Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, у якому просив суд встановити межу користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], згідно технічного паспорту, посилаючись на те, що фактично межа земельної ділянки не відповідає даним технічного паспорту, чим порушено його право землекористування. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що за даними техпаспорту довжина земельної ділянки по [ADDRESS] складає 80м і є прямою, а за фактом - 64,51м та має заломи під тупим кутом у бік ділянки по [ADDRESS]; тильні межі ділянки по [ADDRESS] шириною 12м за техпаспортом, а фактично - 9,60м, внаслідок чого площа земельної ділянки позивача фактично менша, ніж зазначено у технічному паспорті. Земельна ділянка не приватизована, знаходиться у спільному користуванні співвласників будинку по [ADDRESS]. Вважає, що площа земельної ділянки позивача зменшена за рахунок збільшення площі земельної ділянки, що знаходиться у користуванні відповідачки. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що фактично довжина земельної ділянки як її, так і позивача складає більше 80м. Ширина земельної ділянки позивача була фактично зменшена не за рахунок збільшення її ділянки, а за рахунок викупу частини земельної ділянки по [ADDRESS] районним управлінням «Укрпромводчермет», що знаходиться з іншої сторони ділянки позивача. Межа між їх земельними ділянками дійсно не є прямою, хоча за документами вона має бути прямою. Однак, межова лінія має відхили в сторону як однієї, так і іншої земельної ділянки. Представник третьої особи [PERSON] заперечував проти задоволення позову та пояснив, що комісією по земельних спорах Лисичанської міської ради розглядався спір між сторонами. Комісією прийнято рішення визначити межу між ділянками сторін у вигляді прямої лінії по фактичному використанню на цей час, що відповідає ст. 107 ЗК України. Дані техпаспорту позивача застарілі. Вважає позов необґрунтованим, бо встановлення межі за рахунок ділянки відповідача не вирішить спору, так як ділянка відповідача більша лише на 0,73 метра, а ділянці позивача не вистачає 2,40 метра. Вважає, що розміри земельної ділянки позивача у свій час зменшилися через відведення частини ділянки юридичній особі. Технічний паспорт позивача, який не є правовстановлюючим документом на право користування землею, виконано помилково. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини нез'явлення не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Судом досліджено наступні докази: копія листа Лисичанської міської ради від 17.09.2007р., копія протоколу засідання комісії по вирішенню спірних питань землекористування у межах міст Лисичанська, Новодружеська, Привілля від 12.09.2007р., копія технічного паспорту, копія паспорту позивача, копія акту виносу в натуру меж земельних ділянок від 16.10.2007р., копія договору довічного утримання від 01.03.2007р., копія листа управління головного архітектора від 28.04.1987р., копія рішення виконкому Лисичанської міської ради від 17.06.1986р., плани земельних ділянок, копія листа виконкому Лисичанської міської ради від 20.05.1986р., витяг з інвентаризаційної справи, копія генерального плану на забудову, адресні довідки. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивачу на праві власності належить &frac12; частина будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Лисичанською державною нотаріальною конторою 25.04.2000 року, реєстровий №1-936, що не заперечується сторонами. Земельна ділянка, розташована за даною адресою, перебуває у користуванні позивача згідно ч.1 ст. 30 Земельного Кодексу України 18.12.1990 року, що діяв на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2000р., та третіх осіб [PERSON] та [PERSON], як співвласників житлового будинку. Відповідачка є власником будинку №47 по вул. Артема м. Лисичанська на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу 01.03.2007 року, реєстровий №601, що підтверджується копією договору (а.с.31-33). Земельна ділянка, що розташована за даною адресою, знаходиться у користуванні відповідачки відповідно до ч.3 ст. 120 Земельного Кодексу України 25.10.2001 року. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. У судовому засіданні встановлено, що межова лінія між земельними ділянками сторін відповідно до наявної правовстановлюючої документації повинна проходити у вигляді прямої. Фактично дана лінія має злами, що не заперечується сторонами та підтверджується рішенням комісії по вирішенню спірних питань землекористування у межах міст Лисичанська, Новодружеська, Привілля від 12.09.2007р. (а.с.6). Отже, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині приведення у відповідність даної межі земельних ділянок шляхом визначення межі земельних ділянок сторін у вигляді прямої лінії, що перетинає крайні точки земельної ділянки [ADDRESS], розташовані на існуючій на цей час спільній межі. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем суду не надано доказів щодо невідповідності розміру його земельної ділянки за рахунок збільшення розміру ділянки відповідачки. Копією протоколу засідання комісії по вирішенню спірних питань землекористування у межах міст Лисичанська, Новодружеська, Привілля від 12.09.2007р. (а.с.6) підтверджується, що невідповідність фактичного розміру та конфігурації земельної ділянки позивача технічному паспорту не пов'язана з земельною ділянкою відповідачки. Більш того, з копії рішення виконкому Лисичанської міської ради від 17.06.1986 року №349 (а.с.39) вбачається, що Лисичанському районному управлінню «Укрпромводчермет» відведено додаткову земельну ділянку за рахунок відчуження ділянок у громадян, в тому числі ділянки [ADDRESS], яка на той час належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого площа земельної ділянки, що залишилась у користуванні власників будинку, складає 850 метрів квадратних. З копії технічного паспорту даного будинку (а.с.7-10) вбачається, що загальний розмір земельної ділянки позивача складає 1235 метрів квадратних. Отже, позивачем суду не доведено факт порушення його права землекористування відповідачкою, тому суд доходить висновку про необґрунтованість решти позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 106-107 ЗК України,

Outcome: partial