Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-24 00:00:00

Позивачі в серпні 2007 року звернулися до суду з позовами про стягнення з відповідача суми недоотриманої заборгованості по орендній платі за 2003 - 2006 рік і компенсації за затримку розрахунку по орендній платі. В позовних заявах позивачі вказали, що є власниками земельних часток (паїв) відповідно до сертифікатів розмірами 8.74 умовних кадастрових гектари. 14.03.2000 року позивачі уклали договори оренди з відповідачем, але відповідач за 2003 - 2006 рік з ними не розрахувався повністю по орендній платі в розмірі 1,5 % від вартості земельного сертифіката, згідно Указу Президента від 02.02.2002 року, в зв'язку з цим позивачі просять суд стягнути з відповідача в примусовому порядку заборгованість по орендній платі за ці роки і компенсацію за затримку розрахунку по орендній платі. В вересні 2007 року позивачі, крім позивачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги змінили і просили суд стягнути з відповідача суму заборгованості в межах позовної давності починаючи з 2004 року. В судовому засіданні представник позивачів наполягала на задоволені позовів про стягнення заборгованості по орендній платі і просила суд стягнути з відповідача суму боргу за орендну плату, яку відповідач фактично винен позивачам з 2004 по 2006 рік: [PERSON] -777,44 гривні [PERSON] - 777,44 гривні [PERSON] -777,44 гривні [PERSON] -777,44 гривні [PERSON] - 777,44 гривні, [PERSON] -( за 2-ва пая) 1554,88 гривень [PERSON] - ( за 2-ва пая) 1554,88 гривень [PERSON] -777,44 гривні [PERSON] - 777,44 гривні, а трьом позивачам з 2003 року по 2006 рік: [PERSON] (дівоче прізвище Решетняк )(за 2-ва пая) - 2312,30 гривень [PERSON] -1156,15 гривень [PERSON] -1156,15 гривень, так як відповідач розрахувався з позивачами не в повній мірі і розмір оренди виплачував виходячи з 1 % вартості земельного паю. Також представник позивачів просила суд стягнути з відповідача на користь всіх позивачів суму інфляції, три проценти річних, а також пеню, згідно договорів оренди земельної частки (паю) за несвоєчасну виплату орендної плати на користь тільки позивачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в договорах яких, пунктом 3 передбачено, що орендар також сплачує пеню у розмірі 0,2 % від суми недоїмки за кожен день прострочення сплати орендної плати. Представник відповідача з позовними вимогами позивачів не згоден, вказавши, що Указ Президента України, на який посилається представник позивачів, не зобов'язує сторони договору оренди встановлювати орендну плату в розмірі 1,5 % від вартості земельної частки (паю), а має лише декларативний характер, Президент України станом на 02.02.2002 року не мав права встановлювати норми права з економічного питання, оскільки після 28.06.1999 року втратив право на видання Указів з економічних питань. Крім того вищевказаний Указ Президента не застосовується до змісту договору оренди, укладеного між позивачами і відповідачем, оскільки прийнятий після укладання договору, а самі позивачі не зверталася ні до відповідача, ні до суду з пропозицією щодо зміни розміру орендної плати, тому у відповідача відсутні правові підстави для такої зміни, а також для стягнення 3 % річних, індексу інфляції на користь всіх позивачів та пені на користь позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.03.2000 року між кожним з позивачів та відповідачем було укладено договори оренди земельної частки (паю) розміром 8,74 умовних кадастрових гектари вартістю 29644 гривень згідно сертифікатів на земельну частку (пай), строком на 8 років, тобто до 14.03.2008 року /а.с.6, 24, 43, 62, 79, 97, 118, 140-141, 170, 193, 217, 238 т.1 /. Пунктом 2.2. цих договорів передбачено виплата орендної плати позивачам в розмірі 1 % від вартості земельного сертифіката. Суд керується тим, що спірні правовідносини з оренди земельних часток (паїв) виникли 14.03.2000 року, в момент укладання договорів сторонами і регулювалися Указом Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 “ Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки” та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119 “Про затвердження Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)”. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору у урахуванням вимог ЦК, інших нормативних актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. А згідно п. 3 цієї статті ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договорами від 14.03.2000 року, укладеними між сторонами, передбачено розмір орендної плати, вказано, що розмір платежів за окремими формами оплати щороку погоджується між сторонами шляхом унесення змін або доповнень до договору. Як вбачається із вищевказаних договорів, укладених між сторонами по справі, сторони узгодили розмір орендної плати в розмірі 1 % від вартості земельного паю. Як встановлено по справі, орендар - [PERSON] свої договірні зобов'язання в частині виплати орендної плати орендодавцям за користування землею виконав належним чином, що підтверджується довідками відповідача (а.с. 18, 37, 56, 91, 111, 130, 156. 171, 195, 218-219, 238 т.1) та не заперечується представником позивача. Тобто за період 2003-2006 років відповідачем було нараховану позивачам орендної плати за користування земельною часткою (паєм). Тому посилання позивачів та їх представника на невиконання відповідачем зобов'язань по договору оренди за період з 01.01.2003 року по 01.12.2006 року є безпідставними. Той факт, що відповідач сплатив позивачам у 2005 році орендну плату в розмірі 1,5 % від вартості земельної частки (паю), судом не сприймається як зміна суттєвих умов договорів оренди, тобто зміна орендної плати, на якій наполягає представник позивачів, оскільки, як пояснив представник відповідача, в 2005 році орендарем була збільшена орендна плата позивачам в зв'язку зі збільшенням рентабельності підприємства на той час, а в подальшому орендна плата виплачувалася в розмірах, передбачених договорами. Ні позивачами, ні їх представником не надано суду належних доказів того, що вони зверталися до орендаря з пропозицією щодо зміни умов договорів, тобто розміру орендної плати за земельну частку (пай), оскільки заяви, які представник позивачів надала суду, від 01.11.2004 року з пропозицією позивачів відповідачу про збільшення орендної плати до 1,5 % від вартості земельної частки (паю) /а.с. 38-50 т.2 /, суд не сприймає до уваги через те, що відсутні дані про їх отримання відповідачем (відсутній номер вхідної кореспонденції відповідача чи рекомендоване поштове повідомлення про отримання вказаних заяв відповідачем, якщо заяви направлялися поштою). Крім того датою цих заяв є листопад 2004 року, і з даної дати жоден з позивачів не звертався до суду про розірвання договорів оренди в зв'язку з незгодою відповідача про збільшення розміру орендної плати відповідно до Указу Президента України. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позивачі ніколи не зверталися із даними заявами до орендаря. Ці твердження в суді підтвердив і допитаний в якості свідка директор [PERSON] [PERSON] про те, що з вищеназваними заявами і з угодою про внесення змін до договорів оренди (а.с.38-63 т.2) до нього і до адміністрації ніхто з орендодавців не звертався на протязі 2003-2007 року. Як пояснив директор в суді до нього тільки в вересні 2007 року зверталися два позивача - [PERSON] і [PERSON] про складення додатку до договору оренди і про повідомлення їх про виплату орендної плати, а не про зміну розміру орендної плати і внесення змін до договору оренди. Дані пояснення директора дійсно підтверджуються в суді письмовими заявами, яких вбачається те, з яким саме клопотанням до нього зверталися ці два орендодавця в вересні місяці 2007 року (а.с.64-66 т.2), про зміну орендної плати в цих заявах нічого не вказано. Тому суд вважає, що у позивачів відсутні підстави для вимог щодо нарахування заборгованості по орендній платі в розмірі 1,5 % вартості земельного паю, оскільки раніше узгоджені сторонами умови договорів стосовно розміру орендної плати ними не змінювалися і тому за односторонньою ініціативою позивачів на відповідача не може бути покладено обов'язок, який сторонами цивільно-правової угоди не визначався і не обговорювався. Представником позивачів не заперечувалося отримання орендної плати позивачами в розмірі 1 % вартості сертифіката, як передбачено договорами. Це свідчить про виконання орендарем вимог п.2.2 Договорів, тому також відсутні і підстави для стягнення на користь всіх позивачів 3 % річних, індексу інфляції та пені на користь позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які застосовуються при несвоєчасному виконанні грошових зобов'язань. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимоги позивачів щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їм в позові відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed