Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]. про визнання договору дарування недійсним, мотивуючі свої вимоги тим, що згідно договору дарування, посвідченого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 7.05.1996р. за реєстром №2-2065 він подарував своєму внуку [PERSON] цілий жилий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Такий договір дарування є недійсним зі слідуючих підстав. Після смерті дружини, яка померла [INFO] року він вирішив залишити заповіт, яким заповідав своєму онукові [PERSON]. належний йому житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Він вважав, що поки він живий, то є власником цього будинку, може розпоряджатись та користуватись ним на свій розсуд. Він оплачував всі комунальні послуги по абонентським книжкам на його ім'я. В 2007 році його онук [PERSON]. провів заміну абонентних книжок на оплату комунальних послуг на своє ім'я. На його питання, чому він так вчинив, онук повідомив, що він є власником мого будинку, так як він йому його подарував, що його місце в будинку для престарілих. В грудні 2007 року прийшла його дочка, яка почала виганяти його дружину, з якою він перебуває в фактичних шлюбних відносинах 11 років, побила її, кидалась в неї посудом, кричала, що його відправить в будинок для пристарілих, що він ні до чого не має права, вимагала, щоб він припинив розводити курей та індиків, бо він ніхто в цьому будинку. Тоді він зрозумів, що не є хазяїном в своєму будинку, що йому на старості років прийдеться «бомжувати», в кращому випадку помістять його в будинок для пристарілих. Він звернувся за юридичною допомогою і на запит адвоката в ООБТі йому повідомили, що 7.05.1996 року від його імені був посвідчений договір дарування нотаріусом Вінницької районної нотаріальної контори. Тому позивач просить винести рішення, яким визнати вказаний договір дарування недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON]. свої позовні вимоги підтримав повністю аргументуючи їх доводами викладеними в позові. Відповідач [PERSON]. позов не визнав, оскільки вважає, що з моменту укладення договору дарування пройшло багато часу і тому позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цими вимогами. Представник відповідача [PERSON]. повністю підтримав думку відповідача. Заслухавши пояснення сторін по справі, адвоката [PERSON]., яка підтримує інтереси позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.05.1996 року між сторонами по справі укладено договір дарування, згідно якого гр-н [PERSON] подарував , а гр-н [PERSON]прийняв в дар цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . Вказаний будинок належить дарителю [PERSON]. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом .Даний договір дарування зареєстровано в реєстрі за №2-2065 та завірено підписом державного нотаріуса Селезньовою Г.В., що підтверджується к\к договору дарування (а.с.20-21) Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність -це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбаченого, що загальний строк позовної давності становить три роки. Як вбачається з досліджених доказів у справі, договір дарування був укладений між сторонами 07 травня 1996 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від того чи дійсно права позивача порушені. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням строку позовної давності, суд враховує те, що відповідач по справі та його представник зробили відповідну заяву про застосування позовної давності, як це передбачає ч.3 ст.267 ЦК України. Тому , встановивши, що строк позовної давності пропущено і підстав для його продовження немає, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed