Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розподіл спільного набутого майна подружжя. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 06.11.1998 року, який був зареєстрований відділом РАЦС Центральної районної райадміністрації виконкому Одеської міської Ради, актовий запис [NUMBER]. Від шлюбу дітей не має. Позивачка стверджує, що під час шлюбу вони спільно з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного, вона просили визнати за нею право власності на &frac12; частини вищевказаної квартири. В судовому засіданні позивачка, а також її представник підтримали позовні вимоги та просила визнати право власності на &frac12; частини [ADDRESS]. Відповідач, а також його представник позовні вимоги не визнали. В свої запереченнях відповідач стверджує, що квартира була придбана за його особисті кошті, а саме 4045 доларів США, якій він отримав як заробітну плату до шлюбу. Крім того, йому [PERSON]. була надана сума у розмірі 7300 доларів США, як компенсація за його частку у праві спільної часткової власності на [ADDRESS] На вищевказані кошті, він з початку придбав квартиру [ADDRESS], а після її продажу на виручені кошти придбав [ADDRESS] Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що у шлюбі з відповідачем з 06.11.1998 року, який був зареєстрований відділом РАЦС Центральної районної райадміністрації виконкому Одеської міської Ради, актовий запис [NUMBER]. Вищевказаний шлюб був розірваний 22.05.2007р. на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Судом також встановлено, що 24.12.2001р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений Одеською універсальною біржею „Вітязь” за № 2001-028К4. Відповідно до умов вищевказаного договору у власність[PERSON]. переходила [ADDRESS]. Вищевказана квартира була придбана за 8380 гривень, що за курсом НБУ на той час складало суму у розмірі 1584,12 доларів США [PERSON] стверджував, що він купив квартиру за його особисті кошти. Так отримав до укладення шлюбу, суму у розмірі 4045 доларів США які ввіз на територію Україна за митною декларацію. Крім того, йому [PERSON]. була надана сума у розмірі 7300 доларів США, як компенсація за його частку у праві спільної часткової власності на [ADDRESS] Судом дійсно встановлено, що[PERSON]. ввіз на територію України суму у розмірі 4045 доларів США 25 липня 1998р., тобто до укладення шлюбу. Однак договір купівлі-продажу першої квартири був укладений 24.12.2001р., тобто з моменту декларування валюти пройшов певний час, у зв'язку з чим, фактично неможливо з достовірністю встановити, що саме ця валюта, у той кількості та ін.., була сплачена відповідачем за квартиру. Відповідач також стверджував, що він отримав від [PERSON] суму у розмірі 7300 доларів США, в якості доказу того надав копію власноручної розписки від 20.12.2001р. Суд вважає, що вищевказаний доказ не відповідає дійсним обставинам справи, а навпаки навмисно наданий відповідачем з метою ухилення від рішення суду. Так, згідно довідки КП „ОМБТІ і РОН” за[PERSON]. зареєстрована 1/5 частина [ADDRESS] Відповідач не надав жодного доказу здійснення правочину направленого на відчуження цієї частини квартири [PERSON] 03.12.2002 [PERSON]. продав належну йому квартиру [ADDRESS][PERSON] Продаж здійснено за 8376 гривень, що на той час за курсом НБУ складало склало суму у розмірі 1571,48 долара США В цей же день, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого[PERSON]. придбав за 57240 гривень (або 10739,21 долара США за курсом НБУ) квартиру [ADDRESS] Таким чином, також не відповідає дійсно твердження[PERSON]. проте, що квартира по [ADDRESS] була придбана за рахунок коштів, які були одержані від продажу квартири по [ADDRESS] тобто фактично різниця склала суму у розмірі (10739,21-1571,48= 9167,73) 9167, 73 долара США. Статтею 22 КпШтС України було встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШтС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати, що квартира [ADDRESS] була об'єктом спільної сумісної власності [PERSON]. та[PERSON]. та визнати за сторонами право власності по &frac12; частини вищевказаної квартири.

Outcome: approved