Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-03 00:00:00

Позивачка [PERSON]., звернувшись до суду з даним позовом, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку укладений між нею і [PERSON], згідно якого [PERSON]. продав, а вона, [PERSON], купила житловий будинок[ADDRESS]та визнати за нею право власності на даний будинок. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 12 квітня 2003 року вона придбала житловий будинок в [ADDRESS]. Власником будинку на момент відчуження був [PERSON], від імені якого по дорученню діяв [PERSON]. Оскільки згідно доручення від 1 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] мав право продати будинок, підписати договір купівлі-продажу та отримати гроші за проданий будинок, то вона передала йому 3500 гривень, про що є відповідна розписка. Із відповідачем у неї була домовленість, що він після отримання технічної документації в БТІ, відразу нотаріально оформить договір купівлі продажу будинку. Однак досить тривалий час відповідач свого зобов'язання не виконує. Такі дії відповідача позбавляють її можливості в повному обсязі мати права власника та перешкоджають приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України в разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вона повністю виконала обов'язки покупця і сплатила гроші за будинок відповідачу. Останній передав їй будинок і вона на даний час ним володіє. Письмовою розпискою відповідача від 12.04.2003 року підтверджується, що відповідач отримав гроші за будинок. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на вищенаведені обставини. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що він дійсно отримав від позивачки гроші за будинок та передав їх [PERSON]. Так як він не виготовив технічний паспорт на будинок, то не міг нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що12 квітня 2003 року позивачка [PERSON] придбала житловий будинок в [ADDRESS], власником якого на момент відчуження був [PERSON], від імені якого по дорученню діяв [PERSON]. Згідно копії доручення від 1 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] мав право продати будинок, підписати договір купівлі-продажу та отримати гроші за проданий будинок. [PERSON]. згідно копії договору купівлі-продажу від 24 лютого 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори, був власником спірного будинку. Сторони визнали в судовому засіданні, що позивачка передала відповідачу 3500 гривень, що підтверджується відповідною розпискою. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України в разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачка повністю виконала обов'язки покупця і сплатила гроші за будинок відповідачу. Останній передав їй будинок і вона на даний час ним володіє. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, у правовідносинах, що виникли між позивачкою і відповідачем, необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 220 ЦК України і визнати за позивачкою право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved