Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

У червні 2006 року позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної втратою вантажу, мотивуючи тим, що між позивачем і приватним підприємцем [PERSON] з січня 2005 року було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно з яким відповідач зобов'язався в установлені договором строки приймати та доставляти автомобільним транспортом ввірений йому товариством вантаж до пункту призначення, а також видавати його вантажоодержувачу, а товариство зобов'язано передавати вантаж до перевезення в узгодженому сторонами об'ємі. 09.06.2005 року позивач направив відповідачеві заявку № 17 на перевезення вантажу. Згідно із заявкою 10.06.2005 року приватний підприємець[PERSON] прийняв від ЗАТ «Пологівський олійноекстракційний завод» до перевезення олію соняшникову нерафіновану фасовану в ПЕТ-пляшках ємкістю 1 літр у кількості 21600 пляшок загальною вартістю 108000 грн. Прийняття вантажу до перевезення підтверджується підписом водія [PERSON] у товарно-транспортній накладній. Приватний підприємець[PERSON] повинен був доставити вантаж у м. Хмельницький у строк до 13.06.2005 року та передати його товариству «Гермес». Між тим, свої зобов'язання за договором приватний підприємець[PERSON] ні в строк до 13 червня 2005 року, ні протягом 30 днів після закінчення строку не виконав, вантаж до пункту призначення не доставив, вантажоодержувачу не видав. Прохає суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну шкоду в сумі 108000 грн. 26.09.2007 року ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.12.2006 року, яким у задоволенні позову відмовлено, та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2007 року, якою залишено без змін рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.12.2006 року, скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Відповідач, його представник в судовому засіданні проти заявленого позову заперечують, посилаючись на відсутність вини відповідача у втраті вантажу та на недоведеність факту отримання ним вантажу (олії соняшникової), надали суду письмові заперечення (а.с. 5-6 т.2). За загальними положеннями цивільного судочинства вказівки суду касаційної інстанції є обов'язковими для виконання судами нижчих інстанцій у відповідній справі і 06.12.2008 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області [PERSON] залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє 2. самостійних вимог щодо на предмета спору на стороні відповідача, в судових засіданнях присутній не був, пояснень не надав, причини неявки суду невідомі. Про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, справа розглянута без його участі на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують учасники процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 січня 2005 року був укаледний договір № 45/02-2005 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.8-12 т.1), що між сторонами мали місце договірні стосунки. Згідно з пунктом 1.1 договору на перевезення вантажів відповідач зобов'язався в установлені цим договором строки приймати та доставляти автомобільним транспортом ввірений йому позивачем вантаж до пункту призначення та видавати його вантажоодержувачу, а позивач зобов'язався надавати вантаж до перевезення в узгодженому сторонами об'ємі. Відповідно до п.п. 10.1 та 10.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 зі змінами і доповненнями (далі - Правила) прийняття вантажу до перевезення здійснюється згідно з заявками, форма та порядок яких визначається в договорі перевезення вантажу. Згідно зазначених норм Правил, а також пункту 1.2 зазначеного договору позивач направив відповідачу заявку на перевезення вантажу від 09 червня 2005 року № 17 (а.с. 13 т.1), визначивши в ній умови перевезення, зокрема: найменування вантажу, його кількість, строки та місце відвантаження, розвантаження, строки доставки та плату за перевезення (провізну плату). В той же день, відповідно до пункту 6.2 укладеного з відповідачем договору перевезення вантажу, він прийняв зазначену вище заявку до виконання (а.с.38 т.1), вказавши в ній реєстраційний номер автомобіля ([NUMBER]), його причепу ([NUMBER]), прізвище водія ([PERSON]) та його контактний телефон - [NUMBER]. Вказані у заявці відомості відповідач скріпив своїм підписом та печаткою. 10 червня 2005 року позивач передав, а визначений відповідачем у заявці представник (водій [PERSON]) прийняв до перевезення вантаж - олію соняшникову нерафіновану фасовану в ПЕТ-пляшках, ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600 (двадцять одна тисяча шістосот) пляшок). Згідно з приписами пункту 11.6 Правил прийняття вантажу до перевезення засвідчується підписом водія у всіх екземплярах товарно-транспортної накладної. Прийняття вантажу (олії соняшникової нерафінованої фасованої в ПЕТ-пляшки, ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600 (двадцять одна тисяча шістосот) до перевезення засвідчуєно підписом [PERSON] в товарно-транспортній накладній від 10 червня 2005 року серії ААШ № 617731 (а.с.14 т.1), на наказі № 45/1 НСК на відпуск продукції зі складу на зберігання (а.с.13 т.1). В подальшому, після прийняття [PERSON] вантажу до перевезення, за фактом крадіжки вантажу (олії соняшникової нерафінованої фасованої в ПЕТ-пляшки, ємкістю 1 (один) літр, в кількості 21600 (двадцять одна тисяча шістосот), загальною вартістю 108000,0грн. 22 червня 2005 року Пологівського РВ УМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну справу № 2550528 за ознаками злочину, передбаченого статтею 190 КК України. Приводом для порушення зазначеної кримінальної справи стало відповідне звернення (заява) відповідача (а.с.71 т.1). За вказаною кримінальною справою відповідач визнаний цивільним позивачем (а.с. 59-61,65,71-77 т.1). На момент розгляду спору особи, винні в скоєнні вказаного злочину, не встановлені, викрадений вантаж не знайдено і він є втраченим. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 3. Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом... 23.06.2005 року позивач звернувся до відповідача з претензіями (а.с.16,20,25 т.1), на які відповідач дав формальні відповіді (а.с.19,24,27 т.1) вже звернувшись до правоохоронних органів. При цьому суд враховує, що як слідує з пояснень[PERSON], допитаного в якості потерпілого (а.с.75-76 т.1), йому 09.06.2005 року на мобільний телефон в телефонному режимі поступила пропозиція з проханням завантажити машину з Запорізької області від менеджера на ім'я [PERSON] фірми «Южавтотранс», на що він згодився, довідавшись про заявку позивача за маршрутом м. Пологи - м. Хмельницький. [PERSON] згодився і по факсу підтвердив йому договір-заявку. Ні менеджера, ні [PERSON] він не бачив..., це було його головною помилкою, що він не дивився документи в оригіналі і не перевірив їх дійсність. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з п. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Із п.3 ст. 203 ЦК України випливає, що для чинності волевиявлення учасника правочину необхідно, щоб воно було складено вільно і відповідало його внутрішній волі. Відповідач, підписавши заявку № 34 (а.с.77 т.1), отриману по телефаксу, у відсутності особистого контакту з контрагентом, виявив волю, але не ідентифікував підпис представника ТОВ «Южавтотранс», переніс дані із заявки № 34 в заявку № 17 від 09.06.2005 року (а.с.38), не уклавши традиційний письмовий договір з ТОВ «Южавтотранс». В судовому засіданні перевірявся правовий статус ТОВ «Южавтотранс», на що отримано витяг з Єдиного державногореєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с.65 т.2). Згідно з п.п. 6.2.10, 6.2.11, 6.2.13 зазначеного вище договору перевезення вантажів, укладеного сторонами та умовами заявки відповідач зобов'язався доставити вантаж в м. Хмельницький в строк до 13 червня 2005 року цілим, без пошкоджень і в кількості, вказаній в товарно-транспортній накладній та передати його вантажоодержувачу ТОВ «Гермес». Відповідно до с.1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата вантажу сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Згідно з ст. 133 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів України РСР від 27 червня 1969 року № 401 зі змінами і доповненнями ( далі - Статут) автотранспортні підприємства чи організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало. Відповідно до ч.1 ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані норми договору перевезення вантажу, ЦК України та Статуту покладають на перевізника зобов'язання зі збереження цілісності (кількісних та якісних показників) вантажу та встановлюють правові наслідки порушення зазначеного зобов'язання у вигляді відповідальності за втрату, нестачу (недостачу) та пошкодження (псування) вантажу. Виключенням з цього правила є випадки, коли перевізник звільняється від відповідальності за порушення зобов'язань зі збереження цілісності вантажу в ході його перевезення. Коло таких випадків визначено ст.ст. 133, 134 Статуту. До вказаних випадків законодавець не відносить злочинні дії третії осіб (крадіжку вантажу), які спричинили втрату 4. вантажу. За таких умов відповідач повинен нести передбачену законодавством та договором перевезення вантажу відповідальність за його втрату. Відповідно до ч.2 ст. 924 ЦК України, ст. 136 Статуту автомобільного транспорту перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Відповідно до товарно-транспортної накладної від 10 червня 2005 року серії ААШ № 617731 вартість вантажу переданого представнику відповідача до перевезення складає 108000,00 грн. (а.с.14 т.1), тому розмір завданої позивачеві втратою вантажу фактичної шкоди складає 108000,00 грн. Втратою вантажу порушені охоронювані законом права позивача, які підлягають судовому захисту. З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити поданий позивачем позов, стягнувши з відповідача на користь позивача вартість втраченого вантажу в розмірі 108000,00 грн. Доводи відповідача про відсутність його вини у втраті вантажу суд вважає безпідставними, оскільки факт наявності останньої підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: матеріалами оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи № 2550528 та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. В ході розгляду справи відповідачем були надані документи, які свідчили про знаходження 10 червня 2005 року автомобілю з реєстраційним номером [NUMBER] не на території позивача (а.с.29, 31 т.2). Суд не приймає вказані документи в якості доказів відсутності автомобілю з реєстраційним номером [NUMBER] на території позивача, оскільки витребувані за клопотанням відповідача документи лише свідчать про наявність двох автомобілів з ідентичними реєстраційними номерами в різних географічних точках і не підтверджують факт відсутності автомобіля з реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на території позивача. Крім того, факт наявності 10 червня 2005 року автомобіля з реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та показаннями свідків. Суд критично відноситься до пояснення відповідача в тій частині, що позивач не надавав відповідачу товарно-транспортної накладної, що він не виписував і не надавав подорожній лист поскільки в судовому засіданні проаналізований порядок відвантаження готової продукції, завантаження транспортного засобу готовою продукцією (а.с. 17-20, 34-52 т.2), а також за клопотанням позивача, в якості свідків допитані [PERSON]., [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що 10 червня 2005 року здійснювали перевірку та оформлення документів на відвантаження олії соняшникової (вантажу), підтвердили знаходження на території позивача автомобіля з реєстраційним номером [NUMBER] і причепу з реєстраційним номером [NUMBER] та здійснення завантаження їх олією соняшниковою, свідок [PERSON] пояснила суду порядок відвантаження вантажу.

Outcome: approved