Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовними заявами до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Злагода” про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати за 2004, 2005, 2006, 2007 роки. Ухвалою суду від 08.01.2008 року позовні заяви об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та пояснили, що вони являються власниками земельних ділянок за[NUMBER]площею 5,10 га та за [NUMBER]площею 5,07 га на території [ADDRESS] Між ними та відповідачем було укладено договір оренди землі, яким встановлено розмір орендної плати за рік за використання земельної ділянки, в сумі 770 грн. Але орендна плата їм не виплачена за 2004, 2005, 2006, 2007 роки на загальну суму 3 180 грн. Її вони не отримували ні в грошовому виразі, ні в натуральному (ячмінь, олія, тощо), ні відробітковій (оранка присадибної земельної ділянки, авто послуги, тощо) формах, ні згідно видаткових касових ордерів, ні за поштовим переказом, ні згідно відомостей, розписок чи інших платіжних документів. Вони являються людьми похилого віку, мають невелику пенсію. Передавши земельну ділянку в оренду вважали, що матимуть додатковий дохід, який будуть використовувати на придбання ліків, проводити опалення домівки, придбавши вугілля та дрова. Представник відповідача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Злагода” в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачів та їх представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позови підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 30.11.2001 року встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок за[NUMBER]площею 5,10 га та за [NUMBER]площею 5,07 га на території [ADDRESS] Згідно договорів оренди за № 140, 143 від 02.12.2003 року встановлено, що позивачі та відповідач уклали договори оренди земельних ділянок. Вказані договори пройшли державну реєстрацію, а тому відповідно до вимог ст.18 Закону України „ Про оренду землі” набрали чинності. Пунктом 2.2 договорів оренди землі передбачено, що орендна плата сплачується в натуральній формі сільськогосподарською продукцією або послугами по ринковій вартості. Суд вважає, що зазначеного обов”язку, відповідач не виконав. Відповідно до вимог „Прикінцевих та перехідних положень” Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року, цей Кодекс набирає чинності з 01 січні 2004 року і застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, тобто правовідносини між сторонами по даній справі продовжують існувати. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що „Власник володіє, користується, роз­поряджається своїм майном на власний розсуд”. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначені положення ЦК України повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі “Пайн Велей Девелопментс ЛТД” проти Ірландії” зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Таким чином, вимоги позовів ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду - 30 грн. (у кожній з об'єднаних справ). Приймаючи до уваги, що судові витрати сплачені позивачами, заяви задоволенні, а тому відповідач зобов'язаний сплати кожному з них понесенні витрати у сумі 81,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved