Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Приват -плюс» про визнання правочину недійсним та стягнення грошових сум, сплачених на виконання угоди в розмірі 5 870 грн. 34 коп., які просила стягнути з відповідача, а також просила стягнути понесені нею судові витрати по справі В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити .Суду позов мотивувала тим, що вона 29.10.2007 року в м. Донецьку уклала угоду № 00307 з відповідачем від імені якого діяла менеджер-консультант, про надання послуг, спрямованих на придбання товару, а саме будівельних матеріалів на суму 50 000 грн.. При укладенні угоди менеджер-консультант роз'яснила, що для придбання товару необхідно сплатити одноразовий вступний платіж так званий асигнаційний платіж , а щомісячно повинна сплачувати визначений менеджером-консультантом платіж в розмірі 342 грн. 78 коп.. З бесіди менеджера-консультанта зрозуміла, що після сплати вступного платежу та 4-х щомісячних платежів отримає в кредит необхідний товар. На таких умовах нею була підписана вказана угода. У відповідності до умов угоди, які були їй роз'яснені менеджером-консультантом, сплатила вступний внесок в розмірі 4 500 грн. та протягом чотирьох місяців щомісячні платежі по 342 грн. 78 коп., що становить 1370 грн. 34 коп. Після вказаних дій звернулась до менеджера-консультанта з вимогою роз'яснення часу отримання необхідного товару. Останній повідомив, що вона матиме право на отримання товару лише після сплати 67 щомісячних платежів. Вважає що уклала угоду під впливом помилки, тобто під час укладення угоди вона неправильно зрозуміла її умови щодо суми внесків, після сплати якої зможе отримати необхідний товар. Крім того вважає, що помилка при укладенні угоди виникла за наступних обставин : зміст угоди стосовно прав та обов'язків сторін взагалі, а також щодо умов виникнення права на одержання товару, викладено недостатньо ясно, та в недоступній формі для особи з освітою не вище загальної середньої; менеджер-консультант при укладенні угоди не роз'яснила всіх умов щодо виникнення права на отримання товару. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, зазначив, що угода укладена між позивачем і товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Приват-плюс», виконується відповідно до визначених умов угоди № 00307 від 29.10.2007 року, а тому просив у задоволенні позову [PERSON]. відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON]. 29.10.2007 року уклала угоду №00307 з відповідачем товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Приват-плюс» про надання послуг на придбання будівельних матеріалів на суму 50 000 грн. з терміном кредитування 180 місяців На виконання зазначеної угоди позивач 29.10.2007 року внесла вступний внесок в розмірі 4500 грн., а в подальшому 19.12.2007 року, 21.01.2008 року, 24.01.2008 року та 18.02.2008 року чотири щомісячні платежі в розмірі 342 грн. 78 коп. Відповідно до Додатку №2 до угоди № 00307 від 29.10.2007 року щомісячний загальний платіж становить 342 грн. 78 коп. Із змісту угоди № 00307 від 29.10.2007 року, укладеної міх сторонами у справі, не вбачається час виникнення права сторони на отримання товару, відсутнє найменування товару, його вартість, а також зміст угоди викладений з посиланнями на додаток №1 та додаток№2 до угоди, що унеможливлює однозначного сприйняття такої угоди без ретельного її вивчення та роз'яснення суті з боку фахівця у вказаній галузі. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Окрім того та у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В судовому засіданні позивач зазначила, що вона має загальну середню освіту, під час укладання угоди повністю покладалась на роз'яснення менеджера-консультанта відповідача, як фахівця з даного виду правовідносин, який не роз'яснив усіх положень угоди, не повідомив позивача щодо обставин настання права отримання товару, порядку надання кредиту та інших обставин, що випливають з умов договору, програми діяльності «Компанії Приват плюс», чим сприяв неправильному сприйняттю позивачем умов підписаної нею угоди 29.10.2007 року за № 00307. За таких обставин, суд приходить до висновку, що Угода № 00307 від 29.10.2007 року, укладена [PERSON]. з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Приват-плюс», здійснена під впливом помилки, а тому правочин є недійсним з моменту його укладення. Всі кошти, сплачені позивачем на виконання правочину, підлягають поверненню. Крім того, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до пп. 1, 2, 3 ч. 3 цієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: - витрати на інформаційно-технічне забезпечення, - витрати на правову допомогу, - витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стянути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 163 грн. 84 коп - витрати [PERSON]. пов'язані з явкою до суду з м. Макіївки Донецької області до Полтави та зворотню дорогу (за наявних оригіналів квитків у справі). А також, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума державного мита в розмірі 58 грн. 78 коп. та сума витрат на інформаційно-технічний розгляд справи в суді в розмірі 30 грн.

Outcome: approved