overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

09 червня 2008 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що за час перебування у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] року народження, та дочка [PERSON], [INFO] року народження. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Самостійно забезпечувати дітей позивачка не взмозі, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 300 грн щомісячно до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач позов визнав частково і суду пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, але у меншому, ніж заявлений позивачкою, розмірі, оскільки непрацевлаштований, доходів не має. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення. Судом установлено, що сторони 31 липня 1993 року уклали шлюб, який розірвано 26 листопада 2003 року. Як вбачається із свідоцтв про народження дітей, батьком [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON], [INFO] року народження, є відповідач. Судом установлено, не заперечується відповідачем, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей. Таким чином відповідач як батько дітей зобов'язаний брати участь у їх вихованні та утриманні поряд з позивачкою. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, що передбачено ст.184 ч.1 СК України. Визначаючи розмір аліментів на кожну дитину у твердій грошовій сумі, суд виходить з положень ст.182 ч.2 СК України, за якою мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від шести до вісімнадцяти років, що затверджений Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік», мінімальний розмір аліментів складає 203 грн 40 коп. Як вбачається із довідки Ворокомлівської сільської ради №464 від 18 червня 2008 року відповідач непрацевлаштований. За таких обставин суд, виходячи з вимог ст.182 ч.1 СК України, знаходить підстави для зменшення розміру аліментів, визначених позивачкою, та стягнення з нього по 210 грн на утримання кожної дитини. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору відповідач звільнений як потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в Шосткинський міськрайсуд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги теплоенергопостачання в сумі 2473,38 грн. Свої позовні вимоги вони мотивують тим, що позивач забезпечує тепловою енергією та горячим водопостачанням споживачів, у тому числі відповідачів по справі. Однак вони не сплачують кошти, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила, оскільки відповідачі сплатили частину боргу в сумі 2398,41 грн., тому просить стягнути з відповідачів решту боргу в сумі 83,97 грн., а також сплачене при подачі позову держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про перенесення справи суду не надали, тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, а саме: довідку про склад сім'ї (а.с.4), згідно якої відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS], відомість (а.с.5), згідно якої заборгованість відповідачів складає 2473,38 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.64,68 ЖК України наймач та члени його сім”ї зобов”язані оплачувати надані їм послуги у встановлені строки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в Шосткинський міськрайсуд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги теплоенергопостачання в сумі 1957,30 грн. Свої позовні вимоги вони мотивують тим, що позивач забезпечує тепловою енергією та горячим водопостачанням споживачів, у тому числі відповідачів по справі. Однак вони не сплачують кошти, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість, а також сплачене при подачі позову держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про перенесення справи суду не надали, тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, а саме: довідку про склад сім'ї (а.с.4), згідно якої відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS], відомість (а.с.5), згідно якої заборгованість відповідачів складає 1957,30 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.64,68 ЖК України наймач та члени його сім”ї зобов”язані оплачувати надані їм послуги у встановлені строки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся в Шосткинський міськрайсуд з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач забезпечує тепловою енергією та горячим водопостачанням споживачів, у тому числі і відповідачів по справі. Однак вони не сплачують кошти, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1334,08 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 1334,08 грн., а також сплачене при подачі позову державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просять слухати справу без їх участі, позов визнають в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, а саме: довідку про склад сім'ї (а.с.4), згідно якої відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS], відомість (а.с.5), згідно якої заборгованість відповідачів складає 1334,08 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.64,68 ЖК України наймач та члени його сім”ї зобов”язані оплачувати надані їм послуги у встановлені строки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

13 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у вересні 1995 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 26.09.1995 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь,[ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з вересня 1995 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку[ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку[ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS], у м. Маріуполі не проживає з 1995 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку[ADDRESS], завідуючою . На даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1995 року. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Речей відповідача на зберіганні нема. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що працює сестрою - хазяйкою гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. З періоду, коли вона приймала справи і на даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1995 року. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з вересня 1995 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

13 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у жовтні 1990 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку[ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 12.10.1990 року відповідачка була прописана у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселилася. На теперішній час фактичне місце перебування відповідачки невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], вона не знята. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з жовтня 1990 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожит[ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS], у м. Маріуполі не проживає з 1990 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожит [ADDRESS], завідуючою . На даний час їй відомо, що відповідачка у гуртожитку не проживає з 1990 року. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Речей відповідача на зберіганні нема. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що працює сестрою - хазяйкою гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. З періоду, коли вона приймала справи і на даний час їй відомо, що відповідачка у гуртожитку не проживає з 1990 року. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з жовтня 1990 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідачка [PERSON]. втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідачки, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

