Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-31 00:00:00

[PERSON] пред'явила позовом до [PERSON] про поновле-ння на роботі, стягнення заробітної платні за час вимушеного прогу-лу, компенсації за невикористання відпусток та моральної шкоди, по- силаючись на наступні обставини. 21 грудня 2005 року відповідно до трудового договору № 589, який було зареєстровано в Татарбунарському районному центру зайнятості 22 грудня 2005 року, вона була прийнята відповідачем у справі на роботу продавцем з оплатою праці у половину ставки. 31 березня 2008 року її було викликано учбовим закладом на екзаменаційну сесію тривалістю до 20 квітня поточного року. 21 квіт-ня 2008 року вона вийшла на роботу, а відповідачка заявила, що її звільнено з роботи згідно поданої нею ( позивачкою ) заяви з 31 березня цього року і в підтвердження зазначеного видала їй трудову книжку. Проте вона заяви про звільнення з роботи не писала, звільне-ння її з роботи відбулося всупереч вимогам трудового законодавтсва, порушено її конституційні права. Протягом місяця вона не могла тру-довлаштуватись, їй не сплачено компенсацію за невикористані відпуст-ки за три роки у сумі 772,5 грн. із розрахунку 50% від мінімальної заробітної плати ( 515 грн. ), крім того незаконними діями відпові-дача їй було спричинено моральну шкоду, оскільки, не одержуючи зар-плати, вона не могла забезпечити себе та свою сім'ю, придбати необ-хідні предмети вжитку та речі, був порушений звичний спосіб її жит-тя, вона втратила впевненість у завтрашньому дні, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивачка змінила свої позовні вимоги у бік їх зменшення, просила не поновлювати її на роботі у відповідача, оскільки вона працевлаштована. Інші позовні вимоги без змін. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала част-ково, вважає, що вимоги про виплату компенсації за невикористані ві-дпустки підлягають задоволенню, інші - не підлягають. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали сп-рави, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог. Як видно з копії трудової книжки ( а.с.3 ) [PERSON] 21 грудня 2005 року було прийнято фізичною особою - підприємцем [PERSON] на роботу продавцем за трудовим договором № 589, який зареєст-ровано Татарбунарським РЦЗ 22 грудня 2005 року. 31 березня 2008 року позивачку звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України, трудовий договір знято з реєстрації 10 квітня 2008 року. Копією довідки-підтвердження № 769 підтверджується факт виклику позивачки на екземенаційну сесію з 31 березня по 20 квітня поточного року ( а.с.6 ). З витягу з рішення суду та копії свідоцтва про народження вид-но, що у позивачки неповна сім'я і вона одна утримує свою неповнолі-тню дитину ( а.с.4,5 ). Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудо-вий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, і проти цього не заперечувала відповідачка, що позивачка не зверталась до відпові-дачки з письмовою заявою про звільнення її з роботи за власним бажа-нням. Тому звільнення [PERSON] за ст.38 КЗпП України відбулося всупе-реч вимогам трудового законодавства, воно є незаконним. Позивачка пояснила, що після звільнення вона протягом місяця не могла влаштуватись, тобто вимушений прогул склав один місяць. Її бу- ло прийнято на роботу з оплатою праці у половину ставки і виходячи із розрахунку 50% від мінімальної заробітної плати її щомісячна заробітна плата складала 257,5 грн. ( 515 грн. : 2 ). Просила стяг-нути заробітну плату за час вимушеного прогулу у зазначеному розмі-рі. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини влас-ника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазаначені в ст.116 КЗпП, підприємство, установа, ор-ганізація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, позивачка наполягала на стягненні на її користь ком-пенсації за невикористані відпустки за 2006-2008 роки у сумі 772,5 грн., тобто за три місяці ( 257,5 х 3 ). Те, що протягом трьох років позивачка не користувалась відпусками, також підтвердила відповідач-ка. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 257 грн.50 коп., а також компенсація за невикористані відпустки у сумі 772 грн.50 коп. Судом також встановлено, що в результаті незаконного звільнення з роботи і втратою робочого місця позивачка була позбавлена джерела для існування, не одержуючи зарплати вона не могла забезпечити себе та свою неповнолітню дитину, придбати необхідні предмети вжитку та речі першої необхідності, був порушений її звичний спосіб життя, во-на втратила впевненість у завтрашньому дні, повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого та неповнолітньої дитини жи-ття. З оглядом на наведене суд вважає, що незаконними діями відпові-дача позивачці було заподіяно моральну шкоду, компенсація за яку з урахуванням вимог розумності та справедливості не може бути менше 3000 грн. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних стра-ждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного,

Outcome: approved