Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-17 00:00:00

Жмеринський міжрайпрокурор в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що позивачка працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю “Вінагромілк” (ділі - ТОВ ”Вінагромілк”) м. Вінниця з 07.03.2007 року на посаді робітника сирцеху даного підприємства, що підтверджується наказом № 2 - К від 07.03.2007 року. 10.03.2008 року відповідно до наказу № 32 - К [PERSON] звільнилася з ТОВ “Вінагромілк” м. Вінниця за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. В день звільнення розрахунок по заробітній платі з позивачкою не був проведений в порушення вимог ст. 47, 116 КЗПП України. Заборгованість по заробітній платі перед [PERSON]. погашена лише 07.04.2008 року в розмірі 844,59 грн. Прокурор вважає, що дії посадових осіб ТОВ „Вінагромілк” щодо несвоєчасної виплати розрахунку по заробітній платі позивачки є незаконними. В зв'язку з цим, за весь час затримки виплати заробітної плати з 10 березня 2008 року по 07 квітня 2008 року ТОВ “Вінагромілк” повинно виплатити позивачці кошти в сумі: середньоденна заробітна плата становить 21,14 грн. х 27 днів затримки ( з 10.03.2008 року по 07.04.2008 року ) = 570,78 грн. Просив стягнути з стягнути з ТОВ ”Вінагромілк “ (м. Вінниця, вул. Тяжилівський тупік, 1) на користь позивачки середньомісячний заробіток за весь час затримки в сумі 570,78 грн., а також держмито на користь держави. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила стягнути з ТОВ ”Вінагромілк” (м. Вінниця, вул. Тяжилівський тупік, 1) на її користь середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 570,78 грн., а також судові витрати на користь держави. Позивачка суду пояснила, що вона неодноразово зверталася до керівника вказаного підприємства з пропозицією про виплату зазначеної суми, однак їй було відмовлено, в зв”язку з відсутністю коштів на рахунку відповідача. Прокурор позов підтримав. Представник відповідача - Руденко О.С. позов не визнав повністю. Пояснив, що вказане підприємство не має можливості сплатити позивачці середньомісячний заробіток за весь час затримки в сумі 570,78 грн. в зв”язку з відсутністю коштів на підприємстві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 94 КзПП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу та за ч. 1 ст. 115 КзПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 116 КзПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 233 КзПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ ”Вінагромілк” м. Вінниця з 07.03.2007 року на посаді робітника сирцеху даного підприємства, що підтверджується наказом № 2 - К від 07.03.2007 року (а.с. 6). 10.03.2008 року відповідно до наказу № 32 - К від 10.03.2008 року (а.с. 7) [PERSON] звільнилася з ТОВ “Вінагромілк” за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. В день звільнення розрахунок з позивачкою по заробітній платі не проведений, заборгованість по заробітній платі виплачена лише 7 квітня 2008 року, що стверджується відповіддю на запит №25 від 15.04.2008 року ТОВ “Вінагромілк”( а.с. 8). Середньоденна заробітна плата позивачки складає 21 гривень 14 коп., що стверджується довідкою ТОВ “Вінагромілк” №15 від 13.03.2008 року (а.с. 5). Ці докази суд приймає до уваги, так як вони узгоджуються між собою та проти них не заперечують сторони. Судом встановлено, що заробітна плата позивачці вчасно не виплачена з вини підприємства - ТОВ “Вінагромілк”, що стверджується поясненнями позивачки, проти яких не заперечує представник відповідача. Приймаючи до уваги, що в день звільнення позивачки 10 березня 2008 року відповідачем не виплачені всі суми, що належать їй від підприємства, а виплата проведена лише 7 квітня 2008 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 570 гривень 78 коп., виходячи з наступного розрахунку (середньоденна заробітна плата - 21 гривень 14 коп. - * 27 днів ( з 10.03.до 7.04.2008 року) ). У відповідності з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представником відповідача доказів про те, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачувалась вчасно не з їх вини суду не надано. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за користь держави 51 гривень державного мита, оскільки згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: approved