Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] після укладення шлюбу в 1958 році спорудили житловий будинок [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS]), в якому вони постійно проживали. В 1993 році батьки розлучилися, після чого батько виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де у 1997 році помер. У 2000 році померла мама. Після смерті матері він фактично прийняв спадщину, шляхом догляду за будинком. Через відсутність правовстановлюючих документів не може оформити право власності на будинковолодіння. Просить визнати за ним право власності на будинковолодіння, що розташоване [ADDRESS] та до смерті належало [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в заяві та суду пояснив, що батьки, на місці старого будинку збудували спірний будинок. Після смерті батьків він прийняв спадщину доглядаючи за будинком. Просить визнати право власності на будинковолодіння, що розташоване [ADDRESS]. Представник Камінь-Каширської міської ради позов не визнав та пояснив, що міська рада на спірний будинок не претендує. Представник Ковельської ОДПІ в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Представники [PERSON] та відповідачка [PERSON] позов не визнали та суду пояснила, що власником земельної ділянки на якій розміщенні будинковолодіння, до якого входить спірний будинок, був [PERSON]. Останній, в 1957 році заповів все своє майно своєму синові [PERSON], який прийняв спадщину. Після смерті чоловіка та батька [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, оскільки разом проживали з спадкодавцем. Просять в позові відмовити. Позовні вимоги про визнання права власності на будинковолодіння, яке розміщене [ADDRESS] до задоволення не підлягають з наступних підстав. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на предмет своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, згідно генерального плану земельної ділянки від 1946 року власником земельної ділянки, на якій розміщений жилий будинок, що знаходився на той час [ADDRESS] і є спірний, був [PERSON]. Як вбачається з генерального плану земельної ділянки від 1955 року власником земельної ділянки на якій розміщені жилі будинки, що знаходилися на той час [ADDRESS], в тому числі і спірний будинок був також [PERSON]. 30 березня 1957 року [PERSON] все своє майно в тому числі будинок та сарай, які знаходяться [ADDRESS] заповів своєму синові [PERSON], який після смерті спадкодавця [INFO] прийняв спадщину. В силу п. 122 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР» зареєстрованої Мінюстом УРСР 31.10. 1975 р. №45/5 спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Суд вважає, що [PERSON] прийнявши частину спадщину, а саме будинковолодіння, яке знаходилося [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS]) вважається таким що прийняв усю спадщину, тобто будинковолодіння яке знаходиться на даний час на [ADDRESS](бувший [ADDRESS], [ADDRESS],[ADDRESS]). Після смерті [PERSON] [INFO] відповідачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги прийняли спадщину, відповідно до ст.549 ЦК України (1963 р.), оскільки проживали з спадкодавцем і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Доказів, які підтверджували, що [PERSON] набувала права власності на спірний жилий будинок після смерті її батька [PERSON] в порядку успадкування позивач суду не надав. Не заслуговує на увагу твердження позивача про визнання власності на спірний будинок, як новостворене майно його батьками, оскільки судом було встановлено, що подружжя [PERSON] в 1960 роках вселилися в будинок з дозволу [PERSON]. Дані обставини ствердила суду допитана як свідок [PERSON], дочка [PERSON] та рідна сестра [PERSON]. Її показання в тому, що спірний будинок, за винятком поточних ремонтів, капітально [PERSON] не перебудовувалися, суд вважає правдивими та достовірними. Цими обставинами спростовуються твердження свідків [PERSON] [PERSON] в тому, що капітальну перебудову спірного житла проводила [PERSON] Про те, що [PERSON] користувалися спірним будинком відповідачі не заперечують. З технічної документації від 1976 року також вбачається, що [PERSON] була користувачем будинку [ADDRESS]. Підстав для визнання права власності за [PERSON] на спірне будинковолодіння суд не знаходить.

Outcome: dismissed