Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-09 00:00:00

07.08.2007 року було укладено трудовий договір з відповідачкою про те, що вона приймається на роботу продавцем продовольчих товарів та відповідно до п.2 договору має бути уважною та відповідальною при виконанні обов'язків продавця, нести матеріальну відповідальність за довірені цінності. 12.07.2007 року з відповідачкою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки вона в період з 12.07. по 07.08.2007 року проходила стажування на посаді продавця і мала безпосередній доступ до матеріальних цінностей. 13.02.2008 року в магазині «Едельвейс» проведено ревізію товаро - матеріальних цінностей, під час якої було виявлено нестачу на суму 10378.10 гривень. [PERSON], [PERSON], [PERSON] є матеріально - відповідальними особами та приймали участь в ревізії і погодилися з виявленою нестачею, підписалися в акті. Кожен з продавців має покрити збитки в сумі 3459.36 гривень, однак відповідачка сплачувати дані кошти відмовляється. Просить стягнути з відповідачки суму заподіяних збитків та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з викладених підстав. Пояснили суду, що відповідачка на час прийняття на роботу була неповнолітньою, їй роз'яснювалась суть її майбутньої роботи та відповідальність, яка на неї покладається у зв'язку з допуском до матеріальних цінностей і грошових коштів. На всі пропозиції вона погоджувалася, тому з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність та підписано трудовий договір. Коли відповідачка працювала в кіоску на реалізації цигарок, то допустила невелику нестачу, однак з неї цих грошей ніхто не стягував, але перевели її на роботу в магазин разом з [PERSON] і [PERSON]. В лютому 2008 року їй повідомили про нестачу в магазині, тому була проведена ревізія, яка виявила нестачу грошей в сумі 10378.10 гривень. Виявлена нестача була в рівних частинах розприділена між трьома продавцями, [PERSON] і [PERSON] добровільно сплатили свої частки, а [PERSON] відмовляється погашати виниклу частку нестачі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що відповідачка не може сплачувати позивачці виявлену нестачу грошових коштів, оскільки вона на час прийняття її на роботу була неповнолітньою, а тому договір про повну матеріальну відповідальність був укладений незаконно. Відповідач погоджується, що була присутня при перерахунку товарів в магазині під час ревізії і погоджується із сумою нестачі, оскільки під час роботи ще в листопаді 2007 року - лютому 2008 року, вони (вона, [PERSON] і [PERSON]) бачили, що в магазині утворюється нестача, спочатку три тисячі гривень, потім шість тисяч гривень, далі вісім тисяч гривень, а в лютому вже було десять тисяч гривень. Про нестачу вона нікому не говорила, в тому числі і своїй матері. Грошей з каси магазину вона не брала, на ігрових автоматах вона не грала. Чому виникла вказана нестача їй не відомо і вона не згідна її погашати. Просять винести справедливе рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку , що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона разом з [PERSON] і [PERSON] працювали в магазині підприємця [PERSON]. В листопаді 2007 року вони для себе провели перерахунок товарів і виявили, що в їх є нестача грошей в сумі приблизно в три тисячі гривень, вони вирішили власниці нічого не говорити, а перекрити нестачу в подальшій роботі. Але в подальшій роботі нестача не зменшувалася, а навпаки збільшувалася та коли сягнула за десять тисяч гривень, то вони повідомили власницю, яка відразу призначила ревізію, за результатами якої нестача в сумі більше десяти тисяч гривень підтвердилась. На пропозицію власниці вона і [PERSON] погодились виплатити по третині виявленої нестачі, а [PERSON] відмовилася платити будь-які гроші на погашення виниклої нестачі. В процесі спільної роботи з відповідачкою вони втрьох дружили, допомагали одна одній, і коли виявили вперше нестачу, то вирішили спільно працювати, щоб перекрити нестачу. Відповідач [PERSON] не завжди добросовісно ставилася до покладених обов'язків, дозволяла собі в робочий час грати на ігрових автоматах, брала гроші з каси магазину для розрахунку за каву і вино в барі «Околиця». Вона з [PERSON] почали шукати причини нестачі, оскільки в їх роботі такого раніше не було, то вони помітили, що коли [PERSON] не працює, то нестача не збільшується. Тому, при таких спостереженнях було зроблено висновок, що однією з причин нестачі є діяльність [PERSON]. Відповідачка [PERSON] весь час жалілася, що їй постійно не вистачає грошей, їй самій доводиться платити за навчання та заробляти на своє утримання, оскільки з батьками в неї не дуже добрі стосунки, тому достатньо грошей їй не дають. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду аналогічні покази з показами свідка [PERSON] Опитана в судовому засіданні свідок[PERSON]показала, що вона, разом з іншими, проводила в лютому проточного року ревізію в магазині «Едельвейс» підприємця [PERSON], де продавцями працювали [PERSON] С., [PERSON] Л. та [PERSON] О. За результатами ревізії була виявлена нестача в сумі більше десяти тисяч гривень. При проведенні ревізії були всі вищеназвані продавці магазину і безпосередньо приймали участь в проведенні ревізії. По закінченню перерахунку товарів в магазині, всі поїхали в головний офіс, де склали акт і всі учасники ревізії підписали цей акт без будь-якого тиску чи примусу. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні покази з показами свідка [PERSON].. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Копією трудового договору від 07.08.2007 року стверджується, що підприємець [PERSON] та працівник [PERSON] уклали між собою трудовий договір про таке, працівник виконує роботу продавця продовольчих товарів, повинен бути уважним та відповідальним при виконанні своїх обов'язків, нести матеріальну відповідальність за довірені цінності, а підприємець оплачує роботу працівника згідно чинного законодавства. Трудовий договір зареєстрований в Ковельському центрі зайнятості 13.08.2007 року за № 904. ( а.с.4 ) Копією типового договору про повну матеріальну відповідальність від 12.07.2007 року стверджується, що підприємець [PERSON] та працівник [PERSON] уклали угоду про те, що працівник займає посаду продавця, бере на себе повну відповідальність за збереження довірених йому підприємцем матеріальних цінностей. ( а.с.5 ) Копіями Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER], торговим патентом серії [NUMBER], дозволом на розміщення об'єкта торгавлі від 07.08.2006 року № 426 стверджується, що підприємець [PERSON] має магазин «Едельвейс» по [ADDRESS] і їй дозволено проводити роздрібну торгівлю. ( а.с.6; 30; 31 ) Копією Акту ревізії товаро-матеріальних цінностей магазину «Едельвейс» по [ADDRESS] від 13.02.2008 року стверджується, що ревізією виявлена нестача товаро-матеріальних цінностей на суму 10378.10 гривень. Акт підписаний головою ревізійної комісії [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], менеджером з продажу продовольчих товарів [PERSON]., працівниками [PERSON] С., [PERSON] Л., [PERSON] О.. ( а.с.7-25 ) Суд встановив, що між позивачкою і відповідачкою склалися фактичні трудові відносини, як роботодавця і найманого працівника, що відповідає положенням ст.ст. 24, 187 КЗпП України. На момент прийняття відповідачки на роботу їй ще не виповнилось 18 років, тобто вона була неповнолітньою. Суд оцінює, що договір між позивачкою і відповідачкою про повну матеріальну відповідальність укладений з порушенням положень чинного законодавства, зокрема ст. 135-1 КЗпП України, яка не передбачає укладення таких договорів з особами до вісімнадцяти років, а тому в силу ст. 215 ЦК України такий правочин є нікчемним, тобто положення цього договору в подальших правовідносинах між сторонами не створює для сторін тих прав та обов'язків, на встановлення яких він був спрямований. Таким чином, відповідачка [PERSON] не може нести повної матеріальної відповідальності в даному випадку. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. У відповідності до п. 3 Трудового договору від 07.08.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що середньо місячний заробіток відповідачки складав 440 гривень. Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори і інші правочини. У відповідності до ст. 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що підприємство торгівлі підприємця [PERSON] утворено у відповідності з вимогами чинного законодавства, Працівникам створені умови для роботи, підприємцем вжито заходів по збереженню і охороні магазину в поза робочий час, випадків стороннього проникнення в магазин, за вказаний період не зафіксовано. Суд оцінює, що відповідач [PERSON] підписавши трудовий договір з [PERSON], взяла на себе зобов'язання по збереженню матеріальних цінностей та несла матеріальну відповідальність за довірені цінності, як це визначено в пункті 2 договору. Працюючи продавцем продовольчих товарів, вона разом з іншими працівниками, допустила нестачу, тобто, заподіяла шкоду підприємству при виконанні трудових обов'язків. Як вказали відповідачка [PERSON] та свідки [PERSON] і [PERSON], що фактично нестачу вони виявили самостійно, а ревізія тільки підтвердила даний факт нестачі, тому, на думку суду, не має підстав ставити під сумнів сам факт нестачі, чи виявлену суму нестачі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанціями № 011600691 та № 011700691 від 22.04.2008 року стверджується, що позивачем сплачено 81 гривень судових витрат. На підставі ст.ст. 11, 33, 132, 1166, 1179 ЦК України,

Outcome: partial