Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ПП “Альфа”, посилаючись на те, що з 14.09.1993 по 11.11.2006 року працював у ПП “Альфа” на посаді піскоструйника по обробці металу, металевих деталей та виробів сухим способом. У 2006 році захворів і після хвороби був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, проте заяву про звільнення не писав та ознайомлений з наказом під підпис не був, що вважає порушенням вимог ст. 48 КЗпП України, з позовом про поновлення на роботі не звертався, оскільки за станом здоров*я не може виконувати роботу пісокструйника, а легшу роботу відповідач не пропонував. При звільненні відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України не виплатив йому компенсацію за невикористану додаткову відпустку особам, які мають неповнолітніх дітей, чим порушив його трудові права на оплату праці, до того ж після отримання трудової книжки дізнався, що без його згоди його було переведено на посаду маляра з 09.02.1999 року, хоча фактично по день звільнення він працював на посаді піскоструйника, ніяких заяв на переведення на більш легку роботу не писав, також з 1993 року відповідач не проводив атестації робочого місця і відповідно - не проводив доплату за шкідливі умови праці. Про те, що атестація не проводилась дізнався ще у 1999 році і з того часу безрезультатно звертався до директора ПП “Альфа” з клопотаннями провести атестацію, через це при нарахуванні пенсії 13 років робот піскоструйника йому не були зараховані як трудовий стаж зі шкідливими умовами праці, до того ж при проведенні перерахунку пенсії вже у 2007 році розрахунки проводились, виходячи із запису у трудовій книжці, де значиться що з 1999 по 2006 рік він працював малярем, що не відноситься до робіт із шкідливими умовами праці і не передбачає пільг при зарахуванні стажу роботи. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь різницю в заробітній платі маляра та піскоструйника за період з 09.02.1999 по 11.11. 2006 року, доплату за роботу зі шкідливим умовами праці за період з 14.09.1993 по 11.11.2006 року, компенсацію за невикористану відпустку при звільненні працівникам, які мають дітей, зобов'язати відповідача змінити запис про звільнення у трудові книжці “за власним бажанням” на “за станом здоров*я”, провести атестацію робочого місця та надати необхідні документи до Управління Пенсійного Фонду у м. Нова Каховка, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених підстав, уточнивши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на свою користь різниці в заробітній платі маляра та піскоструйника за період з 09.02.1999 по 11.11. 2006 року в розмірі 11920 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував свої посадові обов'язки, постійно зловживав спиртними напоями, через що він змушений був перевести [PERSON] з посади піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом на посаду маляра без його згоди та відповідної заяви, хоча фактично позивач не виконував належним чином й обов'язки маляра, проте не звільняв його за порушення трудової дисципліни, оскільки поважав його брата [PERSON], який належним чином виконував свої посадові обов'язки і допомагав братові. Також зазначив, що професія піскоструйника не є пільговою за Списком виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, тому атестація робочих місць та експертиза умов праці на підприємстві не проводилася. Заслухавши сторони, свідків [PERSON]., [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б і разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівникам, за винятком випадків, передбачених ст. 33 КЗпП та в інших випадках, передбачених законодавством. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26.12.2007 року, встановлено, що наказом № 8 від 09.02.1999 року [PERSON]. був переведений з посади піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом на посаду маляра з 01.03.1999 року, при цьому згоду на переведення не надавав, з наказом про переведення на ознайомлювався, весь час роботи на підприємстві виконував функції піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначене рішення суду набрало чинності, тому встановлені цим рішенням обставини є такими, що не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Факт роботи позивача на посаді піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом підтвердив в даному судовому засіданні свідок [PERSON].. З цих підстав, враховуючи, що весь час роботи на підприємстві позивач виконував функції піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом, суд вважає обґрунтованими його вимоги в частині стягнення з відповідача різниці у заробітній платі маляра та піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом за період з моменту його незаконного переведення на посаду маляра - 01.03.1999 року по день звільнення 11.11.2006 року. Разом з цим, враховуючи, що заробітна плата нараховується працівникові за фактично відпрацьований ним час з урахуванням відпусток, лікарняних, відрахувань та утримань, суд вважає за доцільне, з метою правильного обчислення цієї суми у відповідності із вимогами нормативно-правових актів про оплату праці, покласти на відповідача обов'язок нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у заробітній платі маляра та піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом за період роботи з 01 березня 1999 року по 11 листопада 2006 року за фактично відпрацьований ним час, а не стягувати на його користь суму, що обчислена позивачем, виходячи із розміру різниці посадових окладів цих посад в розмірі 11 920 грн., оскільки на думку суду, цей розрахунок є невірним. Враховуючи, що до теперішнього часу трудові права позивача не поновлені, відповідач відмовляється добровільно вирішити спір і виплатити йому різницю у заробітній платі, незважаючи на доведеність вимог щодо незаконного переведення на іншу роботу та фактичного виконання обов'язків піскоструйника судовим рішенням від 26.12.2007 року суд вважає, що вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 500 грн., оскільки Деркач є інвалідом 3 групи, в теперішній час ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину і факт порушення його трудових прав на належну оплату праці з боку відповідача знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON]. щодо неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків, оскільки ці пояснення не стосуються предмету позову. Разом з цим, суд вважає, що решта позовних вимог задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 19 Закону України “Про відпустки” батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері у лікувальному закладі) надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. В судовому засіданні позивач зазначив, що він є одруженим, виховує неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO] разом із дружиною, яка у лікувальних закладах не перебувала, тому його вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки задоволенню не підлягають, оскільки позивач права на таку відпустку не має. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В судовому засіданні встановлено, що позивач отримав трудову книжку 11.11.2006 року при звільненні з підприємства, тому із записом про формулювання причини звільнення “за власним бажанням” дізнався у листопаді 2006 року, проте у передбачений Законом 3-місячний строк не звертався до суду із вимогами про зміну формулювання звільнення, хоча пред'являв до відповідача інші вимоги, що витікають з трудового законодавства, тому суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку позовної давності без поважних причин. З цих підстав, вимоги позивача про зміну формулювання звільнення задоволенню не підлягають із спливом строку позовної давності. Суд також вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про зобов'язання відповідача провести атестацію робочих місць за умовами праці, оскільки самим позивачем у позовній заяві зазначено, що він дізнався про те, що атестація не проводилась ще у 1999 році. Проте, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають саме за їх недоведеністю, оскільки відповідно п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою КМУ від 11.03.1994 року № 162; Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердених постановою від 16.01.2003 року № 36 за період роботи позивача на посаді піскоструйника з 14.09.1993 року по 11.11.2006 року пільговою була професія чистильників металу, відливків, виробів і деталей, зайнятих на очищенні металу, металевих деталей і виробів сухим кварцами піском, а робота піскоструйника 4 розряду по очистці металу, металевих деталей та виробів сухим способом не входила до діючих Списків професій зі шкідливим умовами праці. Вказані обставини також встановлені рішенням Новокаховського міського суду від 13.09.2007 року, яке набрало чинності, тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. З цих підстав не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення з відповідача доплати за роботу із шкідливим умовами праці за період з 14.09.1993 по 11.11.2006 року, які є похідними від вимог щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, оскільки в судовому засіданні встановлено, що посада, на якій працював позивач не входила до діючих Списків професій зі шкідливим умовами праці. У відповідності зі ст.ст. 32, 83, 233 КЗпП України; ст. 19 Закону України «Про відпустки», п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01 серпня 1992 року № 442; постановами КМУ від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»; від 16.01.2003 року № 36 « Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

Outcome: partial