Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] є її батиком, йому відповідно до рішення Боково - Антрацитівського райвиконкому депутатів трудящих № 14 від 14 червня 1956 року була надана в безстрокове користування земельна ділянка площею 700 кв.м. для будівництва житлового будинку. 18 липня 1956 року між [PERSON] та виконкомом Боково-Антрацитівської районної Ради депутатів трудящих ( в особі начальника житлового управління м.Б-Антрацит Рожко З.П.) був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений державним нотаріусом м.Б-Антрацит. Згодом [PERSON] побудував на наданій йому вищевказаній земельній ділянці житловий будинок, якій був прийнятий до експлуатації рішення виконкому Щотівської селищної ради № 23 від 21 листопада 1979 року. Але потім [PERSON] самочинно збудував господарські споруди - тамбур літ.Б, що спричинило зміну розмірів житлового будинку. 1 березня 2007 року [PERSON] помер. Коли позивачка звернулася до Антрацитівського БТІ з проханням надати витяг з реєстру права власності на нерухоме майно на належний покійному [PERSON], їй пояснили, що спочатку необхідно узаконити ці самовільно побудовані господарські споруди. Згідно комісійного акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями від 14 січня 2008 року всі самовільно зведені будівлі прийняті в експлуатацію, оскільки не порушують діючі державні санітарні, протипожежні і будівельні норми. Акт комісії затверджений рішенням виконкому Щотівської селищної ради № 3 від 24 січня 2008 року. Усе це і спонукало позивача звернутися в суд з даним позовом, у якому вона просить визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудовані господарські споруди - тамбур літ.б. У судовому засіданні позивачка підтримує заявлені вимоги, відповідач - Щотівська селищна рада м.Антрацит не заперечує проти їхнього задоволення, просить розглянути справу без їхнього представника (а.с.30). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зокрема комісійний акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями від 14 січня 2008 року (а.с.3), рішення виконкому Щотівської селищної ради № 3 від 24 січня 2008 року (а.с.4) суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності,. тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 Цивільного кодексу України. Відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону. Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Так, ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України:" Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації". Тому суд уважає, що сукупність добутих у справі доказів достовірно підтверджує законність і обґрунтованість позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на господарські споруди - тамбур літ.б, оскільки це не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved