Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини. Позов мотивує тим, що 23.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції міста Кременчука Полтавської області за актовим записом № 16 зареєстровано шлюб між нею та[PERSON]. Під час спільного проживання відповідач негідно себе поводив, скоював крадіжки, а тому вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2003 року був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до 6 років 3 місяців позбавлення волі. На даний час відповідач відбуває покарання у Кіровоградській виправній колонії № 6 і будь-яких зв'язків з ним вона не підтримує. Шлюбні відносини між ними фактично припинились, між собою втратили порозуміння та повагу, мають різні характери та погляди на життя. Стверджувала про неможливість збереження сім'ї з відповідачем, оскільки між ними склались неприязливі відносини. Зазначила, що мають з відповідачем спільну дитину: [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає разом з нею. Повідомила, що перебуває в шлюбі вперше. Уточнивши в попередньому судовому засіданні позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої допомоги не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити, підтвердивши обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач, який відбуває покарання у виді позбавлення волі в Кіровоградській виправній колонії № 6, був повідомлений про розгляд справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 76 ЦПК України, а саме повістка та інші судові документи вручені йому під розписку адміністрацією ВК № 6, яка надіслала до суду розписку про вручення судового повідомлення і судових документів та письмові пояснення відповідача. Відповідач пояснив, що позов він не визнає і не згоден з розірванням шлюбу, оскільки „рішення суду було прийнято по сфальсифікованому обвинуваченню”. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 23.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції міста Кременчука Полтавської області за актовим записом № 16 зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Судом встановлено, що під час спільного проживання подружжя відповідач скоював протиправні дії, а тому вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2003 року був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до 6 років 3 місяців позбавлення волі. На даний час відповідач відбуває покарання у Кіровоградській виправній колонії № 6 і будь-яких зв'язків з ним позивач не підтримує. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинились, між собою позивач і відповідач втратили порозуміння та повагу, мають різні характери та погляди на життя, їх сімейні відносини не побудовані на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини вбачаються з пояснень позивача, яка категорично не бажала продовження шлюбних відносин, і свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується знову ж таки поясненнями позивача. Згідно ст.ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. В даному випадку спір про місце проживання дитини відсутній. Стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, судом встановлено наступне. Відповідач є батьком [PERSON], а тому в силу ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. За змістом ст. 181 СК України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини, перелічені у ст. 182 СК України, факт проживання дитини з позивачем і перебування її на утриманні останньої, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини власного доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved