overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач в своїй заяві вказує, що у відповідності із умовами укладеного між ЗАТ ” УМЗ” і відповідачем договору №3270715 від 15.02.2007 року “Про надання послуг мобільного зв'язку” та Додаткової угоди до договору, останній користувався послугами стільникового радіотелефонного зв'язку і зобов'язаний регулярно оплачувати вартість обслуговування мобільних телефонів, включаючи щомісячну абонентну плату. Але відповідач своїх зобов'язань не виконує і за ним в період з 01.07.2007 року по 29.09. 2007 року виникла заборгованість, яка складається із основної заборгованості за послуги мобільного зв'язку, пені за прострочення сплати за послуги та договірної санкції , яку позивач і просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився , хоча був повідомлений належним чином і знав про день, час і місце розгляду справи , про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Так, 15.02.2007 року, між сторонами був укладений договір №3270715 „Про надання послуг стільникового зв'язку та додаткова угода до договору, в п.1.3 якої передбачається стягнення штрафу на випадок дострокового припинення договору, до якого входить і несвоєчасна сплата за надання послуг в розмірі 2 грн. 74 коп. за кожен день, що залишився до закінчення терміну дії договору, починаючи з дня несплати коштів. В зв'язку з призупиненням користування мобільним телефоном, відповідач перестав сплачувати абонентську плату. На даний час, згідно розрахунку позивача, заборгованість по оплаті послуг мобільного зв'язку становить 1084,86 грн. На цю суму заборгованості нарахована пеня в сумі 02,55 грн., виходячи з облікової ставки НБУ- 8, 5% річних. Враховуючи, що відповідач заключив договори терміном на 365 днів , а користувалася мобільним зв'язком не весь час дії договору , на ці дні з розрахунку 2 грн.74 коп. за один день був нарахований штраф в сумі 906, 94 грн. Тобто, загальна сума штрафу в декілька разів перевищує основну суму заборгованості по абонентській платі і ніяк не залежить від суми боргу, а тільки в кількості днів коли абонент перестав користуватися мобільним зв'язком. Причому договір абсолютно не враховує з яких причин абонент не вносить плату за послуги зв'язку. Такі договори та додаткові угоди до нього суперечать поняттям зобов'язанням закріплених в ст.ст.509, 627 ЦК України де вказано, що зобов'язання сторін мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості. Більш того, договір, а особливо додаткова угода до нього складені таким чином, що з нього не можна визначити строки застосування штрафних санкцій, які самі по собі є надмірними. Стягнення штрафних санкцій , які перевищують розмір основного боргу не можна визнати справедливим, тому суд вважає достатнім стягнути штрафні санкції в розмірі основної заборгованості за послуги зв'язку , що буде відповідати засадам розумності і справедливості, як це передбачено поняттям зобов'язання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач в своїй заяві вказує, що у відповідності із умовами укладеного між ЗАТ ” УМЗ” і відповідачем договору №2562734 від 24.11.2005 року “Про надання послуг мобільного зв'язку” та Додаткової угоди до договору, останній користувався послугами стільникового радіотелефонного зв'язку і зобов'язаний регулярно оплачувати вартість обслуговування мобільних телефонів, включаючи щомісячну абонентну плату. Але відповідач своїх зобов'язань не виконує і за ним в період з 01.09.2007 року по 24.11. 2007 року виникла заборгованість, яка складається із основної заборгованості за послуги мобільного зв'язку, пені за прострочення сплати за послуги та договірної санкції , яку позивач і просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився , хоча був повідомлений належним чином і знав про день, час і місце розгляду справи , про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Так, 24.11.2005 року, між сторонами був укладений договір № 2562734 „Про надання послуг стільникового зв'язку та додаткова угода до договору, в п.1.3 якої передбачається стягнення штрафу на випадок дострокового припинення договору, до якого входить і несвоєчасна сплата за надання послуг в розмірі 2 грн. 74 коп. за кожен день, що залишився до закінчення терміну дії договору, починаючи з дня несплати коштів. В зв'язку з призупиненням користування мобільним телефоном, відповідач перестав сплачувати абонентську плату. На даний час, згідно розрахунку позивача, заборгованість по оплаті послуг мобільного зв'язку становить 725,88 грн. На цю суму заборгованості нарахована пеня в сумі 01,41 грн., виходячи з облікової ставки НБУ- 8, 5% річних. Враховуючи, що відповідач заключив договори терміном на 365 днів , а користувалася мобільним зв'язком не весь час дії договору , на ці дні з розрахунку 2 грн.74 коп. за один день був нарахований штраф в сумі 604, 44 грн. Тобто, загальна сума штрафу в декілька разів перевищує основну суму заборгованості по абонентській платі і ніяк не залежить від суми боргу, а тільки в кількості днів коли абонент перестав користуватися мобільним зв'язком. Причому договір абсолютно не враховує з яких причин абонент не вносить плату за послуги зв'язку. Такі договори та додаткові угоди до нього суперечать поняттям зобов'язанням закріплених в ст.ст.509, 627 ЦК України де вказано, що зобов'язання сторін мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості. Більш того, договір, а особливо додаткова угода до нього складені таким чином, що з нього не можна визначити строки застосування штрафних санкцій, які самі по собі є надмірними. Стягнення штрафних санкцій , які перевищують розмір основного боргу не можна визнати справедливим, тому суд вважає достатнім стягнути штрафні санкції в розмірі основної заборгованості за послуги зв'язку , що буде відповідати засадам розумності і справедливості, як це передбачено поняттям зобов'язання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач в своїй заяві вказує, що у відповідності із умовами укладених між ЗАТ УМЗ і відповідачем договорів №№3022901, 3023036 від 30.08.2006 року “Про надання послуг стільникового радіотелефонного зв'язку та додаткової угоди до договору останній користувалася послугами стільникового радіотелефонного зв'язку і зобов'язаний регулярно оплачувати вартість обслуговування мобільних телефонів, включаючи щомісячну абонентну плату. Але відповідач своїх зобов'язань не виконує і за ним в період з 01.09.2007 року по 01.11. 2007 року з нарахуванням пені та штрафу виникла заборгованість в сумі 596 грн. 23 коп., яку позивач і просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився , хоча був повідомлений належним чином і знав про день, час і місце розгляду справи , про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Так 30.08.2006 року між сторонами були укладені договори №№ 3022901, 3023036 „Про надання послуг стільникового зв'язку та додаткові угоди до договорів в п.1.3 якої передбачається стягнення штрафу на випадок дострокового припинення договору, до якого входить і несвоєчасна сплата за надання послуг в розмірі 2 грн. 74коп. за кожен день, що залишився до закінчення терміну дії договору, починаючи з дня несплати коштів. В зв'язку з призупиненням користування мобільним телефоном, відповідач перестав сплачувати абонентську плату. На даний час згідно розрахунку позивача заборгованості по оплаті послуг мобільного зв'язку становить 453,33 грн. На цю суму заборгованості нарахована пеня в сумі 05,90 грн., виходячи з облікової ставки НБУ-8% річних. Враховуючи, що відповідач заключив договір терміном на 365 днів , а користувалася мобільним зв'язком не весь час дії договору , на ці дні з розрахунку 2 грн.74 коп. за один день був нарахований штраф в сумі 137,00 грн. Враховуючи всі докази, в їх сукупності , суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

[PERSON]. звернулася в суд з позовом до виконкому Краматорської міської Ради про визнання права власності на самовільно збудований сарай, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з договором купівлі - продажу від 19.04.2001 року вона являється власницею будинку[ADDRESS]. В 2004 році вона самовільно почала будувати сарай «Г» в будинку [ADDRESS], але відповідних документів щодо його узаконення не отримала. В теперішній час даний сарай ще недобудований. В теперішній час бажає оформити право власності на даний об'єкт, а тому просить суд визнати за нею право власності на сарай «Г» в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Представник відповідача - виконкому Краматорської міської Ради Сабаді М.Є. в судовому засіданні позов не визнала, так як позивачка не являється власницею земельної ділянки, на якій розташований будинок [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності, а тому права будувати об'єкти самовільного будівництва на даній земельній ділянці у неї не має. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будинок, спорудження, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без належного дозволу або належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно побудоване на ньому, якщо це не порушує права інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі - продажу від 19.04.2001 року, [PERSON]. придбала будинок [ADDRESS] (а.с. 12). Жодних доказів того, що земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, належить позивачці у неї не має, а тому є всі підстави вважати, що дана земля до теперішнього належить виконкому Краматорської міської ради. Крім того, в судовому засіданні позивачка пояснила, що сарай «Г», який розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , являється недобудованим. Згідно п. 2 ч. 3 ст.331 ЦК України, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому частини третьої, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно - коштористої документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. В зв'язку з цим, вимоги щодо об'єктів незавершеного будівництва не підлягають розгляду в цивільному судочинстві. З даних підстав, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Комунальне підприємство „Обласна психіатрична лікарня” м. Запоріжжя звернулася до суду із заявою, в якій просить суд змінити примусові заходи медичного характеру зі стаціонарного лікування на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку відносно [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], страждає на параноїдну форму шизофренії з епізодичним перебігом з 2000 року. В зв'язку з загострення хвороби проходила стаціонарне лікування у психіатричній лікарні 5 разів. Від 2005р. до 08.02.2007р. скоїла злочин, кваліфікований за ст.ст. 301 ч.2 і 303 ч.2 Кримінального кодексу України, внаслідок чого рішенням Хортицького районного суду від 12.06.2007р. до неї було застосовано примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного лікування у психіатричній лікарні з загальним наглядом. На виконання цього рішення 27.11.2007р. Зубченко СІ. було госпіталізовано в Запорізьку обласну психіатричну лікарню. 25.01.2008р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя до неї було продовжено примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного лікування у психіатричній лікарні з загальним наглядом. 03.06.2008р. [PERSON]. було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що хвора страждає на параноїдну шизофренію з епізодичним типом перебігу і наростаючим дефектом. Теперішній стан хворої можна кваліфікувати як стійку медикаментозну ремісію з формуванням помірно вираженого емоційно-вольового дефекту. Активної соціальної небезпеки в теперішній час не представляє. Критично відноситься до скоєного злочину. Тому доцільна зміна примусових заходів медичного характеру із стаціонарного лікування у психіатричній лікарні із загальним наглядом на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримує. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, прокурора, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Так згідно наданих суду доказів в тому числі і висновку комісії лікарів - психіатрів [PERSON]. страждає психічним захворюванням. Теперішній стан хворої можна кваліфікувати як стійку медикаментозну ремісію з формуванням помірно вираженого емоційно-вольового дефекту. Активної соціальної небезпеки в теперішній час не представляє. Тому доцільна зміна примусових заходів медичного характеру із стаціонарного лікування у психіатричній лікарні із загальним наглядом на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Комунальне підприємство „Обласна психіатрична лікарня” м. Запоріжжя звернулось до суду із заявою, в якій просить суд продовжити примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні загального нагляду відносно [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], 1974 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], перебуває на диспансерному обліку у КУ «Обласна психіатрична лікарня» з 1992р. з приводу параноїдної шизофренії. Неодноразово проходив стаціонарне лікування у психіатричній лікарні. 22.12.2006р. був затриманий міліцією у зв'язку із знайденням у нього маріхуани. 05.06.2007р. рішенням Хортицького районного суду [PERSON]. за правопорушення, передбачене ст.ст.109 ч.2,107 ч.2 Кримінального кодексу України, було присуджено примусову міру медичного характеру у формі примусового стаціонарного лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом. З 18.07.07р.[PERSON]. проходить стаціонарне лікування у КУ «ОПЛ» з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, з безперервним перебігом, ускладнена зловживанням психоактивними речовинами». Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2007р. справа № 2-о-4977/07 хворому [PERSON]. були продовжені примусові заходи медичного характеру в формі примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом. Хворий[PERSON]. 04.06.2008р. був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження за хворим підтвердила діагноз: «Параноїдна шизофренія, з безперервним перебігом, ускладнена зловживанням психоактивними речовинами». Теперішній стан комісія кваліфікувала, як нестійка медикаментозна ремісія. Внаслідок нестабільності стану, хворий продовжує уявляти активний тип соціальної небезпеки і потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні із загальним наглядом. Прокурор заяву підтримує. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, прокурора, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Так згідно наданих суду доказів в тому числі і висновку комісії лікарів - психіатрів [PERSON], 1974 року народження, страждає психічним захворюванням. Теперішній стан - нестійка медикаментозна ремісія. Внаслідок нестабільності стану, хворий продовжує уявляти активний тип соціальної небезпеки і потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі стаціонарного лікування в психіатричній лікарні із загальним наглядом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Заявник завернувся до суду із вказаною заявою в якій просив суд визнати [PERSON], [INFO], уродженку м. Запоріжжя, безвісно відсутньою з 1 жовтня 1995 року. В обґрунтування своїх вимог заявник пояснила, що її дочка [PERSON], [INFO], була зареєстрована та проживала разом з заявницею в квартирі[ADDRESS]. В вересні 1995 року дочка пішла з дому і не повернулась і до цього часу вона жодної інформації про неї не знає, не знає де вона мешкає. Заявник неодноразово зверталася до служби інформації та розшуку. З метою розшуку своєї дочки заявник звернувся до Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, але органам міліції розшукати її не вдалося, про що була видана довідка. В зв'язку з тим, що дочка і до цього часу зареєстрована за вказаною адресою заявник оплачує комунальні послуги враховуючи і нарахування на дочку, тому вона і звернулась до суду. Зацікавлені особи проти задоволення заяви не заперечували. Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин. Так, дочка заявниці [PERSON], [INFO], була зареєстрована та проживала разом з заявницею в квартирі[ADDRESS]. В вересні 1995 року дочка пішла з дому і не повернулась і до цього часу вона жодної інформації про неї не знає, не знає де вона мешкає. Заявник неодноразово зверталася до служби інформації та розшуку. З метою розшуку своєї дочки заявник звернувся до Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, але органам міліції розшукати її не вдалося, про що була видана довідка. Згідно ст. 43 Цивільного кодексу України - фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом року у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У місці постійного мешкання дочки заявниці - відомостей про її можливе місце перебування немає понад дванадцять років. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

26 червня 2008 року [PERSON]звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Добропільської міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що вона разом з чоловіком [PERSON] збудували житловий будинок з господарськими забудовами за адресою в [ADDRESS] Мешкає у вказаному будинку більш ніж 40 років. Ніяких правовстановлюючих документів на забудови не збереглось. Її чоловік[PERSON]помер [INFO] Її син[PERSON]помер [INFO] Просить задовольнити вимоги та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими забудовами за адресою в [ADDRESS] В попереднє судове засідання 26 червня 2008 року представник відповідача Виконкому Добропільської міської ради в судове засідання не з”явились, надав листа з проханням розглянути справу в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Як вказує позивачка в заяві, між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання, згідно якого вона передала у власність відповідачу належну їй на праві власності садибу [ADDRESS], а [PERSON] зі свого боку зобов'язався довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, забезпечуючи її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку. Як вказує позивачка, [PERSON] порушив умови Договору в частині неналежного виконання своїх обов'язків, а саме: не забезпечував позивачку ні харчуванням, ні одягом, ні доглядом, не надає допомоги їй, а останні декілька місяців взагалі не приходив, тому зазначені обставини можуть бути підставою для розірвання договору довічного утримання. Виходячи з викладеного позивачка просить розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та [PERSON] 11 серпня 2006року. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та пояснив, що 11.08.2006року між позивачкою та відповідачем було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивачка передала у власність відповідача належну їй на праві приватної власності садибу [ADDRESS], в взамін чого відповідач зобов'язався забезпечити позивачку харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Однак, відповідач несистематично виконував такі, а останнім часом взагалі припинив приходити до позивачки. Позивачка не з'явилася у судове засідання через хворобливий стан здоров'я. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання договору довічного утримання, та пояснив, що надалі не має бажання підтримувати з позивачкою ніякі стосунки. Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 11 серпня 2006року позивачка [PERSON] передала у власність відповідачу садибу [ADDRESS], а [PERSON] зі свого боку зобов'язався довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, забезпечуючи її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку (а.с.6). Згідно ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. У даному випадку, позивачка, яка є відчужувачем за договором довічного утримання бажає розірвати такий, так як вважає, що відповідач(набувач) не виконує свої обов'язки за договором, з чим погодився і сам відповідач та що було доведено в судовому засіданні. Тому, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та розірвати договір довічного утримання. На підставі ст.ст.755 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Як зазначає заявниця під час перебування в юридичнму шлюбі з відповідачем, у них народилася дочка [PERSON], [INFO]( а.с. 5 ), яка проживає разом з матір'ю. Мотивуючи тим, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги. Відповідач визнав заявлені вимоги. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно, а також не надала заперечень по суті позову. Враховуючи, що відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов”язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, то суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.,ст.180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved