дачу й досі ним користується. Свідок [PERSON] пояснила суду, що жила із [PERSON] у громадянському шлюбі із 1986 року. Мешкала спочатку на [ADDRESS], кв. 19, за місцем реєстрації [PERSON], але там також був зареєстрований і його рідний брат [PERSON], неодноразово судимий. Як тільки [PERSON] повертався із місць позбавлення волі, він дуже ображав [PERSON], і вона з ним змушені були йти жити до [PERSON] батька. Звістку про смерть батька [PERSON] що тоді мешкав на Камяногірській разом з [PERSON], принесла [PERSON] Від несподіванки [PERSON]захворів, можливо в нього був інсульт, тому що він кілька тижнів не міг ходити, тому й не був на похоронах. Але трохи згодом - може через місяць, [PERSON] перевезла його у квартиру по [ADDRESS], де вони разом жили до самої смерті [PERSON]. Користувались вони майном, що залишалось у квартирі після смерті [PERSON] - меблі, посуд, постільна білизна тощо. Деякі речі [PERSON]відразу розпродав сусідам - батькові книги, килим тощо. Доводи [PERSON] про те, що вона фактично прийняла спадщину спільним проживанням з [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р. визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Постійне проживання разом зі спадкодавцем як підставу для визнання особи такою, що прийняла спадщину, законодавець передбачив лише у новому Цивільному кодексі 2003 р. (ч. 3 ст. 1268 ЦК України 2003 р.). Згідно із ч. 5 Заключних та Перехідних положень правила книги шостої Цивільного Кодексу України 2003 року застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу. [PERSON] наполягає у своїх позовних вимогах, що відкриту у 1999 році спадщину після смерті матері вона тоді ж і прийняла, тому до цих правовідносин позивачка вірно застосовує норми Цивільного Кодексу 1963 року. Проте [PERSON] не надала суду достовірних та вичерпних доказів про користування чи володіння спадковим майном після смерті у 1999 році спадкодавці - своєї матері [PERSON] [PERSON] за життя не зверталась за оформленням свого права на обов'язкову частку у спадковому майні, що належало сину та було заповідане онуку. Суду невідомий загальний обсяг та вартість майна, належного [PERSON] на праві приватної власності на момент її смерті. Позивачкою взагалі не надано суду доказів приналежності матері на праві приватної власності будь-якого майна, яким дочка могла б користуватись після смерті спадкодавиці. До того ж з пояснень [PERSON] та наданих нею доказів вбачається, що не вона проживала із своєю матерю, а її мати, [PERSON], до самої смерті проживала у квартирі [PERSON] по [ADDRESS], користуючись майном своєї дочки, що суперечить змісту норми закону, на яку посилається позивачка та обставинам її власного позову щодо майна спадкодавця. Згідно довідки ЖБК № 348 "Машинобудівник-34" (т. 2, а.с. 8), [PERSON] проживала у дочки за адресою: [ADDRESS], з 16.05.1990 р. по 03.11.1998 р., що суперечить поясненням [PERSON] у судовому засіданні, що мати у згаданий період постійно мешкала по вул. Лагерній, а лише іноді на деякий час приходила до дочки, що мешкала по [ADDRESS]. Згідно довідки ЖЕД № 25 КП "ВРЕЖО № 10" (т. 2, а.с. 9), [PERSON] проживала і була прописана за адресою: [ADDRESS], з 19.11.1998 р. по день смерті[INFO] разом із дочкою [PERSON] Всупереч наданій довідці [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що не встигла переїхати з мамою до придбаної у 1998 році [ADDRESS], а залишалась мешкати разом із нею у своїй [ADDRESS]. Пояснення позивачки підтверджують також і допитані за її клопотанням свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тобто викладені [PERSON] обставини первісного позову (доповненого) суперечать її власним доказам, а позовні вимоги не підтверджуються жодним доказом, не мають правових підстав, та спростовуються її власними непослідовними та суперечливими поясненнями у судових засіданнях. [PERSON] не надала суду також ніяких пояснень щодо додержання нею строку позовної давності, оскільки такий строк обчислюється з дня, коли особа не тільки дізналася, але й могла дізнатися про певні факти й обставини. Позивачкою не надано доказів існування обставин, які перешкоджали їй отримати повну і достовірну інформацію про спірну квартиру та угоди, вчинені щодо неї, протягом 10 років з дня смерті брата до звернення до суду (з квітня 1996 р. по червень 2006 р.). З пояснень самої [PERSON] та всіх учасників судового розгляду, у тому числі ї свідків, вбачається, що [PERSON] не мала ніяких перешкод у спілкуванні із братом та племінниками та у відвідуванні спірної квартири у будь-який час. Таким чином, єдиним спадкоємцем як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON], який прийняв спадщину у передбачений законом спосіб, був [PERSON], і саме він мав право укладати будь-які не заборонені законом угоди щодо спірної квартири, у тому числі і договір дарування з [PERSON], який є добросовісним набувачем спірної квартири, а його право власності підлягає судовому захисту. Згідно із п.2 ст. 80 ЦПК України ціна позову про визнання права власності визначається вартістю майна, що є предметом позову. Суд вважає, що ціна позову, визначена позивачами у цій справі, вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна - [ADDRESS]У відповідності з довідкою вартість квартири складає 287 404 гривні. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 80, 88 ЦПК України та п.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про держмито» суд вважає за необхідне додатково стягнути на користь держави держмито у сумі 1632 гривні із [PERSON], як із сторони, у позові якої про визнання права власності відмовлено На підставі викладеного,

Outcome: approved