Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що 14 березня 2006 року між сторонами даної справи було укладено кредитний договір № 1-1690-459-6 та договір застави № 1-1690-459-6 з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача перед відповідачем. Умови даних договорів передбачають, зокрема, застереження щодо порядку вирішення спорів між сторонами у Постійно діючому незалежному третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» (третейське застереження). Посилаючись на те, що в момент підписання вказаних договорів він не розумів значення третейського застереження, оскільки діяв у стані алкогольного сп'яніння, позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав з боку відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, направив суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача позов не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог. Судом встановлено, що 14 березня 2006 року між сторонами даної справи укладено кредитний договір № 1-1690-459-6, згідно з умовами якого відповідач надає позивачу кредит у розмірі 3802 грн. 60 коп. строком до 13 березня 2007 року. В цей же день, 14 березня 2006 року, з метою забезпечення виконання позивачем кредитного зобов'язання, між сторонами було укладено договір застави № 1-1690-459-6. Пунктами 11.1 кредитного договору та п.5.1 договору застави передбачено, що всі спори, які виникають з приводу даних договорів, підлягають вирішенню у Постійно діючому незалежному третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» (третейське застереження). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що під час укладання вказаних договорів він не усвідомлював значення своїх дій, не розумів значення третейського застереження, оскільки діяв у стані алкогольного сп'яніння та під впливом помилкового уявлення про умови договору. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, заявляючи вимоги про визнання договорів частково недійсними, позивач не надав суду доказів про те, що в момент вчинення вказаних правочинів він не усвідомлював значення своїх дій. Посилання позивача про те, що він страждає на алкоголізм і згідно з довідкою Миколаївського обласного наркологічного диспансеру з 12 лютого 2001 року перебуває на обліку в даній медичній установі (а.с. 12) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам по собі факт залежності позивача від алкоголю не є безумовним доказом нерозуміння ним значення своїх дій в момент укладання вищевказаних договорів. Крім того, стверджуючи про не усвідомлення значення своїх дій в момент вчинення вказаних правочинів, позивач не ставить питання про визнання даних договорів недійсними в цілому, обмежившись лише оспорюванням їх положень в частині третейського застереження. Оскільки посилання позивача про порушення його прав з боку відповідача не знайшли свого підтвердження, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed