Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини: автомобілю КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, квартири [ADDRESS]. Просила суд, уточнивши позовні вимоги, визнати майно: автомобілі КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; виділити померлому [PERSON] Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя; розділити спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], виділивши їй ј частку автомобілів КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку сплатити їй компенсацію вартості ј частки спадкового майна, а саме: автомобілів КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, квартири [ADDRESS], на загальну суму 29724,69 грн.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Лисичанською державною нотаріальною конторою від 03.11.2003 року в частині визначення спадкових часток за [PERSON] та [PERSON]; стягнути з відповідачки судові витрати у справі у сумі 2619,37 грн., що складаються з судового збору у сумі 256,46 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн., витрат на правову допомогу у сумі 1500 грн., витрат на оплату судово-будівельної експертизи у сумі 663,45 грн., витрат на проведення інвентаризаційних робіт у сумі 12,54 грн., витрат на оплату техніко-товарознавчої експертизи у сумі 156,92 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, підтвердила викладене у ньому, доповнивши, що позивачка має право на Ѕ частину спадкового майна (або на ј частину всього майна), оскільки на даний час після смерті [PERSON] є два спадкоємці: позивачка та відповідачка, між якими повинна ділитися спадщина. Позивачка прийняла спадщину, подавши заяву про її прийняття у встановлений законом строк. Представник позивача Безродня В.Є. у судовому засіданні позов підтримала, підтвердила пояснення [PERSON], доповнивши, що згідно ст. 554 ч.1 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом, його частка переходить до спадкоємців за законом та розподіляється між ними у рівних частках, тобто має місце прирощення спадкових часток за рахунок того, що спадкоємці - батьки померлого, не прийняли зазначене у позові спадкове майно. Отже, спадщина повинна розподілятись між сторонами у справі у рівних частках. Оскільки відповідачка є власницею майна разом зі спадкодавцем, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1279 ЦК України має право на виділ їй майна в натурі, тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки компенсацію її частки у вартості спадкового майна, а саме: автомобілю КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, у сумі 6350,38 грн., ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, у сумі 2165,19 грн., FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, у сумі 5062,62 грн., квартири [ADDRESS] у сумі 16146,50 грн., а всього 29724,69 грн. Вартість автомобілів визначена згідно судової техніко-товарознавчої експертизи, яка не заперечується відповідачем. Вартість автомобілю FIAT CROMA визначена у сумі 20250,50 грн., виходячи з об'єму двигуна 2500 см3, оскільки відповідачкою приховується даний автомобіль та не доведено, що об'єм двигуна є меншим. Доказів на підтвердження розміру об'єму двигуна FIAT CROMA надати суду не може. Вважає, що відповідачка має у наявності автомобіль FIAT CROMA, оскільки це підтверджується наявною у відповідачки технічною документацією на автомобіль та номерного знаку. Відповідачкою не надано доказів, що підтверджували б відчуження інших перелічених автомобілів за життя [PERSON], тому вони також складають спадкову масу. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, надала право дати пояснення її представнику, доповнивши, що автомобіль ВАЗ-2107 був проданий спадкодавцем за життя. За отримані кошти [PERSON] придбав автомобіль FIAT CROMA. Керуючи автомобілем FIAT CROMA, спадкодавець наприкінці 1990-х років потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого даний автомобіль був переданий винуватцю ДТП в обмін на гроші. Особа винуватця ДТП, його місце проживання їй невідомі. ДТП у правоохоронних органах не реєструвалося, так як вирішили справу мирним шляхом. Вдома залишився технічний паспорт на даний автомобіль та номерний знак, бо остаточно гроші за пошкодження автомобілю не повернуті. Автомобіль КАМАЗ [PERSON] продав за життя, кому, коли та за яку суму їй невідомо. