Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-09 00:00:00

28.08.2007 р. між Відповідачем - [PERSON], та Позивачем - [PERSON] був підписаний попередній договір купівлі- продажу домоволодіння яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Відповідачка - [PERSON] отримала від позивача завдаток у розмірі 10 100 (десять тисяч сто) гривень в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі - продажу вищезгаданого домоволодіння, в підтвердження зобов' язань, та в забезпечення його виконання. Даючи пояснення суду, цей факт не заперечує відповідачка і він знайшов підтвердження в матеріалах справи. У підтвердження одержання зазначеної суми грошей сторони підписали (уклали) угоду - попередній договір купівлі-продажу домоволодіння від 28.08.2007 р. в якій [PERSON] зобов'язалась продати позивачу вказане домоволодіння до 28.10.2007р. за 404 000 (чотириста чотири тисячі) гривень, та виконати всі умови попереднього договору. При укладенні Угоди - попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння, та при відмові відповідачки укласти основний договір, крім позивача, також були присутні свідки - представники ТОВ фірми “БОРДО”: Поляков О.В. та [PERSON] На момент звернення до суду з позовом [PERSON] грошову суму завдатку у розмірі 10 100 (десять тисяч сто) гривень, повернула (сплатила) позивачу. Але, не сплаченими залишилися суми які підлягають сплаті відповідно до п. 8 попереднього договору, та ст. 570-571 ЦК України, тобто сума в розмірі завдатку 10 100 (десять тисяч сто) гривень та 2,5% від ціни погодженої п. 4 попереднього договору яка складає -10 100 (десять тисяч сто) гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, відповідно до умов попереднього договору, сума яка підлягає сплаті на користь позивача складає: 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень. [PERSON] не заперечує проти такого висновку суду, однак проти позову заперечує, посилаючись на те, що повернутий нею завдаток звільняє її від обов'язків по попередньому договору, тому вона зазначену грошову суму не сплатила, у судовому засіданні пояснила, що укласти основний договір відмовилась за власною ініціативою. Добровільно виконати свої грошові зобов'язання відмовилась з власного розсуду. Для розвитку цивільного обороту характерною є ситуація, коли укладенню угоди попереджають тривалі переговори сторін. Оскільки такі переговори можуть бути зв' язані з витратами для сторін, вони мають бути зацікавленні у становленні чітких гарантій відносно укладення договору по закінченні цих переговорів. Функцію такої гарантії може виконувати попередня угода, яку і уклали сторони по справі. При розгляді справи, крім зазначених нижче посилань на правові норми, Суд прийняв до уваги норми статей 202-236, 635, відповідно до яких попередній договір повністю відповідає нормам ст. 635 ЦК України. Відповідно до матеріалів справи, істотні умови основного договору були викладені у попередньому договорі. Попередній договір укладений в письмовій формі. Суд встановив, що попередня угода не мала ознак фіктивності, удаваності, впливу тяжкого становища, не була укладена під впливом насильства та обману, помилки, ця угода не порушує публічний порядок, та немає інших ознак, які роблять угоду нікчемною, або недійсною в межах діючого законодавства України. Попередня угода укладена дієздатними сторонами, які в момент її укладання усвідомлювали значення своїх дій, та могли керуватися ними. В судовому засіданні відповідачка пояснила суду, що її дії, та дії позивача були спрямовані на придбання, зміну та припинення громадянських прав та обов'язків. Це були узгоджені дії сторін договору. Укладена попередня угода не суперечила актам цивільного законодавства, та моральним принципам суспільства. Ця угода є правомірною, та визнається Судом дійсною, оскільки сторони домовились з усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося часткове виконання договору, також суд прийняв до уваги відсутність вище наведених ознак. Факт передачі коштів у розмірі 10 100 (десять тисяч сто) гривень позивачем - [PERSON], і факт одержання зазначеної вище суми відповідачкою [PERSON], відповідно до матеріалів справи (Листи ТОВ “Бордо”), підтвердили свідки: Поляков О.В. та [PERSON] Вони т. ж. підтвердили факт власноручного і добровільного підписання попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння [PERSON], і те що вона у їхній присутності зробила вищевказані дії і поклала на себе зобов'язання, відповідно до умов попереднього договору. Крім того, вони підтвердили, що на момент звернення до суду, названі грошові кошти, які підлягають сплаті на користь позивача у розмірі: 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень, відповідачкою не сплачені. Тобто грошові зобов'язання громадянка [PERSON]. не виконала належним чином. У відповідності до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України взяті на себе зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Однобічне відмовлення від виконання зобов'язання чинним законодавством не допускається. Розглянувши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON], представників сторін, пояснення позивача та відповідача суд прийшов до наступних висновків. Дії [PERSON] нанесли позивачу - [PERSON] значний матеріальний збиток, який суттєво похитнув його фінансове становище, заборгованість існує вже тривалий час, майно [PERSON]. могло бути продане або заставлено в будь який час по зобов'язанням членів її родини та в погашення інших боргів, відповідачка протягом тривалого часу не мала наміру виконати зобов'язання по поверненню коштів навидь частково, крім вказаної вище суми завдатку у розмірі 10 100 (десять тисяч сто) гривень. Суд вважає, що позивні вимоги [PERSON] обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] - була заподіяна не тільки майнова, але і моральна (немайнова) шкода. Принцип відшкодування шкоди в повному обсязі припускає також компенсацію і моральної шкоди. При цьому, якщо моральна шкода заподіяна разом з майновою, компенсація моральної шкоди відбувається разом з відшкодуванням майнової шкоди, але суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Якщо ж заподіяна тільки моральна шкода, компенсація її відбувається незалежно від заподіяння майнової шкоди. На погляд Суду, суть компенсації моральної шкоди в цій справі полягає в тому, щоб, з одного боку, максимально зм'якшити вага моральної або фізичної травми, іншої шкоди і тим самим сприяти більш повному захистові інтересів особистості, а з іншого боку - зробити виховний вплив на причинителя шкоди - відповідачки, покласти саме на неї тягар тих витрат, що поніс потерпілий тобто - позивач. Тому обов'язок причинителя шкоди відшкодувати моральну шкоду розглядається Судом як цивільно-правова санкція, обумовлена і застосована до відповідачки. Крім того, Суд бере до уваги, звичайні життєві потреби, яких позивач позбавився через понесені майнові та немайнові збитки. У п. 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» указується, що моральна шкода може виражатися, зокрема: у применшенні честі, достоїнства, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тім числі інтелектуальної), прав, наданих споживачеві, інших цивільних прав, у порушенні моральних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Це дає підстави Суду дійти висновку, що тим самим передбачається необхідність усвідомлення позивачем применшення своїх прав і виникнення в цьому зв'язку негативних само-оцінок, що він довів в судовому засіданні в повному обсязі. Суд підкреслює, що згідно з нормами діючого ЦК України поняття «моральна шкода припускає» наявність факту душевних або фізичних страждань. Тобто позивач може вважатися якому завдано моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму або фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Таким чином, про наявність моральної шкоди можна говорити, якщо в наслідку дій відповідачки усвідомлюються позивачем - [PERSON] як негативні зміни в душевно-емоційному (соціальному), психічному або фізичному стані, або він перетерплює фізичні страждання. Наведене вище повністю доведено позивачем, та знайшло підтвердження в матеріалах справи, та при допиті свідків: [PERSON]- керівник підприємства де працює позивач та [PERSON]- мати двох малолітніх дітей, які в наслідок певних дій залишилися на її руках, свідки по справі при допиті в судовому засіданні показали тяжку картину психологічного надлому особистості позивача в динаміці його розвитку. Суд має на увазі, що факт применшення майнових благ усвідомлений позивачем і, відобразившись в його розсуді, викликає фізичні і духовні страждання. Причиною же страждань, на думку суду, звичайно є не відсутність визначених майнових благ саме по собі, а зміна соціального стану або самооцінки людини внаслідок применшення майнових благ. А крім того, моральна шкода, заподіяна порушенням особистих немайнових благ, скоріш всього ,може в майбутньому вилитися у визначних майнових втратах. Постанова № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995р. та норми ЦК України на погляд Суду містять докладний, але не вичерпний перелік дій (бездіяльності), що порушують права громадянина і заподіюють йому моральні або фізичні страждання і тому може бути розширений з урахуванням конкретних обставин справи. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач повністю, та беззаперечно довів наступне: заподіяна шкода при визначених обставинах і конкретній особі, тобто позивачеві, ступінь перетер плювання їм фізичних і духовних страждань і в чому вони виражаються, причинно- наслідковий зв'язок між заподіянням шкоди і наступившими фізичними або духовними стражданнями, розмір компенсації шкоди. Приймаючи рішення по справі, відповідно до норм ст. 61 ЦПК України суд прийняв до уваги обставини які визнали сторони, та ті які не потребують доказування. Цивільне законодавство, встановлюючи обов'язок причинителя шкоди відшкодувати моральну шкоду потерпілому, не розкриває суті моральної шкоди. З норм ЦК України напрошується висновок, що моральною шкодою є «фізичні і духовні страждання» потерпілого, що виникають з вини причинителя шкоди і логічно зв'язані з його діями. Суд, враховуючи судову практику по цій категорії справ, та враховуючи обставини розглядаємої справи виходить з того, що під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Фізичні страждання позивача полягають у випробовуваній їм болю, безсонню, незручностях, що є наслідком нанесення йому травми, що призвело до втрати здоров'я. Під душевними переживаннями і стражданнями, заподіяними здоров'ю позивача, суд розуміє випробовуване їм почуття ущербності, неповноцінності, сорому, страху, безпорадності, приниження, у переживанні дискомфортного стану взагалі, невдоволення від того, що він позбавився визначених життєвих зв'язків, можливості нормально пересуватися, бачити, чути, повноцінно сприймати навколишній світ, займатися своєю професійною діяльністю, поширенні зведень особистого життя і т.п. Душевні страждання через заподіяний позивачу майнової шкоди виражаються в незручностях, зв'язаних з не придбанням саме цього домоволодіння, і неможливістю в результаті цього задовольнити культурно-побутові потреби, а також у турботах по веденню переговорів із причинителем шкоди, і необхідності звертання з позовом до суду і т.д. У ст. 1167 ЦК утримується пряма вказівка на те, що моральна шкода, заподіяна фізичній особі або юридичній особі діяннями іншої особи, що порушує їхні законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, зазначених у законі осіб, завжди є протиправним. Тому позивач безспірно довів факт порушення його законних прав, а у відповідача виникло зобов'язання по відшкодуванню моральної шкоди. Крім того, слід додати, що протиправні дії виявляються або у формі дій, заборонених законом, або у формі бездіяльності, що є невиконанням покладених на особу обов'язків. Невиконання юридичного обов'язку також може порушувати норми як об'єктивного, так і суб'єктивного права особи. Суд вважає, що причинно-наслідковий зв'язок між діями причинителя і шкодою, що наступила - необхідна умова будь-якої юридичної відповідальності, і вона повністю доказана позивачем. Судова практика по справах даної категорії показує, що визначення причинного зв'язку зводиться до виявлення причинно- наслідкової залежності між поводженням причинителя шкоди, що порушує законні права, і наслідками, що наступили - моральною шкодою. Виходячи з положень ст. 1167 ЦК , провина причинителя моральної шкоди передбачається (резюмується), тобто причинитель шкоди звільняється від його відшкодування лише в тому випадку, якщо доведе, що шкода заподіяна не по його провині. Із матеріалів справи, пояснень відповідачки, та її представника Суд не вбачає, що відповідачкою доведено, що шкода заподіяна не по її провині. Нормами ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їхньої реалізації, ступеня провини особи, яка нанесла моральний збиток, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування Суд враховував вимоги розумності і справедливості. Цей перелік критеріїв доповнюється постановою № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995р., у якому вказується, що необхідно враховувати: «у кожнім конкретному випадку ступінь провини відповідача», «стан здоров'я потерпілого, вага заподіяної травми, наслідку тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, намірів з якими діяв причинитель шкоди і т.д.)». Позивач при розрахунку моральних збитків, які підлягають відшкодуванню, використовував загально відому формулу та метод проф. Ерделевського А.М. яка(який), на погляд Суду повністю придатна до використання, виходячи з обставин розглядаємої справи. Суд ретельно розглянув інші методи розрахунку моральної шкоди т. як: метод Дягтерева С.Л., Ломоносова Е.М., метод Голубева К. И. та Нарижного С.В. та інш., та прийшов до висновку про доцільність використання позивачем метода проф. Ерделевського А.М. Суд виходить з того, що у цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов'язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. У відповідності до ЗУ “Основи законодавства України про охорону здоровя” від 19.11.1992р. : “Здоровя - це стан повного фізичного, душевного та соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб, та фізичних дефектів”. Все вище наведене є безспірною підставою для судового захисту порушених прав громадянина України - [PERSON], та задоволення позову в повному обсязі. Тому на підставі вищевикладеного і

Outcome: approved