Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що біля 22 років працювала на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК»). Стверджує, що на комбінаті на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини, відключенням електроенергії та інших виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата часу простою не проводилася. Вважає, що з урахуванням вимог ст.113 КЗпП України, відповідачем не проведено їй оплату за період простою з 01.11.2006 по 30.11.2007 роки, на суму 2385,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 2385,00 грн. за час простою з виробничих причин за 01.11.2006 по 30.11.2007 роки. В судовому засіданні позивач та її представник збільшила розмір позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь оплату за час простою з виробничих причин за 01.11.2006 по 30.11.2007 роки згідно наданої позивачем довідки 4665,25 грн. за вирахуванням прибуткового податоку в розмірі 699,79 грн., а також стягнути з відповідача 180 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача визнала позов в частині стягнення оплати за час простою з 01.11.2006 р. по 30.11.2007 р., в частині стягнення 180 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу позов не визнала. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. На підставі ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надавалась відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної плати. Суд вважає, що при врегулюванні цих відносин, повинен застосовуватись закон, що регулює саме такі відносини, а не який-небудь інший нормативний акт. Тому, якщо відповідач всупереч законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку з ініціативи адміністрації, з частковим збереженням заробітної плати, частина перша ст.113 КЗпП України підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. На підставі викладеного, позивачу повинен оплачуватись час простою. Крім цього, судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора виробничого об'єднання Саковича П.В. від 06.09.1996 року №193 директорам фабрик, керівникам структурних підрозділів, головному бухгалтеру наказано було відмітку в табелях працівників при неповному робочому тижні (код оплати 13) провадити АІ (оплата тарифної ставки, діючої на 01.02.1996р.), тобто за час простою з виробничих причин за 2006-2007 рік, працівникам не зайнятим працею, надавались відпустки з ініціативи адміністрації, а оплата провадилась згідно вище зазначеного наказу №193 від 06.09.1996 року. Згідно довідки наданої представником відповідача сума заборгованості за оплату часу простою станом на травень 2008р. становить 4665,25 грн. Прибутковий податок становить - 699,79 грн. Таким чином на підставі наведених розрахунків за час простою не з вини працівника з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму, в розмірі 3965,46 грн., яка утворилась станом на травень 2008р. Крім того позивачем документально підтверджені витрати на правову допомогу у сумі 180грн., тому суд вважає в силу ст. 88 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved