Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить стягувати з відповідача на її користь нараховану заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника в розмірі 6524,11грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 6000грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підприємстві ВАТ «Дніпродзержинський домобудівельний комбінат» вона працювала з 06 березня 1997року на посаді завідуючої коморою готової продукції, згідно наказу №44-к від 03.03.1997року. 12 липня 2007року була звільнена згідно ст.36 п.1 за згодою сторін, згідно наказу №103 від 07.12.2007року. При звільненні їй не була виплачена заробітна плата станом на 07.11.2007року вона становить 6524,11грн., яку вона не отримала по теперішній час, що підтверджується довідкою №172 від 07.12.2007 року ВАТ «Дніпродзержинський домобудівельний комбінат». Вона неодноразово зверталась до керівництва ВАТ «Дніпродзержинський домобудівельний комбінат» з проханням видати їй заборгованість по заробітній платі, але її навіть на територію комбінату не впускали. За захистом своїх прав вона звернулась до прокуратури м. Дніпродзержинська, що підтверджується листом відповіддю на її звернення. Всі ці звернення і постійні турботи про витребування своєї заробітної плати спричинили мені моральні страждання, які виразились в порушенні ритму життя, вона потребувала матеріальної допомоги на влаштування свого повсякденного побуту, позичала гроші на харчі у знайомих, сусідів, значно погіршився стан здоров'я. Неправомірними діями керівництва підприємства її було завдано моральну шкоду, яку вона оцінюю в дві тисячі гривень. З 19 грудня 2007року вона перебуває на обліку в міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою, яка приєднана до матеріалів справи. На момент звільнення відповідач у порушення вимог ст.116 КЗоТ України не здійснив повного розрахунку з виплатою всіх належних йому сум. Згідно наданої суду заяви просить справу розглянути в її відсутність, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши середній заробіток за увесь час затримки розрахунку з моменту звільнення до розгляду справи в суді. Відповідач в судове засідання не з'явився і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання був належним чином повідомлений судовими повістками, рекомендованим з повідомленням. На думку суду відповідач вважається в такому випадку про день та час судового засідання повідомленим належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, врахувавши заявлені вимоги позивачки та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в матеріалах справи достатньо даних про права та обов'язки сторін і тому згідно зі ст.169 ч.4 ЦПК України є всі підстави для винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, а вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка була звільнена з підприємства 09 жовтня 2007року згідно ст.36 п.1 за згодою сторін, згідно наказу №65 від 09.10.2007року, але при звільненні їй не була виплачена заробітна плата станом на 06.12.2005року, сума заборгованості по зарплаті становить 3566,98грн., і яку позивачка не отримала по теперішній час. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. а у відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації. провадиться у день звільнення. в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач не виконував вимог діючого законодавства про своєчасну виплату заробітної плати позивачу під час дії трудових договорів, та при звільненні повністю з ним не розрахувався, що не заперечує представник відповідача. Вирішуючи спір у частині вимог [PERSON]. про стягнення моральної шкоди, суд, - на підставі ст. 2371 КЗоТ України, з урахування суті позовних вимог, характеру моральних страждань, - вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. При цьому суд вважає, що право позивачки на одержання заробітної плати відповідачем порушено, і позивачці невиплатою заробітної плати відповідачем дійсно заподіювалися моральні страждання; відсутність грошей потягло за собою втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995року «Про судову практику у справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди», тягне обов'язок власника чи уповноваженого ним органу по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від форм власності, виду чи діяльності галузевої належності. Відсутність вини підприємства в заподіянні моральних страждань позивачу в судовому засіданні відповідачем, не доведено.

Outcome: partial