Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-21 00:00:00

ВАТ "Дніпроенерго" у жовтні 2006 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2007 року позовні вимоги ВАТ „Дніпроенерго” були задоволені. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2007 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи ухвалою суду від 05 лютого 2008 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]. Позивач при новому розгляді справи збільшив позовні вимоги. У позовній заяві позивач та у судовому засіданні представник позивача посилається на те, що протягом періоду з 01.10.2003 року до 31.12.2007 року відповідачі споживали теплову енергію, яку виробляє ВАТ „Дніпренерго”, але оплату не проводили. На протязі всього періоду відповідачі не заперечували проти отримання теплової енергії і використовували її для своїх потреб. Просили стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 5429 грн. 50 коп., сплачений судовий збір у розмірі 54 грн. 30 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Відповідач [PERSON], який діє від свого імені та за довіреність від імені відповідачів [PERSON], [PERSON], у судове засіданні з'явився, позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що вони ніяких договорів з ВАТ „Дніпроенерго” не укладали, абонентської книжки не отримували, вважали, що оплату за теплову енергію вони повинні проводити ЗАТ Дніпропетровській будівельній компанії „Містобудівник”, але оскільки останнє не вимагало оплачувати теплову енергію, вони цього не робили. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі проживають у кв. [ADDRESS]. Даний будинок [ADDRESS] згідно рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 3933 від 16.10.2006 року (а. с. 59) було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста. Раніше даний будинок знаходився на балансі ЗАТ „Дніпропетровська будівельна компанія „Містобудівник”. З протоколу наради при голові Дніпропетровського міськвиконкому Куліченко І.І. від 16 жовтня 2001 року (а. с. 46-47) вбачається, що з 01.01.2002 року продаж теплової енергії споживачам Придніпровського теплового району здійснює ВАТ „Дніпроенерго”, для чого укладає від свого імені договори з усіма споживачами, а населенню видаються нові абонентські книжки, всі грошові кошти надходять на розрахунковий рахунок, відкритий ВАТ „Дніпроенерго”. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює економістом абонементного відділу ВАТ „Дніпроенерго”, вона особисто 02 листопада 2002 року разом із представниками будинку [ADDRESS], обійшла усі квартири даного будинку та під особистий підпис видала мешканцям абонентські книжки. Для тих жильців, двері квартир яких були зачинені, вона залишила абонентські книжки у консьєржки. Двічі після цього проводилися загальні збори жильців даного будинку, де роз'яснювався порядок оплати за спожиту теплову енергію, тарифи та інші питання. Крім того, на дошці оголошень будинку постійно вивішувалася інформація про можливість отримати абонентські книжки та вирішити поточні питання, де було зазначено адресу та номери телефонів ВАТ „Дніпроенерго”. Між ВАТ „Дніпроенерго” та ДМКПТМ „Дніпротепломережа” було укладено договір на транспортування теплової енергії у вигляді гарячої води № 1587-ДПО/32 від 28.08.2003 року (а. с. 4852). Згідно довідки ДМКПТМ „Дніпротепломережа” (а. с. 24), останнє транспортувало теплову енергію на житловий будинок по пр. [ADDRESS] у опалювальні сезони 2003-2006 років за винятком аварійних відключень. Споживання відповідачами теплової енергії за весь час їх проживання у даному будинку підтверджується наданими позивачем особовими рахунками мешканців квартир № 54, яка знаходиться на поверх нижче від квартири відповідачів, та № 68, яка знаходиться на поверх вище від квартири відповідачів, будинку [ADDRESS] (а. с. 129-132), так як у багатоквартирному будинку стояки опалювальної системи і гарячого водопостачання транзитом проходять через квартири, у тому числі через квартиру відповідачів. Щорічно розпорядженнями міського голови визначається початок та кінець опалювального сезону (а. с. 133-138). Тарифи на теплову енергію затверджено рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради (а. с. 141). Відповідачі не надали суду доказів того, що вони не споживали теплову енергію або зверталися із заявою до позивача про відключення від теплопостачання. Відповідач [PERSON] 10 листопада 2007 року подав на ім'я директора Придніпровської ТЕС ВАТ „Дніпроенерго” заяву про укладання із ним угоди про постачання теплової енергії в квартиру [ADDRESS] у м. Дніпропетровську (а. с. 100). На дану заяву він отримав відповідь за № 11621/02 від 03.12.2007 року (а. с. 101), з якої вбачається, що Придніпровська ТЕС ВАТ „Дніпроенерго” надає послуги теплопостачання населенню м. Дніпропетровська та проводить розрахунки за абонентськими книжками, договори з окремими особами не укладаються, оскільки підприємство не являється балансоутримувачем внутрішніх теплових мереж будинку. Відповідачі необхідні платежі на користь ВАТ "Дніпроенерго" за спожиту теплову енергію не здійснювали з 01.10.2003 року до 31.12.2007 року. Заборгованість по оплаті за теплопостачання склала 5429 грн. 50 коп. Зазначені обставини підтверджуються довідкою з місця проживання відповідачів (а. с. 113), карткою квартиронаймача (а. с. 114) та розрахунком заборгованості (а. с. 122). У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи буз достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та підтверджені документально судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 54 грн. 30 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справ у розмірі 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved