Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

28 вересня 2007 року позивач пред'явила позов, вимагаючи поновити її на роботі вихователем Маловисківської школи-інтернату з 31 серпня 2007 року та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що її незаконно звільнено з роботи по скороченню чисельності та штату працівників з зв'язку з тим, що вона має переважне право на залишення на роботі з огляду на її кваліфікацію, наявності на утриманні дитини - інваліда та чоловіка-пенсіонера, а також тривалості роботи в установі. 26 лютого 2008 року позивач доповнила пред'явлений позов, вимагаючи стягнення з відповідача 5000 гривень у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач порушив строки розрахунку при звільненні з роботи та своєчасно не виплатив позивачеві належні кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача пред'явлений позов не визнав, посилаючись на те, що позивач зарекомендувала себе, як безвідповідальний, пасивний працівник, яка неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності; позивач відмовилась від курсової перепідготовки, яка не має переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що дійсно позивач з 15.08.1974 року працювала вихователем Маловисківської школи-інтернату ( а.с.7) 31 серпня 2008 року позивач звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України ( а.с.10) Як вбачається з довідки про розподіл виховательських годин, у навчальному 2007-2008 року зменшилась кількість годин навантаження порівняно з навчальним 2006-2007 року ( а.с.43-44) Проте, позивач Кашпуровська, яка має категорію “спеціаліст”і стаж роботи понад 37 років, має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, на підставі п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України, перед працівником Ужовською ( а.с.43-44) Посилання представника відповідача на те, що [PERSON]має більше випадків притягнення до дисциплінарної відповідальності судом не приймається до уваги, враховуючи, що вказана обставина не міститься в ст.42 КЗпП України. Таким чином, вимоги позивача про поновлення на роботі - правомірні. У відповідності з ч.2 ст.235 КЗпП України на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2007 року і по 24 червня 2008 року, який необхідно обчислювати згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з довідки відповідача про виплати виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню ( а.с.37) , середній заробіток позивача складає : 756,93 + 1373,94 = 1065, 44 грн. Належна до стягнення сума середнього заробітку складає : (1065,44 грн х 9 міс) + ( 35,51 грн заробітку за один день х 24 дні) = 10441 грн 16 коп. Позов [PERSON]в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає. Судом не зібрано належних доказів, які вказують на наявність між сторонами правовідносин, які регулюються законодавством про відшкодування шкоди. Для застосування ст.237-1 КЗпП України для відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд не вбачає законних підстав, враховуючи характер дій відповідача, факт поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: partial