Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

Керуюча Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» Панасевич В.М. діючи на підставі довіреності та в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулась до суду з позовом про визнання за банком права власності на нерухоме майно - цех кондитерський та овочесховище, які розташовані по [ADDRESS], витребування зазначеного майна із незаконного володіння [PERSON] та зобов'язання Городнянського РГ БТІ виготовити технічну документацію на нерухоме майно. З позову виходить, що 12.02.02 р. між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» /далі - Банк/ та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» /далі - Завод/ був укладений договір застави №2, предметом якого було майно: кондитерський цех та овочесховище, що розташоване по [ADDRESS]. Даний договір був укладений у забезпечення зобов'язань по договору кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. Згідно п.1 Договору застави цей договір забезпечує вимоги Заставодержателя /Банку/, що випливають з кредитного договору за умовами якого ВАТ «Городнянський завод продтоварів» зобов'язався перед Банком повернути кредит в розмірі 200 000 грн., сплатити відсотки за його користування та пеню, в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором. Банк на виконання кредитних зобов'язань надав Заводу кредитні кошти в сумі 198 478,28 грн., а Завод частково виконав зобов'язання по кредитному договору сплативши частково відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 7.4 договору кредитної лінії строк дії договору спливає після повного погашення кредиту, відсотків за ним та штрафу. Договір був пролонгований сторонами до 01.01.2005 р. Відповідно до п.14 Договору застави, він припиняє дію після повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Договір застави укладений в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору не відбулося, але за рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.06 р. він визнаний дійсним, що підтвердив апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 09.11.06 р. та Верховний Суд України ухвалою від 30.04.07 р. Цими рішеннями суду було встановлено, що Завод ухилився від нотаріального посвідчення договору застави. Відповідно до п.7 Договору застави та ч.1 ст.12, ч.1,2 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса. 04.12.06 р. проведена державна реєстрація припинення ВАТ «Городнянський завод продтоварів», і його вилучено з державного реєстру підприємств. У силу ст.ст.12, 33 ЗУ «Про іпотеку» банк має право звернути стягнення на заставне майно, але з ліквідацією ВАТ «Городнянський завод продтоварів» звернення стягнення на майно, визнане судом заставним стало не можливим, так як в силу п.7 ч.1 ст.80 ГПК України, п.7 ст.205 ЦПК України провадження у справі припиняється, якщо сторона ліквідована. В силу п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, ст.ст.12, 33 ЗУ «Про іпотеку» єдиною особою, яка має право на це майно, є ВАТ «Державний ощадний банк України». 25.07.05 р. відповідач [PERSON] незаконно придбав заставне майно у складі цілісного майнового комплексу Заводу, але за рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.06 р. договір купівлі продажу в частині придбання заставного майна, визнаного недійсним. На даний час [PERSON] не зважаючи на рішення суду продовжує неправомірно володіти та користуватися спірним заставним майном. Співвідповідачем у даному позові заявлено Городянську міську раду, як представницький орган територіальної громади, так як Завод ліквідований, частина його нерухомого майна: кондитерський цех та овочесховище залишилось не реалізованим, і на це майно, як на безхазяйну річ, може претендувати територіальна громада. Представники позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримали, пояснили суть позовних вимог та їх обґрунтування що викладені в позові, просять суд: визнати за ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Городнянського відділення №3259 право власності на нерухоме майно: цех кондитерський та овочесховище, які розташовані по [ADDRESS]; витребувати дане нерухоме майно із незаконного володіння [PERSON]; зобов'язати Городянське РГ БТІ виготовити технічну документацію на дане нерухоме майно. Представник відповідача - Городнянської міської ради у судовому засіданні пояснила що міська рада заперечень проти задоволення позову не має. Співвідповідач по справі [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що мається поштове повідомлення, у судове засідання не з'явився без поважних причин. /а.с.208/ Представник третьої особи - Городнянського БТІ у судовому засіданні пояснила, що БТІ заперечень проти задоволення позову не має. Бюро виготовить технічну документацію на цех кондитерський та овочесховище при наявності для цього правової підстави, в даному випадку рішення суду, але на даний час власником вказаного нерухомого майна по даним БТІ рахується [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 12.02.2002 р. між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» /Банк/ та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» /Завод/ укладено договір кредитної лінії №2, за яким Банк надає Заводу відновлювальну кредитну лінію на поточні виробничні потреби в сумі 200 000 грн., строком на 10 міс., з 12.02.02 р. по 13.12.02 р., зі сплатою 28 % річних. Згідно п.2.1 Договору, виконання зобов'язань забезпечується заставою майна. Відповідно до п.4.3 Завод зобов'язувався щомісячно, не пізніше 28-го числа сплачувати Банку відсотки за користування кредитом. Згідно п.7.1 Договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками та при відсутності коштів на поточному рахунку Заводу, відшкодування боргів Банку проводиться шляхом звернення стягнення на предмет застави. За п.7.4 Договору, він вступає в дію з моменту підписання і діє до повного погашення кредиту, відсотків за ним та штрафів. /а.с.6-8/ 12.02.02 р. між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» /Банк/ та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» /Завод/ укладено договір застави нерухомого майна №2, за яким договір забезпечує вимогу Заставодержателя - Банку, що випливає з договору кредитної лінії №2 від 12.02.02 р. укладеного з Заставодавцем - Заводом. Предметом договору є нерухоме майно: кондитерський цех вартістю 250 000 грн. та овочесховище вартістю 250 000 грн., розташовані у [ADDRESS]. Згідно п.7 Договору, заставодержатель одержує право стягнення боргу за кредитним договором, за рахунок майна у випадку, якщо зобов'язання за цим кредитним договором, що забезпечені заставою відповідно до цього договору, не будуть виконані в строки. Відповідно до п.9.4, 9.5 Договору застави, заставодержатель має право достроково звернути стягнення на майно, що прийнято під заставу, в разі порушення Заставодавцем відповідних умов зберігання та експлуатації предмета застави, а також здійснити за рішенням судових чи нотаріальних органів реалізацію предмета застави у випадку не виконання в установлений строк умов кредитного договору від 12.02.02 р. №2. Реалізація предмета застави здійснюється в порядку встановленому ЗУ «Про заставу». Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняє дію після повного виконання зобов'язань за кредитним договором. /а.с.9-10/ Станом на 10.08.07 р. заборгованість ВАТ «Городнянський завод продтоварів» по кредитному договору №2 від 12.02.02 р. складає 188 701 грн., як залишку несплаченого кредиту та 8502.80 грн., як залишку несплачених відсотків, про що свідчить довідка №391 від 10.08.07 р. Городнянського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України». /а.с.11/ Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу комплексу від 25.07.05 р., укладеного між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та [PERSON], Завод продав, а [PERSON] придбав комплекс, загальною площею 6259.8 м2, призначений для здійснення господарської діяльності, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. До складу відчужувального майна увійшов також цех кондитерський «В-2» із цегли, площею 805.1 м2 та склад-овочесховище «Ж-1» із залізобетонних плит, площею 665.6 м2. /а.с.49-51/ За рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області №2-236/2006 від 11.04.06 р. договір застави від 12.02.02 р. укладений між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» та ВАТ «Городнянський завод продтоварів» визнано дійсним та визнано частково недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25.07.05 р. укладеного між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та [PERSON], в частині купівлі продажу цеху кондитерського «В-2» та овочесховища «Ж-1», розташовані за адресою [ADDRESS]. /а.с.12-16/ За ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.06 р. рішення Городнянського районного суду Чернігівської області №2-236/2006 від 11.04.06 р., в зазначеній вище частині, залишено без змін. /а.с.17-20/ За ухвалою Верховного Суду України від 30.04.07 р. касаційна скарга[PERSON]на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.06 р. відхилена. /а.с.22-23/ Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, власником цеху кондитерського та овочесховища, що розташовані за адресою [ADDRESS] є ВАТ «Городнянський завод продтоварів», оскільки за рішенням суду, що набрало законної сили, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25.07.05 р. укладеного між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та [PERSON], в частині купівлі продажу зазначеного вище нерухомого майна. Відповідно до приписів ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За даними Чернігівської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, власниками цеху кондитерського та овочесховища, що розташовані за адресою [ADDRESS] є [PERSON] та ВАТ «Городнянський завод продтоварів». /а.с.128-133/ Відповідно до повідомлення державного реєстратора Городнянської РДА Чернігівської області, державна реєстрація ВАТ «Городнянський завод продтоварів» згідно рішення господарського суду Чернігівської області №9/86б/22б від 28.11.06 р., припинена 04.12.06 р. /а.с.24, 205/ Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення. Враховуючи, що порушення умов кредитного договору та договору застави від 12.02.2002 р. відбувались після 1 січня 2004 року, то дані спірні правовідносини, повинні регулюватись Цивільним кодексом України. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до приписів ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи - заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. Дослідивши у судовому засіданні кредитний договір та договір застави нерухомого майна від 12.02.02 р., укладені між Городнянським відділенням ВАТ «Державний ощадний банк України» та ВАТ «Городнянський завод продтоварів», суд прийшов до висновку, що вони відповідають вимогам ЦК України, і враховуючи той факт, що ВАТ «Городнянський завод продтоварів» не виконав зобов'язання по кредитному договору, то ВАТ «Державний ощадний банк України», як заставодержатель має право звернення стягнення на предмет застави. Однак, позивач просить суд визнати за ним право власності на заставне майно, посилаючись на приписи ст.ст.12, 33 ЗУ «Про іпотеку», п.11 ч.1 ст.346, ст.ст.387, 392 ЦК України та обґрунтовуючи це тим, що ВАТ «Городнянський завод продтоварів» припинило свою діяльність як юридична особа, і єдиною особою, яка має право на зазначене вище майно є саме ВАТ «Державний ощадний банк України». Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Стаття 33 ЗУ «Про іпотеку» наголошує, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Наведені норми Закону, жодним чином не передбачають перехід права власності на нерухоме майно від боржника до іпотекодержателя, і тому посилання позивача на ст.ст.12, 33 ЗУ «Про іпотеку», як на правову основу набуття права власності на предмети застави, є неправомірними. Єдиною нормою, яка регулює перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, є ст.37 ЗУ «Про іпотеку» яка передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Провівши аналіз зазначеної вище норми, суд прийшов до висновку, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя може мати місце на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. За своєю правовою природою, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом, ВАТ «Державний ощадний банк України» має право задовольнити свою вимогу на суму 197203.80 грн., яка включає в себе залишок несплаченого кредиту та відсотків. /а.с.11/ Згідно висновку №62ц судової будівельно-технічної експертизи, дійсна /реальна/ вартість нерухомого майна: цеху кондитерського та складу-овочесховища, які є предметом застави, складає на момент оцінки 959 580 грн., з урахуванням ПДВ 1 151 496 грн. /а.с.185-203/ Відповідно до приписів ст.25 ЗУ «Про заставу», якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю. Наведене свідчить, що у разі визнання за ВАТ «Державний ощадний банк України» права власності на нерухоме майно: цех кондитерський та склад-овочесховище, вартість якого на момент оцінки перевищує розмір забезпеченою заставою вимог заставодержателя, буде порушено права ВАТ «Городнянський завод продтоварів», яке враховуючи приписи ст.25 ЗУ «Про заставу» має право на повернення різниці грошової суми при реалізації, що згідно вимог ст.3 ЦК України є неприпустимим, так як позбавлення права власності здійснюється у випадках передбачених Конституцією України та законом. Згідно вимог ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до приписів ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання за ним права власності на цех кондитерський та склад-овочесховище, які перебувають в заставі, не підлягає задоволенню, оскільки вона суперечить загальним засадам цивільного законодавства України. Окрім того, судом встановлено, що постановою Вищого Господарського Суду України від 24.10.2007 р. по розгляду касаційної скарги на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 28.11.06 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07 р. по справі №9/86б/22б за заявою Чернігівської МДПІ до ВАТ «Городнянський завод продтоварів» про банкрутство, скасовано усі названі вище судові рішення, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, на стадію ліквідаційної процедури. /а.с.136-141/ З зазначеного вище судового рішення вбачається, що в порушення вимог чинного законодавства судами першої та апеляційної інстанції не звернуто уваги на правомірні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо задоволення його грошових вимог, які забезпечені заставою. З наведеного виходить, що під час нового судового розгляду господарським судом Чернігівської області будуть повторно розглядатись вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» до ВАТ «Городнянський завод продтоварів». Крім того, за результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що ВАТ «Державний ощадний банк України» безпідставно та необґрунтовано позивається саме до Городнянської міської ради та [PERSON]., оскільки спірні правовідносини з приводу погашення кредитних зобов'язань та заставного майна виникли між позивачем та ВАТ «Городнянський завод продтоварів», але на виконання приписів ст.33 ЦПК України, суд не мав можливості залучити до участі у справі вказану юридичну особу, як належного відповідача, оскільки вона є ліквідованою. Городянська міська рада Чернігівської області ніяким чином в даному випадку не може бути відповідачем по справі, оскільки питання визнання безхазяйним нерухомого майна: цеху кондитерського та овочесховища, взагалі не піднімалося і не проводилась процедура виписана в ст.335 ЦК України, а наявність якого-небудь правового спору між міською радою та Банком не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. На думку суду, безпідставними є позовні вимоги і до [PERSON]., щодо витребування з його незаконного володіння заставного майна, оскільки як вже судом зазначалось вище, правочин укладений між ВАТ «Городнянський завод продтоварів» та [PERSON]. по відчуженню цеху кондитерського та овочесховища, за судовим рішенням, що набрало законної сили, визнано недійсним, а на саме нерухоме майно накладено арешт та заборону відчуження, про що свідчить лист начальника ВДВС Городнянського районного управління юстиції. /а.с.144/ Посилання представників сторони позивача, на те що заставне майно перебуває на території Заводу, який фактично належить [PERSON], і він не допускає представників Банку до огляду цеху кондитерського та овочесховища, є необґрунтованими, оскільки з дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 05.09.07 р., наданого на вимогу суду представником третьої особи по справі, вбачається, що [PERSON] продав, а ТОВ «Ф.Е. Продакшн» в особі директора Гринчука І.М. купило приміщення комплексу, що розташований по[ADDRESS], і цех кондитерський та овочесховище, до складу відчужуваного нерухомого майна не увійшли. /а.с.126-127/ Даний факт підтвердила у судовому засіданні і представник Городнянського БТІ. Суд також вважає, що фактичні позовні вимоги до Городнянського РГ БТІ, з приводу зобов'язання останнього виготовити технічну документацію на нерухоме майно, є необґрунтованими та неправомірними, оскільки по-перше зазначена особа є третьою особою по справі, а не відповідачем, а по-друге, стороною позивача не надано жодного доказу того, що БТІ порушує або обмежує його права та інтереси. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов ВАТ «Державний ощадний банк України» не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed