Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

У червні 2008 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2007 року задоволено його позов до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики в сумі 36 334 грн.75 коп. Посилаючись на те, що дане рішення суду на даний час не виконане і відповідач продовжує користуватись позиченими коштами, просить суд стягнути з відповідача на його користь 4 027,66 грн. процентів за користування чужими коштами, 11053,03 грн. інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 1373,75 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся шляхом надання оголошення у засобах масової інформації. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2007 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в сумі 36 334 грн.75 коп. В мотивувальній частині рішення зазначено, що згідно з умовами договору позики, укладеного між сторонами даної справи, відповідач мав повернути позивачеві суму позичених коштів у строк до 26 лютого 2007 року, однак дана умова договору відповідачем виконана не була. Вказане рішення суду набрало законної сили. На даний час відповідач спірні кошти не повернув та продовжує користуватись ними. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правила ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання або збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Як передбачає ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі, необхідність стягнення з відповідача суми інфляційних витрат за період прострочення в сумі 11053,03 грн., процентів за користування чужими коштами в розмірі 4 027,66 грн., а також трьох процентів річних за весь час прострочення, що становить 1373,75 грн., а всього - 16454,44 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по сплаті судового збору - 164 грн. 54 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Також з відповідача підлягає стягненню сума витрат позивача, пов'язаних з явкою відповідача до суду - надання оголошення в засобах масової інформації, в розмірі 811 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved