Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 24 жовтня 2002 року Вільнянська міжрайонна державна податкова інспекція продала частину майна ТОВ «Україна» товариству з обмеженої відповідальністю «Україна-Агро». В свою чергу, згідно договору купівлі продажу від 24.10.2002 р він, [PERSON], придбав у ТОВ «Україна-Агро» частину майна, яку воно купило у ТОВ «Україна», а саме наступне майно: 1. споруду-склад для зберігання зернових культур № 41 2. споруду-ангар для зберігання зернових культур № 34 3. приміщення вагової № 46 4. ваги 30 тоні б/н 5. ваги 10 тоні б/н 6. зерноочисний комплекс: в т.ч. бункер розміром 60 куб.м № 611, бункер розміром 60 куб.м № 611-а зерноочисна машина № 522. на загальну суму 30 000 грн. Позивач вказує в позовній заяві, що в день підписання договору 24.10.2002 р він сплатив ТОВ «Україна-Агро» 20 000 грн згідно квитанції № 33 та 29.10.2002 р - 10 000 грн згідно квитанції № 35. Пізніше як стверджує позивач, йому стало відомо, що Вільнянська МДПІ продаючи на акціоні 13.12.2004 р майно ТОВ «Україна» продала в тому числі і його майно, як майно ТОВ «Україна» покупцю ТОВ НПФ «Технопромекспорт», а саме споруду-склад для зберігання зернових культур № 41 споруду-ангар для зберігання зернових культур № 34 приміщення вагової № 46 ваги 30 тоні б/н ваги 10 тоні б/н зерноочисний комплекс: в т.ч. бункер розміром 60 куб.м № 611, бункер розміром 60 куб.м № 611-а зерноочисна машина № 522. -2- Вважає, що Вільнянська МДПІ не мала права продавати належне йому мано як майно ТОВ «Україна» не оспоривши договір купівлі-продажу укладений між ним та ТОВ «Україна-Агро» 24.10.2002 р чим порушила його право власності. Просить суд визнати договір купівлі продажу № 81-И від 13 грудня 2004 року укладений між Вільнянською МДПІ та ТОВ НПФ «Технопромекспорт», в частині продажу майна, а саме: споруда-ангар для зберігання зернових культур № 41 приміщення вагової № 46 ваги 30 тоні б/н ваги 10 тоні б/н зерноочисного комплексу: в т.ч. бункер розміром 60 куб.м № 611, бункер розміром 60 куб.м № 611-а зерноочисної машина № 522. розташованого за адресою с. Новоіванківка Новомиколаївського району Запорізької області недійсним. Представник відповідача ТОВ НПФ «Технопромекспорт» в судове засідання не з'явився про ден, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Запорізька правда від 24.04.2008 р, про причини своїй неявки суду не повідомив. Представник Вільнянської МДПІ в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв*язку з пропуском строку позовної давності, так як відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та розповсюджується на всі цивільні правовідносини. Крім того, заперечуючи проти позову [PERSON], відповідач вказує на наступне. З 2001 року у зв'язку с тим, що за ТОВ «Україна» обліковувався податковий борг, підприємству було направлено першу й другу податкові вимоги, тобто підприємство було повідомлено про наявність у нього податкового боргу. До державного реєстру застав рухомого майна внесено запис про заставу. При наявності податкової застави підприємство вільно активами не розпоряджається. З метою погашення податкового боргу ТОВ «Україна», в особі директора [PERSON], звернулось до Вільнянської МДПІ з листом від 22.10.2002 р про надання дозволу на самостійну реалізацію активів, що перебували у податковій заставі. Листом МДПІ від 23.10.2002 р дозвіл був наданий за умови спрямування у повному обсязі одержаних від реалізації активів коштів в рахунок погашення податкового боргу, крім того, на ТОВ «Україна» покладався обов'язок проведення експертної оцінки об'єктів. 24.10.2002 р активи ТОВ «Україна» були продані ТОВ «Україна-Агро», але у власність ТОВ «Україна-Агро» не перейшли так як 24.12.2004 р ТОВ «Україна-Агро» звернулось до Вільнянської МДПІ з листом про повернення грошей ТОВ «Україна-Агро» які воно сплатило за майно ТОВ «Україна» і кошти МДПІ були повернути ТОВ «Україна-Агро». Так як за ТОВ «Україна» постійно обліковувався податковий борг та відповідно перебування майна підприємства у податковій заставі, для визначення активів, які можуть бути використані на погашення боргу, керівництву ТОВ «Україна» було запропоновано провести інвентаризацію майна і надати МДПІ до 20.08.2004 р інвентаризаційний опис. Так як до вказаної дати лист МДПІ не був виконаний, 1 вересня 2004 року податковим керуючим був проведений опис майна ТОВ «Україна» - об'єкти нерухомості та обладнання на току в с. Новоіванківка. Потім ТОВ «Україна» надало МДПІ інвентаризаційний опис свого майна станом на 15.09.2004 р. У вказаному інвентаризаційному описі спірне майно було вказано як майно ТОВ «Україна». Перед продажем майна ТОВ НПФ «Техпромекспорт» інспекцією було з'ясовано та документально підтверджено, що власником спірного майна є саме ТОВ «Україна». Вказане майно було продано ТОВ НПФ «Технопромекспорт» на аукціоні з дотримання всіх правил проведення аукціону, що підтверджується протоколом проведення цільового аукціону, договором купівлі продажу. Крім того, [PERSON] не є стороною договору купівлі- продажу від 13.12.2004 р і тому не може вимагати визнання його недійсним. Відповідач вказує в своїх запереченнях, що -3- [PERSON] вже звертався до суду з позовом про визнання його права власності на майно. на яке він вказує в позовній заяві, і рішенням апеляційного суду Запорізької області йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «Україна» в судове засідання не з'вився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в особі ліквідатора [PERSON] надав суду письмові заперечення. У своїх запереченнях представник ТОВ «Україна» вказує наступне: позивач посилається на той факт, що він є власником майна ТОВ «Україна» на підставі договору купівлі продажу майна від 24.10.2002 р між ним та ТОВ «Україна-Агро», але на момент укладення вищевказаного договору ТОВ «Україна_Агро» не було власником майна ТОВ «Україна», а отже не мала право та не могло його продати. Відповідно до ст. 225 ЦК України ( в редакції 1963 р) право продажу майна належить власникові. В жовтні 2002 року ТОВ «Україна» було надано дозвіл Вільнянською МДПІ на самостійну реалізацію активів, що перебували у податковій заставі, з метою подальшого погашення податкового боргу. Під час спроби ТОВ «Україна» реалізувати належне йому майно до бюджету на рахунок Управління державного казначейства надійшло 84 000 грн від ТОВ «Україна-Агро» за майно ТОВ «Україна». Згідно ст. 128 ЦК України ( в редакції 1963 р) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Однак, між ТОВ «Україна» та ТОВ «Україна-Агро» не укладалося жодного договору чи акту прийому передачі, чи будь-якого іншого документу який би визначав суттєві умови щодо переходу права власності на майно ТОВ «Україна» до ТОВ «Україна-Агро», а саме перелік майна, його ціна та вартість, строк та умови передачі тощо. Тобто ніякого договору між товариствами не укладалось, фактична передача майна також не відбувалась. Більше того в подальшому кошти, перераховані ТОВ «Україна-Агро» до бюджету, взагалі були повернуті Вільнянською МДПІ ТОВ «Україна-Агро» у зв'язку із неотриманням останнім майна. Таким чином до ТОВ «Україна-Агро» взагалі не переходило право власності на майно, належне ТОВ «Україна», та зокрема на майно, що оспорюється [PERSON], тобто ТОВ «Україна-Агро» не було власником майна, вказаного позивачем. За договором купівлі продажу від 24.10.2002 р до [PERSON] не перейшло право власності на майно, зазначене в позові, а отже позивач не є власником майна, вказаного в позовній заяві. Також право власності за [PERSON]. на зазначені об'єкти не встановлено судом та не зареєстровано у встановленому законом порядку. А отже позивач не може оспорювати дійсність правочину щодо майна, власником якого він не є. Крім того, на момент звернення позивача із позовом сплив строк позовної давності для захисту свого права. Заслухавши пояснення позивача, представника Вільнянської МДПІ, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленим наступне. Ухвалою Запорізького господарського суду від 19.03.2008 року ТОВ «Україна» ліквідовано. Відповідно до ст. 215 ЦК України дійсність правочину може бути ос порена однією зі сторін правочину, або іншою заінтересованою особою. Позивач [PERSON] ні є сторону договору купівлі-продажу майна, якій був укладений між Вільнянською МДПІ та ТОВ НПФ «Технопромекспорт» 13.12.2004 року. Позивач вважає себе власником частини майна яке було продано по вказаному договору, але в судовому засіданні не надав доказів цього ствердження. 13 грудня 2004 року на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509 від 04.12.1990 року, Закону України «Про порядок погашення забов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181 від 21.12.2000 р, Постанови КМУ № 538 від 15.04.2002 р «Про затвердження порядку стягнення грошових коштів та інших активів податків які знаходяться в податкової заставі»наказу ДПА України № 294 від 26.06.2002 р «Про затвердження Порядку проведення цільових аукціонів по продажу платників податків, які знаходяться в податковій заставі універсальн6ою товарною -4- біржею «Аукціонний дім» був проведений цільовий аукціон по продажу активів ТОВ «Україна» в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Об*єктом продажу на аукціоні були активи ТОВ «Україна» у вигляді окремих інвентарних об*єктів: металічні збірні комори для зберігання зернових під розборку з метою установки в іншому місці інв. № 41, 42 - 2 шт; ваги 30 тоні без інв. № - 1 шт; обладнання ЗАВ-20 інв. № 512 - 1 шт; обладнання УМК-1 інв. № 513 - 1 шт.; обладнання «Норія» (для вертикальної подачі зерна) інв. № не встановлений - 1 шт, обладнання АВМ-1,5, інв. № 507 - 1 шт, яі знаходяться за адресою с.Новоіванківка Новомиколаївського району Запорізької області. Переможцем аукціону (покупцем) стало ТОВ НПФ «Технопромекспорт», з яким Вільнянська МДПІ 13.12.2004 року уклала договір купівлі продажу вищезазначених об'єктів. Про проведення аукціону у встановленому порядку було зроблено оголошення, але ніхто не звернувся з претензіями з приводу права власності на майно, яке виставлялось на аукціон. До проведення аукціону по продажу активів ТОВ «Україна» в рахунок погашення податкової заборгованості Вільнянською МДПІ було з'ясовано наявність майна в ТОВ «Україна». Податковим керуючим [PERSON] був проведений опис майна ТОВ «Україна», було описано 14 об*єктів, акт опису майна 2.09.2004 р був направлений директору ТОВ «Україна .Будь-яких заперечень проти акту опису майна ТОВ «Україна» з товариства в МДПІ не надходило. Крім того, згідно листа МДПІ ТОВ « Україна» надало в МДПІ інвентаризаційний опис майна ТОВ «Україна», виділеного на погашення кредиторської заборгованості станом на 15 вересня 2004 року. В даному інвентаризаційному опису також вказані об'єкти з інвентарними номерами 41, 42, 34, 46, 512,513, 509, 507, б/н ваги 30 т, б/н ваги 10 т. Вказані документи підтверджують, що станом на 15 вересня 2004 року вищевказане майно знаходилось у власності ТОВ «Україна». Позивач [PERSON] стверджує, що він є власником майна: ангара для зберігання зернових культур № 41, ваги 30 т, приміщення вагової № 46, зерноочисного комплексу: в т.ч. бункера розміром 60 куб.м № 611, бункера розміром 60 куб.м № 611-а, зерноочисної машина № 522, яке він придбав за договором купівлі продажу від 24.10.2002 р у ТОВ «Україна-Агро». В судовому засіданні з пояснень позивача, свідка [PERSON] встановлено, що ТОВ «Україна-Агро» 24.10.2002 року перерахувало 60 000 грн в Дербюджет Новомиколаївського району за реалізоване мано ТОВ «Україна», 25.10.2002 р ще 24 000 грн за реалізоване майно ТОВ «Україна». Будь-якого письмового договору купівлі продажу майна між ТОВ «Україна-Агро» і ТОВ «Україна» суду не надано, акт прийому передачі майна також відсутній. Оскільки в договорі, на який посилається позивач. вказані об'єкти нерухомості, то ТОВ «Україна-Агро» не мала право продати їх в той же день [PERSON], так як такі об'єкти підлягають реєстрації. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в грудні 2004 року ТОВ «Україна-Агро» звернулось до Вільнянської МДПІ з листом про повернення коштів, які були їм сплачені за майно ТОВ «Україна», так як майно вони не отримали. Згідно довідки МДПІ кошти ТОВ «Україна-Агро» були повернути в сумі 70 000 грн. Згідно ст. 225 ЦК України ( в ред.. 1963 р) право продажу майна належить тільки власникові. Аналізуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що ТОВ «Україна-Агро» не мала права власності на майно, яке, як стверджує позивач, він придбав у ТОВ «Україна-Агро». Крім того, відповідачі у своїх запереченнях проти позову [PERSON] вказують на те, що ним. пропущений строк позовної давності. Угода, яка оспорюється позивачем, укладена 13.12.2004 року. Позовна заява, по якій відкрито провадженн,. надійшла до суду 28.01.2008 року. Позивач вказує в позовній заяві, що він звернувся до Новомиколаївського районного суду з позовною заявою 13.12.2007 р, але ухвалою суду від 19.12.2007 р позовна заява йому була повернута через непідсудність справи вказаному суду. Ухвала могла бути оскаржена, але [PERSON] правом оскарження ухвали не скористався. Звертався до Вільнянського районного суду. Ухвалою цього суду від 17.01.2008 р йому була повернута позовна заява, яку [PERSON] також не оскаржив. - 5 - Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та розповсюджується на всі цивільні правовідносини. Приймаючи до уваги, що [PERSON] з позовом про визнання договору купівлі-продажу майну, який був укладений 13. грудня 2004 року, звернувся 28 січня 2008 року, то він пропустив строк звернення до суду з позовом, а питання про поновлення пропущеного строку ним не ставилось. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оцінивши досліджені в судовому засіданні обставина суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed