Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-14 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом у якому просять усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0.0644 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також демонтувати та перенести огорожу. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та суду пояснили, що їм на праві власності належить вищенаведена земельна ділянка загальною площею 0.0644 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з метою закріплення її меж, що граничать із двором відповідачки вони почали проводити роботи по зведенню огорожі, оскільки враховуючі розташування суміжної границі фактичного землекористування між їхньою земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідачки в них відсутній вільний доступ до земельної ділянки розташованої за глухою стіною їхнього житлового будинку, що позбавляє їх можливості доглядати за домом належним чином, а у зв'язку з тим, що відповідачка не згодна із розташуванням суміжної границі земельної ділянки та заперечує проти зведення огорожі з північної сторони їхньої земельної ділянки, що граничить із двором відповідачки тим самим чинить їм перешкоди в можливості здійснювати право власності володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що їм належить, а також просять зобов'язати відповідачку з фасаду домобудівництва, що їй належить демонтувати огорожу та перенести її на відстань 1 метр 60 сантиметрів від домобудівництва позивачів згідно додатка № 2 судової будівельно-технічної експертизи № 1755/22 від 26 жовтня 2007 року. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що їй на підставі права власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0513 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка граничить із двором позивачів. В наступний час позивачі після приватизації своєї земельної ділянки почали зводити огорожу по суміжній границі земельної ділянки позивачів та її земельної ділянки з розташуванням якої вона не згодна, оскільки ні у позивачів, а ні у попереднього хазяїна їхньої земельної ніколи не виникало питань, щодо меж та порядку користування земельною ділянкою, та посилається на те, що позивачі зводять огорожу на території її земельної ділянки. Судом установлено, що земельна ділянка загальною площею 0.0644 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на підставі спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Межі вищевказаної земельної ділянки граничать із земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS], що належить на підставі права власності відповідачці [PERSON]. Згідно акту встановлення та узгодження межі землекористування домоволодіння Луганського геодезичного центру, та кадастрового плану, межі землекористування ділянки [ADDRESS] проходять: із північної сторони по огорожі, а на північній стороні будинку позивачів на відстані 1,6 м від стіни (кута) будинку; на сході по огорожі; на півдні по огорожі; на заході по огорожі. Розташування вищевказаних меж із усіма сусідніми землекористувачами у тому числі і відповідачкою узгоджено, вищенаведений акт підписаний позивачами та відповідачкою та будь-яких зауважень, щодо розташування меж землекористування ділянки [ADDRESS], яка належить позивачам відносно суміжних ділянок при укладенні даного акту не пред'явлено. В наступний час у сторін виник спір, щодо границь земельних ділянок, що їм належать. Згідно державного акту серії [NUMBER] від 14.06.2004 р. на право власності на земельну ділянку загальною площею 0.0644 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], який виданий на ім'я [PERSON] видно, що суміжна границя із земельною ділянкою [ADDRESS] повинна проходити по прямій лінії по довжині 53,96 м. від крапки №2 розташованої на відстані 1,6 м від стіни (кута) будинку позивачів, до крапки №1, розташованої по лінії тилу огороду. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 1755/22 від 26.10.2007 р., суміжна границя між ділянкою позивачів та ділянкою відповідачки не відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] від 14.06.2004 р., що наведено у додатку № 2 до даного висновку, оскільки проходить по ломаній лінії із зміщенням у сторону ділянки позивачів, а саме: від лінії тилу огороду суміжна границя на довжині 19,6 м. проходить по огорожі із хвилястих азбестоцементних листів, та далі, по довжині 15,5 м. проходить по напівзруйнованому дерев'яній огорожі встановленій до торця житлової прибудови позивачів під літерою «А-1-1», тобто у позивачів відсутній вільний доступ до земельної ділянки розташованої за глухою стіною будівель житлового будинку «А-1» із сенями під літерою «а» і житловою прибудовою «А-1-1», що дає підстави для ствердження про порушення із боку відповідачки границі земельної ділянки [ADDRESS], що належить позивачам. Враховуючі розташування суміжної границі фактичного землекористування між земельними ділянками домоволодіння [ADDRESS] і домоволодіння [ADDRESS] у фактичному користуванні позивачів знаходиться земельна ділянка меншою площею, а у фактичному користуванні відповідачки знаходиться земельна ділянка більшою площею, ніж площі вказані у державних актах на право власності на земельну ділянку від.14.06.2004 р. на ім'я позивачів і у державному акті на право власності на земельну ділянку від 07.12.2004 р. виданого на ім'я відповідачки. Таким чином є всі підстави для ствердження про порушення з боку відповідачки межі земельної ділянки, що належить позивачам, оскільки існують відхилення між площею та границями фактичного користування земельними ділянками позивачів та відповідачки та площею і границями, які вказані у державних актах на право власності на земельну ділянку виданих на ім'я позивачки та відповідачки, а тому суд вважає, що діями відповідачки порушено право позивачів володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Суд вважає вимоги позивачів обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Доводи відповідачки з приводу того, що позивачі зводять огорожу на території її земельної ділянки суд вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому, при винесенні даного рішення суд не бере їх до уваги. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Згідно зі ст. 90 ЗУ України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. На підставі викладеного ст. 319, 321 ЦК України, й у відповідності ст.ст. 373, 377 ЦК України, ст. 90 ЗУ України, ст. 16 ЗУ «Про власність»,

Outcome: approved