Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-24 00:00:00

14 квітня 2008 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго”, ВАТ “Волиньобленерго” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок враження електричним струмом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 4 серпня 2006 року, приблизно о 20-й годині, в с. Грузятин Маневицького району, після того як її син [PERSON] поїхав в ларьок за продуктами харчування під час грози він був вражений електричним струмом від електропроводу, який був під струмом і знаходився на землі. 5 серпня 2006 року сина [PERSON] вони похоронили. Винними в смерті сина [PERSON] вважає працівників Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго”, які безвідповідально віднеслися до своїх службових обов”язків, що стало причиною цієї трагедії. Ще 2 серпня 2006 року мешканці с. Грузятин помітили обірваний провід, який був під напругою, і повідомили про це обхідника Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго” [PERSON], який знаходився в трудових відносинах з даною філією (трудовий договір № 40/230 від 7 жовтня 2004 року). [PERSON] сказав мешканцям села, що про обірваний провід повідомив черговому диспетчеру філії і що бригада ремонтників скоро приїде в село, хоча фактично про це повідомив інспектора філії [PERSON] Останній в свою чергу про виявлену небезпеку відповідальних працівників філії не повідомив. Вина працівників Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго” підтверджується тим, що ними не було дотриманао вимог Інструкції з охорони праці контролераВідповідачі у добровільному порядку відшкодовувати заподіяну моральну шкоду відмовляються, в зв'язку з чим позивачка змушена була звернутись за захистом своїх прав до суду. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила стягнути на її користь з відповідача [PERSON] заподіяну моральну шкоду в сумі 50000 гривень, а також судові витрати по справі, сплачені нею при поданні позовної заяви до суду. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, просили суд стягнути з відповідача [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки, моральну шкоду в сумі 50000 гривень та судові витрати на суму 25 гривень 50 копійок, сплачені позивачкою при поданні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, пояснив, що своєї вини в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 11 листопада 2006 року на автодорозі Луцьк-Маневичі-Любешів, поблизу смт. Колки Маневицького району Волинської області, під час якої було смертельно травмовано [PERSON] не визнає. Вважає позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди безпідставними, оскільки [PERSON] отримав смертельну травму не в результаті наїзду на нього автомобіля „Рено-19”, а внаслідок наїзду іншого автомобіля, що рухався йому назустріч і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 11 листопада 2006 року, біля 18-ї години, на 46 км + 950 м автодороги Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, керуючи автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER], рухаючись в напрямку смт. Колки Маневицького району Волинської області, допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON], який переїжджав через дорогу перед автомобілем. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер на місці пригоди. Постановою від 16 травня 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовлено згідно п. 2 ст. 6 КПК України, оскільки причиною даної ДТП стало порушення саме велосипедистом [PERSON] вимог п. п. 6.7 (б), 6.8, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху. В діях водія [PERSON] невідповідностей до вимог ПДР, які б знаходились в прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспорної пригоди, не вбачається, так як в даній дорожній ситуації він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом застосування екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Зазначене підтверджується дослідженим в судовому засіданні відмовним матеріалом по факту даної дорожньо-транспортної пригоди, який досліджувався в судовому засіданні. Суд не бере до уваги заперечення відповідача [PERSON] в тій частині, що [PERSON] отримав смертельну травму не в результаті наїзду на нього автомобіля „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував він сам і не з його вини, а внаслідок наїзду іншого автомобіля, що рухався їм назустріч і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, так як вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Вказані пояснення [PERSON] спростовуються як відмовним матеріалом по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 листопада 2006 року на 46 км + 950 м автодороги Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, так і рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 27 грудня 2007 року, залишеним в силі апеляційною інстанцією, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Даними письмовими доказами підтверджено, що саме внаслідок зіткнення з автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], велосипедист [PERSON] отримав смертельну травму. У першочергових поясненнях як відповідача, так і членів його сім'ї відсутні будь-які дані про те, що після зіткнення з автомобілем велосипедист [PERSON] ще міг самостійно пересуватись і отримав тілесні ушкодження, що призвели до смерті, саме внаслідок наїзду зустрічного автомобіля. Крім того, висновком судово-медичного дослідження № 100 від 28 листопада 2006 року встановлено, що причиною смерті [PERSON] стала відкрита черепно-мозкова травма: злам кісток склепіння і основи черепа з забоєм-розмозженням головного мозку, які могли виникнути при падінні останнього на легковий автомобіль, який скоїв наїзд, з прикладанням удару до задньо-правої частини голови і послідуючому приземленні [PERSON] на дорожнє покриття тім'яно-потиличною ділянкою голови. Об'єктивність висновку судово-медичного дослідження підтверджується, дослідженими судом протоколом огляду місця події від 11 листопада 2007 року, схемою та фототаблицею до нього, де зафіксовано обстановку на місці ДТП, протоколом огляду транспорту та фототаблицею до нього, в якому описані механічні пошкодження на автомобілі „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Наведене дає суду підстави вважати, що після ДТП відповідач усвідомлював вчинене ним, виходячи з обставин пригоди, а пізніше від цього відмовився. Враховуючи викладене, суд вважає, що велосипедист [PERSON] отримав смертельну травму саме внаслідок зіткнення з автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] Беручи до уваги, що автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак [NUMBER], керував не його власник [PERSON], а відповідач, [PERSON], якому це було дозволено відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, то він є і належним відповідачем по даній справі. Виходячи із наведеного, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої [PERSON] отримав смертельну травму, позивачці [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у нервовому потрясінні, моральних переживаннях в зв'язку зі смертю близької дня неї людини - чоловіка з яким спільно прожила більше 32 років. Враховуючи глибину моральних і душевних страждань позивачки [PERSON], а також те, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання саме велосипедистом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, що призвело до настання його смерті, з урахуванням вимог розумності та справедливості дану моральну шкоду суд оцінює в сумі 15000 гривень і в такій сумі, а не в сумі 50000 гривень, вона підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] 8 гривень 50 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, 17 гривень 00 копійок судового збору, сплачених позивачкою при поданні позову, а всього судових витрат на загальну суму 25 гривень 50 копійок.

Outcome: partial