Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

18 березня 2008р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Вимоги мотивували тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 7 серпня 1993 року, який розірвано у 2004р. 12 липня 2001р. вона придбала 3/5 частин житлового будинку № [ADDRESS], в якому проживала з відповідачем та дочкою [PERSON], 1994 р.н. з часу придбання. У серпні 2003 року відповідач переїхав жити до своїх батьків в с. Галка Роменського району. Після чого жодного разу не з'явився у спірному житлі. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав відсутності у ньому понад 6 місяців без поважних причин. В ході слухання справи позивачка змінила підстави позову та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Ніяких документів, які б підтверджували поважність причини його неявки, чи заяви про відкладення розгляду справи, до суду від нього не надійшло. Тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши подані нею докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що в період шлюбу з відповідачем позивачка придбала 3/5 частин житлового будинку № [ADDRESS]. Ця обставина підтверджується договором купівлі-продажу частини будинку від 12 липня 2001р. (а.с.4). Про те, що зазначена частина будинку належить сторонам на праві спільної сумісної власності позивачка визнала в судовому засіданні. З будинкової книги вбачається, що у спірному житлі зареєстровані сторони та їх дочка [PERSON]., 1994р.н. з 2002р. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 13 вересня 2004р. шлюб між сторонами розірвано. Актом квартального комітету № 18 від 29 лютого 2008р. підтверджується, що відповідач у спірному житлі не проживає з 2003 р. Наведені факти свідчать , що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що у спірному житлі сторони проживали як подружжя з 2001р. по 2003р., з 2003р. у ньому залишилися проживати позивачка та дочка сторін, а відповідач вибув. Статтею 405 ЦК України, на яку позивачка посилається як на підставу своїх вимог, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і влансиком житла або законом. Згідно з положенням Житловго кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка), власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). З викладеного вбачається, що відповідач не є членом сім'ї позивачки, а тому задоволити її позов з підстав зазначених у ст. 405 ЦК України, неможливо. В ході слухання справи суд роз'яснив позивачці про наслідки вчинення або невчинення нею такої процесуальної дії як зміну предмету, підстави позову, що і передбачено ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Проте змінити позовні вимоги позивачка відмовилась. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, тому вирішити позов позивачки з інших правових підстав ніж пред'явлено позов неможливо.

Outcome: dismissed