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після смерті [PERSON] у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини звернулася відповідачка [PERSON] та позивачка [PERSON]. Батьки померлого, що також є спадкоємцями першої черги за законом, у встановлений законом строк звернулися з заявою про відмову від прийняття належної їм частини спадщини на користь відповідачки. Таким чином, частка позивачки у спадщині складає 1/8. На даний час батьки спадкодавця померли, однак відмова від прийняття спадщини є безповоротною та безумовною. На час відкриття спадщини у спільному користуванні спадкодавця та його дружини був автомобіль ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER], який наразі знаходиться у відповідачки на зберіганні, та щодо якого набрало чинності рішення суду. Про наявність іншого спадкового майна, а саме: автомобілів, відповідачці нічого невідомо, оскільки [PERSON] розпорядився ними за життя. До укладення шлюбу між спадкодавцем та відповідачкою, у [PERSON] у користуванні була двокімнатна державна квартира, у якій вона проживала разом з сином [PERSON] Дана квартира була обміняна на трикімнатну, яка є предметом спору. У 1992 році під час шлюбу зі спадкодавцем [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] у власність шляхом викупу у держави. Вважає, що у спірній квартирі є, окрім її частки, ще й частка її сина [PERSON], який на день викупу був неповнолітнім. Вважає, що дана квартира не є спільним сумісним майном подружжя, тому позов не визнає. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що [PERSON] був його вітчимом. Він взяв прізвище та по-батькові вітчима, однак усиновлення не здійснювалось. Йому відомо, що у квітні 1995 року [PERSON] придбав автомобіль FIAT CROMA. У середині травня 1995 року він разом з померлим їхав на даному автомобілі, та у сел.. Білогорівка сталося ДТП з участю автомобілю ВАЗ-2101 білого кольору, який виїхав на смугу зустрічного руху. Міліцію не викликали, бо вітчим з винуватцем ДТП домовились про те, що вітчим віддає другому водієві FIAT CROMA, а водій сплачує йому гроші у розмірі вартості автомобілю. Винуватець ДТП сплатив приблизно 4500 доларів США, за які [PERSON] придав автомобіль ВАЗ-21053. Залишився винен ще певну суму грошей, яку саме йому невідомо. Особа винуватця ДТП та його адреса йому невідомі. Наскільки йому відомо, розписки ніякі не складались. Який саме об'єм двигуна FIAT CROMA не пам'ятає. Автомобілі КАМАЗ та ВАЗ 2107 були продані за життя вітчима. Квартиру придбала мати, тому квартира належить лише їй. Не має права власності на спірну квартиру, однак має право користування нею, бо зареєстрований та проживає за даною адресою. Іншого житла не має. Третя особа державний нотаріус Кровяков С.О. у судове засідання не з'явився, у письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позову. Судом досліджені наступні докази: показання свідка [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що був другом [PERSON], йому відомо, що автомобіль FIAT CROMA був придбаний приблизно у 1995 році. Протягом місяця померлий користувався автомобілем, а потім потрапив у аварію. За словами [PERSON], пошкоджений FIAT CROMA він віддав винуватцю ДТП, від якого отримав частину коштів за пошкодження автомобілю. На ці кошти він придбав ВАЗ. Після 1995 року автомобіль FIAT CROMA, у тому числі у [PERSON], не бачив. Який саме об'єм двигуна FIAT CROMA не знає; показання свідка [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що працював разом з [PERSON], йому відомо, що у [PERSON] був автомобіль FIAT CROMA, на якому у 1995 році померлий попав у ДТП. На час аварії він також знаходився у автомобілі. Водій іншого автомобілю виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулося зіткнення. FIAT CROMA був сильно пошкоджений та відновленню не підлягав. Постраждалих не було. Винуватець ДТП добровільно погодився відшкодувати шкоду. Після аварії FIAT CROMA у [PERSON] не бачив. Винуватець ДТП сам його транспортував. Особа винуватця ДТП йому невідома. Після ДТП приїжджала швидка допомога та міліція, яких викликали працівники АЗС, біля якої сталася ДТП. Чи складалися якісь документи, не знає. У [PERSON] гаражу не було, він користувався послугами автостоянки. Який саме об'єм двигуна FIAT CROMA не пам'ятає; письмові докази: копія свідоцтва про право власності, копія свідоцтва про право на спадщину за законом, квитанція про сплату позивачкою судового збору 51 грн., письмові заперечення на зустрічний позов, копія договору купівлі-продажу квартири від 02.12.1992р., довідка про належність нерухомого майна, копія свідоцтва про укладення шлюбу, довідка про зареєстровані з [PERSON] транспортні засоби, копія технічного паспорту квартири, довідка про відсутність у [PERSON] нерухомого майна, довідки про відсутність вкладів у [PERSON] у фінансово-кредитних установах, заперечення на зустрічний позов, квитанції про сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ позивачем, копія свідоцтва про смерть [PERSON], довідка про облік транспортних засобів, копія свідоцтва про смерть [PERSON], довідка про відсутність спадкоємців [PERSON] та [PERSON], копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, копія заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини, копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, рішення Лисичанського міського суду від 27.12.2005 року, письмові пояснення позивачки, довідка про облік транспортних засобів за померлим, довідка Управління ДАІ від 06.05.2008р., копія свідоцтва про реєстрацію FIAT CROMA, довідка про відсутність спадкоємців після смерті [PERSON], довідка про неможливість визначення об'єму двигуна FIAT CROMA, довідка про відсутність відомостей про ДТП з FIAT CROMA, квитанція про оплату інвентаризаційних робіт, квитанції про оплату судової будівельно-технічної експертизи та послуг банку, квитанції про оплату позивачем правової допомоги, письмові заперечення відповідача, копія свідоцтва про смерть [PERSON], квитанція про оплату техніко-товарознавчої експертизи та послуг банку; висновок судової будівельно-технічної експертизи квартири від 02.08.2005 року, висновок техніко-товарознавчої експертизи від 07.04.2006 року, висновок судової будівельно-технічної експертизи квартири від 03.04.2008 року. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, висновки судової техніко-товарознавчої та судових будівельно-технічних експертиз, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.287). Заповіту спадкодавцем складено не було, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року, який застосовується до правовідносин спадкування у даній справі, так як діяв на час їх виникнення, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], як його донька, що не заперечується сторонами. Відповідачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті спадкодавця, так як перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі по день його смерті, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.38) та не заперечується сторонами. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги як батьки померлого, що не заперечується сторонами. Протягом передбаченого ч.2 ст. 549 ЦК України 1963 року шестимісячного строку з заявами про прийняття спадщини до Лисичанської державної нотаріальної контори звернулися позивачка та відповідачка, що підтверджується копіями заяв (а.с.186,188). Протягом зазначеного строку до Лисичанської державної контори звернулися батьки померлого [PERSON] та [PERSON] з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON], що підтверджується копією заяви (а.с.187). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS], яка підлягає поділу між сторонами. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що до спадкової маси у межах майна, зазначеного у позові, входить Ѕ частина квартири [ADDRESS] як частка спадкодавця у спільній сумісній власності подружжя, оскільки квартира придбана за договором купівлі-продажу від 02.12.1992 року під час шлюбу спадкодавця та відповідачки, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.38) та копією договору купівлі-продажу (а.с.32). Пояснення відповідачки та представника відповідачки про те, що дана квартира була отримана відповідачкою за обміном на квартиру, яка була лише у її користуванні та користуванні її сина, згодом викуплена у держави, а тому є лише її власністю і не входить до спільного сумісного майна подружжя, суд не бере до уваги, оскільки згідно ст. 22 КпШС України, що регулює дані правовідносини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Підстави, передбачені ст. 24 КпШС України про статус роздільного майна, у даному випадку відсутні. До спадкової маси [PERSON] не входять автомобілі КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, оскільки були зняті з реєстраційного обліку спадкодавцем за життя для реалізації, що підтверджується довідкою (а.с.266). Пояснення представника позивача Безродньої В.Є. про те, що дані автомобілі входять до спадкової маси, оскільки суду не надано доказів на їх відчуження, а зняття з обліку не свідчить про відчуження транспортних засобів, суд не бере до уваги, оскільки здійснення права власності транспортним засобом, зокрема користування, можливе лише за наявності внесення транспортного засобу до реєстраційного обліку за місцем проживання власника. Місцем проживання спадкодавця є м. Лисичанськ. Окрім того, позивачем та його представниками згідно ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження наявності права власності спадкодавця на дані автомобілі на час відкриття спадщини. Автомобіль FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, суд вважає за необхідне виключити зі складу спадкового майна, що підлягає поділу між сторонами, з наступних підстав. Згідно довідки (а.с.266) даний автомобіль зареєстрований у РЕВ ДАІ м. Лисичанська 12.04.1995 року за [PERSON] та до цього часу значиться у реєстрі за спадкодавцем. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою та її представниками суду не надано доказів на підтвердження наявності даного автомобілю в натурі на час відкриття спадщини та на підтвердження факту приховування даного автомобілю відповідачкою. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON] підтверджується факт відсутності даного транспортного засобу в натурі у відповідачки та факт дорожньо-транспортної пригоди з участю даного автомобілю. Таким чином, оскільки суду не доведено факт наявності в натурі автомобілю FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, на час відкриття спадщини, то даний автомобіль не підлягає поділу між сторонами. Відповідно до ч.1, 3 ст. 554 ЦК України 1963 року в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу). Як зазначено вище, спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON], що були живими на момент смерті спадкодавця, відмовилися від прийняття спадщини на користь спадкоємиці за законом першої черги [PERSON], а тому правила ч.1 ст. 554 ЦК України 1963 року не застосовуються. Отже, частка відповідачки у спадщині складає 3/4, а частка позивачки - 1/4. Пояснення представників позивачки [PERSON] та Безродньої В.Є. про те, що спадкове майно повинно розділятися між сторонами у рівних частках, так як батьки спадкодавця на цей час померли та відмовилися від прийняття спадщини лише щодо автомобілю ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER], 1994 року випуску, суд не бере до уваги з наступних підстав. Згідно зі ст. 527 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. З копії свідоцтва про смерть (а.с.168) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто був живим на момент смерті спадкодавця. З копії свідоцтва про смерть (а.с.170) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року, тобто була живою на момент смерті спадкодавця. Таким чином, коло спадкоємців визначається на момент смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року, та складається з позивачки, відповідачки, [PERSON] та [PERSON]. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщиною є сукупінсть цих прав та обов'язків, які переходять до спадкоємців як єдине ціле. Тому, якщо спадкоємець приймає якусь частину спадщини, то він вважається таким, що прийняв усю спадщину, що йому належить за законом і за заповітом. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною, тобто є відмовою від прийняття усієї сукупності прав та обов'язків, що входять до спадкової маси, і не може здійснюватись лише щодо частини спадкового майна. Таким чином, відмовляючись від спадщини на користь [PERSON], батьки спадкодавця відмовилися від усієї сукупності прав та обов'язків спадкодавця, у тому числі і тих, які були виявлені після подання ними заяви про відмову від спадщини, а тому ствердження представників позивачки про неприйняття ними спадщини (відсутності відмови від спадщини) у вигляді зазначеного у позові майна, є безпідставними. Інших підстав для зміни часток спадкоємців у спадщині позивачкою суду не заявлено. Окрім того, рішенням Лисичанського міського суду від 27.12.2005 року (а.с.194) у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до Лисичанської міської громади про визнання права власності на спадщину, що набрало чинності, встановлено, що частка [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] складає 3/8, частка [PERSON] у спадщині складає 1/8. Отже, даним рішенням встановлені обставини щодо тих самих осіб, а саме: розміри часток сторін, а тому згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України дані обставини не доказуються при розгляді інших справ. Згідно довідок (а.с.185,273) після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, та [PERSON], померлого [INFO] року, спадкові справи не заводились, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, тому судом не були залучені до участі у справі спадкоємці даних осіб. Отже, суд доходить висновку, що до спадкової маси у межах майна, зазначеного у позові, входить Ѕ частина квартири [ADDRESS], яка підлягає поділу між сторонами. При цьому, позивачка спадкує ј частину спадкового майна або 1/8 частину квартири [ADDRESS], а відповідачка спадкує ѕ спадкового майна, або 3/8 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 22 КпШС України відповідачці на праві власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] як частка у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 1278 ЦК України 2003 року, який регулює правовідносини між сторонами з приводу поділу спадщини, що виникли після набрання даним Кодексом чинності, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02.08.2005 року (а.с.44-52) поділ спірної квартири в натурі, дотримуючись при цьому санітарних та технічних умов, що ставляться до житла, не вбачається можливим. Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України 2003 року якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Вартість спірної квартири згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03.04.2008р. (а.с.243-252) складає 64586 грн. Позивачка у позові висловила згоду на отримання компенсації у розмірі вартості належної їй частки спадкового майна. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира не підлягає поділу в натурі, позивачка згодна на отримання компенсації вартості її частки, суд вважає за можливе поділити між сторонами спадкове майно, виділивши спадкову частину спірної квартири відповідачці, яка постійно проживає у ній та не має іншого житла, та стягнувши з неї на користь позивачки вартість 1/8 частки спірної квартири у сумі 8073 грн. Позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, з огляду на розмір частки позивачки у спадковому майні. Суд вважає такими, що не підлягають задоволенню як необгрунтовані з зазначених вище підстав, позовні вимоги про поділ спадкового майна, а саме: автомобілів КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску; про зобов'язання сплатити компенсацію вартості ј частки автомобілів КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Лисичанською державною нотаріальною конторою від 03.11.2003 року в частині визначення спадкових часток за [PERSON] та [PERSON] Щодо свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON] Лисичанською державною нотаріальною конторою від 03.11.2003 року (а.с.5), то суд доходить висновку, що дане свідоцтво видано відповідно до вимог закону та підзаконних нормативних актів, частки спадкоємців визначені вірно відповідно до ЦК України 1963 року. Позовні вимоги про визнання майна, а саме: автомобілів КАМАЗ-5320, державний номер [NUMBER], 1982 року випуску, ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER], 1984 року випуску, FIAT CROMA, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; про виділення за померлим [PERSON] Ѕ частки спільного сумісного майна подружжя суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав (окрім наведених вище), що фактично між сторонами існує спір з приводу поділу спадкового майна, який вирішується судом шляхом здійснення такого поділу. Факти, зазначені у даних позовних вимогах, повинні встановлюватися судом з кінцевою метою - поділу майна між сторонами, і не мають на меті інших цивільно-правових наслідків, а тому не потребують окремого рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачкою під час розгляду справи сплачено судові витрати: судовий збір на загальну суму 256,46 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.26,119,121), витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.120), витрати на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 656,88 грн. (а.с.282), витрати на оплату проведення судової техніко-товарознавчої експертизи у сумі 156,92 грн. (а.с.283), витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.202,284), яка за поясненнями представника позивачки - адвоката Безродньої В.Є., полягає в участі у судових засіданнях, у підготовці пояснень представника позивача [PERSON], уточнених позовних заяв, заяв від імені позивачки, та розмір якої суд вважає обгрунтованим з урахуванням складності справи, тривалості її розгляду, з урахуванням вимог постанови КМУ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Дані судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно задоволеним позовним вимогам у загальній сумі 706,23 грн. Витрати позивачки у справі, що складаються з витрат на проведення інвентаризаційних робіт у сумі 12,54 грн. (а.с.280), витрат на оплату послуг банку у сумі 6,57 грн. (а.с.281), не підлягають відшкодуванню, оскільки згідно зі ст. 79 ЦПК України ці витрати не відносяться до судових витрат. На підставі викладеного, ст. ст. 524-527, 529, 549, 553, 554 ЦК України 1963 року, ст. ст. 364, 1278 ЦК України 2003 року,

Outcome: partial