Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

2 квітня 2008 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ „Маневицька меблева фабрика” про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що 29 грудня 2007 року між ним та ВАТ „Маневицька меблева фабрика” в особі виконавчого директора Каліша В.В. був укладений договір купівлі-продажу будівлі контрольно-пропускного пункту, ринковою вартістю 421 грн., за яким відповідач продав, а позивач оплативши зазначену суму, придбав нерухоме майно - будівлю контрольно-пропускного пункту по [ADDRESS]. Оскільки сторонами були повністю виконані зобов'язання, вважає договір укладеним. Коли в березні 2008 року він звернувся до Маневицької державної нотаріальної контори про реєстрацію на себе права власності на дане майно, йому було відмовлено у зв'язку з тим, що сторонами не було дотримано процедури укладення договору. Посилаючись на те, що він, як і відповідач, виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу щодо предмета та ціни, тому згідно ст. 328 ЦК України він набув право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, а тому просив суд визнати за ним право власності на будівлю контрольно-пропускного пункту, що по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить суд визнати за ним право власності на будівлю контрольно-пропускного пункту, що по [ADDRESS], придбаного ним згідно договору купівлі-продажу від 29 грудня 2007 року. Представник відповідача Каліш В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вважає, що оскільки [PERSON] повністю сплатив всі кошти за договором купівлі-продажу в сумі 421 грн., тому він набув права власності на будівлю контрольно-пропускного пункту, яка до цього рахувалась на балансі ВАТ „Маневицька меблева фабрика” і її ринкова вартість становить 421 грн. Додав, що нерухоме майно, щодо якого ведеться спір було описане й арештоване відділом ДВС Маневицького РУЮ і його реалізація проводиться з дозволу названого органу примусового виконання в рахунок заборгованості, яка рахується за ВАТ „Маневицька меблева фабрика”. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З оглянутого в судовому засіданні договору купівлі-продажу будівлі КПП, укладеного між ВАТ „Маневицька меблева фабрика” в особі виконавчого директора Каліша В.В. та [PERSON]. 29 грудня 2007 року вбачається, що позивач придбав у відповідача будівлю контрольно-пропускного пункту, що знаходиться по [ADDRESS], сплативши за дане нерухоме майно 421 грн. Правомірність володіння та розпорядження відповідачем об'єктом нерухомого майна, що є предметом даного спору, як і правомірність його дій щодо укладення договору купівлі-продажу даного майна, підтверджується оглянутим судом висновком будівельно-технічної експертизи № 178 від 6 грудня 2007 року, де вказано, що власником будівлі контрольно-пропускного пункту являється ВАТ „Маневицька меблева фабрика”, ринкова вартість даного майна становить 421 грн. Крім того, законність дій відповідача щодо відчуження будівлі КПП доводить дослідженими судом актом опису й арешту майна від 24 грудня 2007 року та заявою виконавчого директора ВАТ „Маневицька меблева фабрика” Каліша В.В. до ВДВС Маневицького РУЮ про надання згоди на продаж арештованого майна, де вказано, що даний об'єкт нерухомого майна знаходиться під арештом з метою примусового виконання виконавчого листа Господарського суду Волинської області № 303/56-1 від 22.06.2007 року. Для його реалізацій та добровільного погашення заборгованості по виконавчому листу встановлений термін до 30 грудня 2007 року. З матеріалів справи вбачається, що зазначений термін підприємством не порушено. Разом з тим, з оглянутої в судовому засіданні накладної [NUMBER] від 29 грудня 2007 року встановлено, що позивач провів усі необхідні платежі по договору купівлі-продажу від 29 грудня 2007 року на повну суму покупки - 421 грн., а згідно акту прийому-передачі будівлі КПП від 29 грудня 2007 року вбачається, що відповідач в свою чергу передав позивачу у володіння будівлю контрольно-пропускного пункту, що також відповідає умовам договору і не заперечується сторонами по справі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач, як і відповідач повністю виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу щодо предмета та ціни договору, а тому суд має всі підстави вважати договір купівлі-продажу будівлі КПП від 29 грудня 2007 року дійсним. У відповідності до ст.ст. 328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України „Про власність” від 7.02.1991 року громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. В силу ст. 55 Закону України „Про власність” власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків передбачених цим законом чи іншими законодавчими актами. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки при укладенні договору купівлі-продажу будівлі контрольно-пропускного пункту від 29 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ „Маневицька меблева фабрика” та [PERSON], істотних порушень діючого законодавства, що регулює договірні правовідносини, допущено не було, тому є всі підстави для визнання права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна за позивачем. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ВАТ „Маневицька меблева фабрика” в доход держави підлягає стягненню 51 грн. судового збору та на користь позивача 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом.

Outcome: approved