Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

20 травня 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіального центру управління праці та соціального захисту населення Любашівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивач зазначив, що з квітня 1999 року він працював у відповідача охоронником і наказом № 12 від 22 квітня 2008 року його було звільнено з роботи за ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення проведено незаконно, чим порушено його права, позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає що позивача було звільнено відповідно до вимог трудового законодавства, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Згідно наказу № 12 від 22 квітня 2008 року (а.с.5) позивач дійсно був звільнений за ст. 40 п.1 КЗпП України в зв'язку із скороченням штату працівників. Із матеріалів справи: розпорядження Любашівської РДА (а.с.19), Положення про територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Любашівського району (а.с.19-21), техніко-економічне обґрунтування на скорочення посад сторожів тер центру (а.с.25-26) та штатного розпису на 2008 рік (а.с.27,28), видно, що в зв'язку з реорганізацією виникла необхідність у скороченні посад охоронників (сторожів), який було проведено з 01 лютого 2008 року. Згідно з витягу з протоколу № 2 від 30 січня 2008 року засідання профкому (а.с.29) профспілковий комітет дав згоду на скорочення посад сторожів тер центру. Згідно наказу № 6 від 01 лютого 2008 року „Про внесення змін у структуру та штатний розпис територіального центру” (а.с.31) було проведено скорочення штату трьох посад сторожів. З цим наказом [PERSON]ознайомлений 01.02.2008 року. Не оскаржуючи даний наказ позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому чергової відпустки, в зв'язку із звільненням, що видно із його заяви від 14 березня 2008 року (а.с.32). З поданням про дачу згоди на його звільнення директор тер центру Зелінська Т.В. звернулась до профспілковог комітету 14.03.2008 року (а.с.30). Збори профспілкового комітету, на які було запрошено і позивача, що видно із листа [PERSON] (а.с.6), витягу з протоколу № 12 від 17.03.2008 року (а.с.33), рішення зборів (а.с.34) та показань свідка [PERSON] та не заперечує і сам позивач, відбулися 17 березня 2008 року та дали згоду на звільнення позивача після закінчення щорічної відпустки. Наказом № 9 від 21 березня 2008 року [PERSON] було надано чергову відпустку з 01 квітня 2008 року тривалістю 22 календарних дні, з наступним його звільненням з 22.04.2008 року. Наказом № 10/1 від 31.03.2008 року було продовжено термін скорочення позивача у зв'язку з наданням відпустки. Таким чином, скорочення штату дійсно було проведено, і терцентр не мав можливості запропонувати працівникам, які підлягали скороченню іншу посаду. Посилання позивача на те, що при його звільненні було порушено вимоги ч.8 ст 43 КЗпП України про те, що власник має право розірвати трудовий договір не пізніш, як через місяць з дня одержання згоди профспілкового органу, носять формальний характер так, як надання відпустки перериває цей строк. Звільнення ж за скороченням штату або чисельності працівників згідно ст. 40 ч 3 КЗпП України не допускається у період перебування працівника у відпустці, або в період його тимчасової непрацездатності. На підставі викладеного позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню згідно ст. ст. 235, 236 КЗпП України.

Outcome: dismissed