14 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у березні 1992 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 10.03.1992 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь, [ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з березня 1992 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку[ADDRESS] не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS], у м. Маріуполі не проживає з 1992 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку[ADDRESS], завідуючою . На даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1992 року. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Речей відповідача на зберіганні нема. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що працює сестрою - хазяйкою гуртожитку[ADDRESS], з 2002 року. З періоду, коли вона приймала справи і на даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1992 року. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з березня 1992 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

13 травня 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у квітні 1993 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]. було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 11.04.1993 року відповідач був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача невідоме, але з реєстрації за адресою: м. Маріуполь,[ADDRESS], він не знятий. [PERSON]. не проживає в житловому приміщенні з квітня 1993 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку[ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS], у м. Маріуполі не проживає з 1993 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку [ADDRESS], завідуючою . На даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1993 року. Перевірка осіб, які проживають фактично у гуртожитку проводиться кожний місяць, свідок приймає у перевірці участь. Речей відповідача на зберіганні нема. Свідок [PERSON]. у судовому засіданні пояснила, що працює сестрою - хазяйкою гуртожитку [ADDRESS], з 2002 року. З періоду, коли вона приймала справи і на даний час їй відомо, що відповідач у гуртожитку не проживає з 1993 року. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON]. з квітня 1993 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON]. втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS], у м.Маріуполі. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Мотивує свої вимоги тим, що 14.09.1988 року в Палаці одруження м. Києва “Дарницький” зареєстрував шлюб з відповідачкою. Після реєстрації шлюбу вони проживали в квартирі [ADDRESS] З 1990 року виїхали працювати до Польщі, де у м. Радомі проживали однією сім'єю до 2002 року. Після чого сім'я розпалася в зв”язку з постійними непорозуміннями. Вказав на те, що на даний час поновлювати шлюбні стосунки з відповідачкою наміру не має і вважає, що збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. В судовому засіданні позивач підтримав позов в викладених в ньому підстав, просив, витрати по розірванню шлюбу покласти на нього. Відповідачка в судове засідання не з'явилася про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідачки, яка згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлена про день, час, місце розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 14.09.1988 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в Палаці одруження м. Києва “Дарницький”, актовий запис [NUMBER] (а.с.5). Судом встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки припинені з 2002 року, фактично шлюб існує формально. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані по справі докази вважає, що шлюб слід розірвати, оскільки збереження сім'ї не можливо. Витрати по його розірванню покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду до відповідача посилаючись на те, що 03 жовтня 1994 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у Іванівській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]народження. Подружнє життя з відповідачкою не склалося в зв”язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, в зв”зку з чим виникали сварки і тому вони припинили шлюбні відносини і проживають окремо, тому позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, підтримавши позовні вимоги у судовому засіданні у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просить розірвати шлюб, так як примирення неможливе. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, суд ухвалив винесення рішення у попередньому розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. 03 жовтня 1994 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у Іванівській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області. Від подружнього життя сторони по справі мають доньку [PERSON], [INFO]народження. Шлюб укладено сторонами вперше. Однак, шлюб фактично розпався через сварки між подружжям, що виникають на побутовому рівні. Проте внаслідок систематичності конфліктів, які виникають між сторонами позивачка втратила почуття поваги і любові до відповідача та вважає подальше сумісне проживання з неможливе, так як протягом останніх шести років спільно не проживають. Примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сім”ї стали неможливими і суперечить інтересам сторін. Приймаючи до уваги, що шлюб зареєстровано сторонами вперше із позивача підлягає стягненню в дохід держави держмито за реєстрацію розірвання шлюбу в сумі 17 гривень, звільнивши від сплати відповідачку на утриманні якої знаходиться дитина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем з 09 червня 2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають малолітнього доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2002 року через утрату взаємної любові і поваги. Позивачка у попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у попереднє судове засідання надіслав телеграму, у якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та просить розглянути справу без його участі. Вислухавши позивачку, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Сторони однією родиною не проживають, обоє згодні на розірвання шлюбу, миритися не мають наміру. При наявності таких обставин збереження даного шлюбу надалі є недоцільним.

Outcome: approved