Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

В грудні 2007 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в які просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 15000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала на те, що 21 лютого 2006 року її безпідставно було звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за злісне ухилення від своїх обов'язків. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2007 року наказ №6-к по Павлоградський загально-освітній школі №14 від 21 лютого 2006 року був скасований, її було поновлено на роботі в якості сторожа та стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4208 грн. 22 коп. У зв'язку з безпідставним звільненням, позивач не працювала 11 місяців, директор школи її безсоромно звинувачувала в усіх негараздах школи, принижувала її, що відбилося на стані її здоров'я. Безпідставні звинувачення нічим не підтверджуються, а лише підривають її репутацію, що поглиблювало її душевні страждання. Тому вона вимушена звернутися до суду. При проведенні попереднього судового засідання, позивачем був замінений первісний відповідач [PERSON] на Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача Відділу освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 15000 грн., посилаючись на підстави, зазначені у позові. Представник відповідача - Відділу освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області - Семенюта В.О., позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при звільненні позивача дійсно були допущені порушення, проте, на сьогоднішній день, позивач поновлена на роботі в якості сторожа, працює, їй виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4208 грн. 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням, наданим в матеріали справи. Стягнення з відповідача моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим. Тому представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення позивача було законним, працюючи на посаді сторожа вона не справлялася зі своїми обов'язками, хоча і була поновлена на роботі на посаді сторожа. Позивачем не було доведено в судовому засідання спричинення їй моральної шкоди. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2007 року позовна заява [PERSON] до Відділу освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Загально-освітньої школи №14 м. Павлограда Дніпропетровської області про поновлення на роботі, була задоволена, наказ №6-к по Павлоградський загально-освітній школі №14 від 21 лютого 2006 року був скасований,[PERSON]. було поновлено на роботі в якості сторожа та стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4208 грн.22 коп. (арк.с.18). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2007 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2007 року залишено без змін (арк.с.19). При розгляді вказаної цивільної справи про поновлення її на роботі, позивач просила не розглядати питання про стягнення моральної шкоди, тим самим виключивши із підстав позову питання про стягнення моральної шкоди. По вказаній частині позовних вимог, провадження у справі не закрито, окрема ухвала про це не постановлена. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з незаконним звільненням позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона 11 місяців не працювала, не отримувала заробітну плату, не мала можливості утримувати сім'ю. Директор школи її безсоромно звинувачувала в усіх негараздах школи, принижувала, що відбилося на стані її здоров'я. Безпідставні звинувачення підривають її репутацію, що поглиблювало її душевні страждання. Внаслідок цього, позивач відчувала психологічний дискомфорт, пригніченість, розпач, неповноцінність. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину її душевних страждань, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial