Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

Позивачі просять суд стягнути з відповідачів матеріальний збиток у сумі 12188988 гривень, а також моральний збиток на користь [PERSON] в сумі 148000 гривень, а на користь [PERSON] в сумі 1273802 гривни. Позовні вимоги мотивовані тим, що 3 листопада 1999 року близько 12 годин співробітники Ялтинської міліції у складі яких був підрозділ «Беркут» загрожуючи озброєним штурмом, незаконно увійшли до квартири [ADDRESS], що належить на праві власності позивачам. При цьому співробітники міліції допомогли стороннім особам проникнути в квартиру і вивезти все їх особисте майно, а також металевий ящик, в якому зберігалися документи, гроші, особисті записи. Вищезгаданий металевий ящик був доставлений в збройову кімнату Ялтинського міського управління МВС України в АРК, де був опечатаний. Надалі, їм було повідомлено, що в ящику були відсутні документи, гроші, розписки і решта особистих записів, що є перешкодою для пред'явлення доказів до суду для інших цивільних справ про стягнення грошових коштів. Неправомірними діями співробітників міліції, а також вивозом майна, їм заподіяний значний матеріальний збиток і моральна шкода, яку вони і просять стягнути. Представник Відповідача Державного казначейства України про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник ЯМУ ГУ МВС України в АРК позов не визнав і пояснив, що наявність майнової шкоди, заподіяного вилученням металевого ящика співробітниками міліції як і знаходження вказаного майна в ящику до теперішнього часу не доведене. У справі є протокол огляду сейфа від 20.02.2001 року, який свідчить про те, що в сейфі необхідних документів і грошей не було. Позивачами також не доведений причинний зв'язок між діями співробітників міліції і спричинення позивачам матеріальної і моральної шкоди. Представник прокуратури м. Ялта також заперечує проти задоволення позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, думку представника прокуратури, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно пояснень позивачів в період з 1 по 3 листопада 1999 року з їх квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] і інші особи вивезли у невідомому напрямі майно, що належало їм, на загальну суму 12188988 гривень. При цьому, у вивозі вищезгаданого майна безпосередню участь брали співробітники Ялтинського міського управління ГУ МВС України в Криму. Вищезгадані дії нібито проводилися в рамках розділу майна між подружжям [PERSON] і [PERSON] на підставі доручень. Разом з тим, якого-небудь рішення суду про розділ сумісного майна між подружжям [PERSON] і [PERSON] - не існувало, а надана сторонами мирова угода не була належним чином затверджена судом і не являлась підставою для присутності. На виконанні у Державній виконавчій службі не було судових або інших рішень щодо майна, яке знаходиться в квартирі позивачів, а співробітники міліції не притягувалися до участі у виконанні цих рішень, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що саме [PERSON] викликав співробітників міліції з тієї причини, що сторонні особи намагаються протиправно проникнути в його квартиру і забрати майно. Відповідно до ст.2 Закони України «Про власність» право власності в Україні охороняється законом, а відповідно до ст.55 цього ж Закону власник не може бути позбавлений права на своє майно, окрім випадків, передбачених цим законом і іншими законодавчими актами. Прибувши на виклик позивачів співробітники міліції всупереч нормам Конституції України, Закону України «Про міліцію» і Закону України «Про власність» не прийняли належних заходів щодо захисту прав позивачів, а також вивезли в ЯМУ ГУ МВС України в Криму збройову шафу. Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення в житло, проведення в них огляду або обшуку без відповідного рішення суду. Згідно п. 1, 2 ст. 8 «Конвенції з прав людини» кожна людина має право на пошану його особистого життя, житла, держава не має права втручатися в реалізацію цього права не інакше як відповідно до закону». Пунктом 1, Протоколу № 1 передбачено, що «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в суспільних інтересах і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». При цьому, рішенням Ялтинського міського суду, що вступило в законну силу, від 12 грудня 2001 року були визнані неправомірними дії працівників міліції 3 листопада 1999 року по проникненню в квартиру позивачів і вилучення з неї металевого ящика. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди заподіяного позивачам, засновані на вищезгаданих вимогах Закону і Міжнародних актах. Разом з тим, з урахуванням моральних переживань позивачів, всіх обставин справи, принципів розумності та справедливості, роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», суд вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди на користь [PERSON] до 10000 гривень, і на користь [PERSON] до 15000 гривень. Що стосується відшкодування матеріального збитку, то в даній частині позову повинно бути відмовлено, оскільки в судовому засіданні відповідно до ст. 60 ГПК України позивачами не було надано безперечних доказів вини працівників міліції у вивозі майна, що належало ним, а також самої наявності в квартирі вказаних речей. До того ж згідно ст. 440 ЦК України шкода повинна бути відшкодована особою, що заподіяла його. Судом достовірно встановлено, що працівники міліції 3 листопада 1999 року незаконно проникли в квартиру позивачів і вивезли з неї металевий збройовий ящик, проте факт вивозу іншого майна, працівниками міліції судом не встановлений. Вказана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалася. У матеріалах цивільної справи є акт відкриття збройового ящика, вивезеного працівниками міліції. При цьому, яких-небудь грошових коштів, розписок, договорів і інших фінансових документів в ньому не було, що у свою чергу спростовує доводи позивачів про їх наявність. Посилання позивачів на ряд рішень Ялтинського міського суду що вступили в законну силу, також не підтверджують їх доводи про вилучення у них працівниками міліції майна, що належить їм, за винятком збройового ящика, або яких-небудь інших документів майнового характеру. Не дивлячись на те, що позивачі указують на конкретних осіб, які безпосередньо нібито вивозили майно, що належало їм, позовних вимог до них про стягнення суми вивезеного майна не пред'являють. Згідно пояснень в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в період з 01 по 03 листопада 1999 року невстановлені особи, виконуючи вказівки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], а також що приєдналася до них адвоката [PERSON], вивезли з квартири [ADDRESS] майно, яке належало подружжю [PERSON] і [PERSON], зокрема, книги з особистої бібліотеки (більше 12 тисяч томів) і комплект мініатюрних меблів ручної роботи «Шах», а також майно, що належало позивачеві [PERSON] Таким чином, у суду немає підстав для покладання на відповідача - Ялтинське МУ ГУ МВС України в Криму, відповідальності за дії третіх осіб, один з яких [PERSON], на законних підставах проживала у вказаній квартирі. Крім того, з свідчень [PERSON] видно, що всі сейфи в квартирі на ранок 03 листопада 1999 року (день прибуття працівників міліції) були розкриті. Збройовий сейф, в якому за твердженням позивача [PERSON] знаходилися розписки і інші документи, впродовж тривалого періоду часу - 01-02 листопада - знаходився у розпорядженні вказаних осіб, які мали до нього необмежений доступ. Оскільки, у суду немає ніяких підстав ставити під сумнів твердження [PERSON], що вказані документи (згідно опису - т.1, л.д. 9) знаходилися в даному сейфі за станом на 01 листопада 1999 року, тобто на день, коли свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], спільно з невстановленими особами проникли в квартиру по вулиці Боткинській і почали вивіз майна, суд приходить до висновку, що вказані в описі документи були вилучені в період 01-02 листопада 1999 року, тобто до прибуття працівників міліції за вказаною адресою, і відповідальність за їх зникнення лежить на особах, що організували і безпосередньо здійснили вивіз майна. Розміри сейфа і його цільове призначення не виключають можливості зберігання в нім тих документів, які вказані в описі від 04 листопада 1999 року, складеною позивачем безпосередньо після вилучення сейфа. Враховуючи викладене, а також те, що при відкритті сейфу вказаних позивачем документів в ньому не знаходилося, суд не може покласти відповідальність за їх зникнення на працівників міліції. Самі по собі порушення, допущені працівниками міліції, при вилученні сейфа і його відкритті 20 лютого 2001 року не можуть служити доказом того, що вказані документи були вилучені саме працівниками міліції, або при їх безпосередній участі. Оскільки відповідно до ст.11 ГПК України суд розглядає спори в межах заявлених позовних вимог, а як встановлено судом, у вивозі якого-небудь майна, працівники міліції участі не приймали, суд вважає необхідним відмовити позивачам в задоволенні їх позовних вимог про відшкодування матеріального збитку. На підставі викладеного і

Outcome: partial