Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Мотивує вимоги тим, що розпорядженням по Управлінню справами ВРУ №134 від 21.08.2007 року було утворено робочу комісію з метою перевірки забезпечення достовірності розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України із заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством України. Комісією було виявлено порушення вимог чинного законодавства з боку зав. сектором розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України відділу бухгалтерського обліку, фінансів та контролю Управління справами Верховної Ради України [PERSON] та головним спеціалістом цього сектору [PERSON] Вказує на те, що відповідачами вносилися зміни до розмірів оплати праці помічників-консультантів без розпоряджень Керівника апарату, або шляхом самовільного внесення змін до структури оплати праці, зазначеної в розпорядженні Керівника апарату. Відсутність контролю за використанням ліміту коштів, виділеного народному депутату України для оплати праці помічників-консультантів при візуванні розпоряджень, викривлення даних, зазначених в розпорядженнях та нарахування оплати праці помічникам-консультантам без розпоряджень Керівника апарату спричинили перевитрату коштів у значних розмірах. Після додаткової перевірки та уточнення бухгалтерських даних встановлено загальну суму переплат у розмірі 329,7 тис. грн. Внаслідок дій [PERSON] переплата склала 173 865,70 грн., [PERSON] 137 415,26 грн. Посилаючись на ст.130 КЗпП України та виходячи з положень ст.132 цього кодексу позивач просить стягнути з відповідачів завдану йому матеріальну шкоду у розмірі середнього місячного заробітку, який складає: 4420 грн. у [PERSON] та 6204,87 грн. у [PERSON] В подальшому позивач змінив підстави позову та збільшив розмір позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 113268,69 грн., з [PERSON] 106603,04 грн. В обґрунтування позиції зазначив, що проведеною контрольною перевіркою фактів перевищення витрат, передбачених кошторисом видатків загального фонду державного бюджету народних депутатів України 5 скликання на утримання помічників-консультантів у 2007 року станом на 1.01.2008 року були уточнені суми завданої апарату Верховної Ради України шкоди. Внаслідок винних діянь, у вигляді недбалого ставлення до виконання службових обов'язків [PERSON] виникла переплата на суму 113268,69 грн., [PERSON] - 106603,04 грн. Вважає, що вищевказані суми підлягають стягненню з відповідачів на підставі п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов з викладених в ньому підстав, просили задовольнити вимоги. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вважає, що шкода заподіяна позивачу не з її вини. Представник відповідачів позов не визнала, обґрунтування позиції виклала в письмових поясненнях, в яких зазначила, що вирок у кримінальній справі у відношенні відповідачів за ст.167 КК України відсутній, що унеможливлює відповідальність останніх за п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України. Вказала на те, що з відповідачами не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, тому підстав для стягнення з них заявлених до відшкодування сум немає. Відповідачам пред'являються вимоги за зайво виплачені грошові витрати, що регулюється п.2 ст.133 КЗпП України, якою передбачено, що працівники несуть відповідальність у розмірі спричиненої шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Вказала на те, що відповідачі не порушували своїх трудових обов'язків, тому до матеріальної відповідальності, згідно ст. 130 КЗпП України, притягнутими бути не можуть. Зазначила, що відповідачі не були ознайомлені з постановою ВР України “Про кошторис Верховної Ради України на 2007 рік” та нормами витрат. Ці норми відповідачі отримували безпосередньо від помічників-консультантів народних депутатів України за їх ініціативою. Крім того, сектор розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів ВРУ знаходиться поза штатом апарату Верховної Ради України, тому і його працівники, в штаті якого 6 осіб, відносяться до позаштатних працівників, які виконують роботу для організації без урахування в обліковий штат./т.3 а.с.119 - 123/ Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 1.07.2003 року по 30.08.2007 року працювала на посаді завідуючого сектором розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України відділу бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю Управління справами Верховної Ради України, що підтверджується розпорядженням Керівника Апарату ВР України 14.07.2003 року за №2108 про призначення [PERSON] на посаду зав. сектором та розпорядженням керівника апарату ВР України від 20.08.2007 року за №4854 про звільнення останьої з займаної посади. /т.1 а.с.43-44/ Відповідно до посадової інструкції зав. сектором розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України, затвердженої Керуючим справами ВР України в 2000 році, до посадових обов'язків [PERSON] входило - здійснення контролю за роботою працівників сектору, нараховування основної заробітної плати помічникам-консультантам народних депутатів, консультантів фракцій у відповідності з табелями, допомогу по тимчасовій непрацездатності і інші виплати, передбачені системою оплати праці та Положення про помічника-консультанта народного депутата України, а також ведення особових рахунків помічників-консультантів народних депутатів, внесення в них зміни по окладу, доплатах, відпустках, тимчасовій непрацездатності і інші зміни на підставі розпоряджень, постанов та первинних документів. /т.1 а.с.67-68/ [PERSON], з 1.11.2002 року по 30.08.2007 року працювала на посаді головного спеціаліста сектору розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України відділу бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю Управління справами ВР України, що підтверджується розпорядженням Керівника апарату ВР України від 6.11.2002 року №3423 про призначення [PERSON] на посаду та розпорядження Керівника апарату ВР України від 13.09.2007 року №6017 про звільнення останньої. /т.1 а.с.45-46/ Згідно посадової інструкції головного спеціаліста сектора розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України, до обов”язків [PERSON], відносилось проведення формування фонду оплати праці помічникам-консультантів, згідно з заявами народних депутатів України; прийняття документів для перерахування зарплати, відряджень помічникам-консультантам на округ та контроль за правильністю їх заповнення; перерахування зарплати помічникам-консультантам народних депутатів України на округи, згідно компенсаційних листів витрат./т.1 а.с.69-70/ Відповідно до п.8.5 Положення про відділ бухгалтерського обліку, фінансів та контролю Управління справами Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням по Управлінню справами ВР України від 2.02.2000 року за №9, працівники сектору розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України несуть відповідальність за чітке виконання своїх функціональних обов'язків; за правильність нарахованих сум у відповідності з днями відпрацьованого часу і за відповідний період згідно з табелями та компенсаційними листами витрат, надісланими з округів; за нормами витрат на відрядження; за розголошення службової інформації, що стала відома під час виконання функціональних обов'язків; дотримання трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку. Зазначеними вище положенням та посадовими інструкціями не передбачено повну матеріальну відповідальність завідуючого та головного спеціаліста сектора розрахунків з помічниками-консультантами народних депутатів України відділу бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю Управління справами ВР України. Договір про повну матеріальну відповідальність та трудовий договір (контракт) з відповідачами не укладався. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні, представники позивача, на обґрунтування вимог про відшкодування шкоди згідно п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, не надали суду докази, що підтверджують факт заподіяння шкоди саме внаслідок дій відповідачів, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Докази, які підтверджують, що вчинення останніми таких діянь встановлений в порядку кримінального судочинства, зокрема вироком суду у кримінальній справі, відсутні. Таким чином, правові підстави для застосування п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України до вимог позивача про відшкодування шкоди в даному випадку відсутні. Статтею 130 КЗпП України визначено юридичний склад матеріальної відповідальності працівників, а саме: відповідальність настає за умов наявності порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою, наявності вини працівника. Відсутність хоча б однієї умови виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. В судовому засіданні представники позивача не довели суду факт наявності порушень відповідачами покладених на них трудових обов'язків, вина останніх в заподіянні шкоди позивачу, з наданих суду доказів не вбачається. Тобто, підстави і умови матеріальної відповідальності відповідачів, визначені ст.130 КЗпП України відсутні. Суд не приймає до уваги надані представниками позивача акти перевірки перевищення витрат коштів, оскільки останні не встановлюють протиправність дій відповідачів, за результатами вчинення яких, настає відповідальність згідно п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України. За таких обставин, суд не вбачає підстав для притягнення відповідачів до повної матеріальної відповідальності згідно п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, оскільки факт вчинення останніми дій, які потягли собою завдання позивачу матеріальних збитків, і за які кримінальним законом передбачена відповідальність, в порядку кримінального судочинства не встановлений, жодним із наданих суду доказів не підтверджується. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності суд вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed