Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими присадибними забудовами, який розташований в[ADDRESS], куплений у [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, оформленого Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” за № 3350 від 30.07.1999 року. Мотивуючи свої вимоги, позивачка вказує, що на підставі договору від 30.07.1999 року вона купила у [PERSON]. належний їй на праві приватної власності житловий будинок з присадибними забудовами та спорудами, розміщений на земельній ділянці в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу оформлено Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” за реєстраційним № 3350 від 30.07.1999 року. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, [PERSON]. сьогодні володіє та користується цим майном. На даний час позивачка має намір продати будинок та змінити своє місце проживання, однак вона не в змозі розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідачка позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачкою та відповідачкою відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідачка [PERSON]. продала належний їй на праві приватної власності житловий будинок з присадибними забудовами та спорудами, розміщений на земельній ділянці в [ADDRESS], а позивачка сплатила останній обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю. Позивачка як власник вказаного нерухомого майна має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за нею права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 224 ЦК України /в редакції 1963 року/ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст. 47 ЦК України /в редакції 1963 року/, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житловий будинок з господарськими присадибними забудовами передано відповідачкою позивачці, яка повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідачки до позивачки не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на вказаний житловий будинок Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved