Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON],[PERSON], зазначивши в ньому що відповідачем [PERSON] вони знаходились в фактичних шлюбних стосунках з 1998 року, проживали разом, вели спільне господарство, добудовували за спільні кошти будинок [ADDRESS], який належав мені на праві особистої власності. За пропозицією відповідача вони, знаходячись в фактичних шлюбних відносинах, 08.09.1999 року уклали з ним договір купівлі-продажу належного їй будинку [ADDRESS], так як відповідач побоювався претензій на будинок з боку її першого чоловіка. Готовність будинку на момент укладення договору купівлі-продажу становила 62% . 31.10.2000 року вона та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений шлюбний контракт , на підставі якого будинок [ADDRESS] визнаний ними спільною сумісною власністю і в разі поділу майна подружжя після вступу в силу контракту ділитиметься порівну. Шлюбний контракт (договір) набрав чинності з моменту реєстрації' ними шлюбу, тобто з 24 листопада 2000 року. 13 листопада 2006 року шлюб між ними розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зроблений актовий запис № 969. На момент укладення між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу готовність будинку складала 62%. На час припинення подружніх стосунків готовність будинковолодіння становить 76%, що підтверджується висновками спеціаліста та Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2003 року. У відповідності до рішення Апеляційного суду за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 31% будинковолодіння. За [PERSON] та нею ([PERSON]) повинно бути визнано право власності згідно шлюбному контракту (договору) та у відповідності до ст.271 Кодексу про шлюб та сім'ю України в рівних долях по 22,5% будинковолодіння (виходячи із 76% - 45%:2, виходячи з 100% - 31 - доля відповідачки [PERSON], у них із [PERSON] - по 34,5%). Згідно висновку № 03/3049 спеціаліста будинковолодіння № 28а по вулиці Горіхівській можливо поділити на три квартири за декілька ми варіантами. На її думку, найбільш правильним 3-й варіант. Рішенням № 40/3 від 24 березня 2004 року виконкому Шевченківської районної ради наданий дозвіл на поділ будинковолодіння згідно представленому варіанту. Як вбачається із висновків експерта, тільки квартира № 1 може бути після проведення будівельних робіт повністю відокремлена від інших двох квартир, а в квартирах № 2 та № 3 є цілий ряд приміщень, які можуть бути тільки в загальному користуванні двох власників Просить встановити порядок користування будинком за варіантом, згідно якому може бути для її користування влаштована окрема квартира № 1, що складає 34,5/100 від всього будинку вартістю 18 409 грн. з окремим входом, а для користування відповідачів квартира № 2 вартістю 16.666,5 грн., що складає 31,2/100 будинковолодіння і 18.268,5 грн., що складає 34,3/100 будинковолодіння. Відповідачі за власним розсудом можуть самі визначити для себе другу або третю квартиру в будинковолодінні. Вона вимушена просити встановити саме такий порядок користування будинковолодінням, так як частина будинковолодіння, яку вона просить виділити у користування розміром 34,5/100 на суму 18 409 грн. може бути повністю відокремленою. Між мною та відповідачами склалися вкрай ворожі стосунки і якщо буде встановлений інший порядок користування будинковолодінням, наприклад, частина будинковолодіння з приміщеннями загального користування, - це може привести до самих негативних результатів. Просить визнати за нею право спільної часткової власності на 34,5% на суму 18409 грн. будинковолодіння, яке розташоване по вулиці Горіхівській, 28а. Просить встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] між співвласниками -[PERSON], [PERSON] і [PERSON] , виділивши в її користування - квартиру № 1 жилому будинку на першому поверсі - сходи вартістю 706 грн., коридор площею 5,20 квм, вартістю 1482 грн., кухню - 8,70 кв. м - вартістю 2479 грн., жилу кімнату - 16,80 кв.м - вартістю 4787 грн., сумісний санвузол - 8,30 кв.м - 2518 грн., коридор - 5,70 кв.м - 1664 грн.; в підвалі - Приміщення площею 25,60 кв.м вартістю 3878 грн., приміщення площею 4,10 кв.м. вартістю 643 грн., 1 /3 вигрібної ями, 1/3 огорожі 72 метри вартістю 180 В користування [PERSON] виділити квартиру № 2 - жилому будинку: жилу кімнату площею 15,60 кв.м., комору 0,70 кв. м вартістю 5071 грн., а в підвалі - приміщення 1,40 кв. м вартістю 220 грн. приміщення 12,30 кв.м вартістю 1863 грн. приміщення площею 4,10 квм вартістю 621 грн., 1/3 вигрібної ями, 1/3 огорожі 71,5 м. вартістю 180 грн. та пташник площею 6,00 кв. м вартістю 880 грн. В користування відповідачці [PERSON] виділити квартиру № 3, яка складається з жилої кімнати площею 15,50 квм, вартістю 2474 грн., жилої кімнати площею 15,60 кв.м, вартістю 2489 грн., балкону вартістю 190 грн., а в підвалі - приміщення 3,70 кв. м вартістю 560 грн., приміщення 5,30 кв. м вартістю 803 грн., приміщення 4,40 кв. м вартістю 690 грн., приміщення 3,10 кв. м вартістю 470 грн. В загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити в будинку - приміщення площею 4,60 кв. м вартістю 498 грн., приміщення 2,60 кв. м вартістю 379 грн. , приміщення 4,70 кв. м вартістю 669,50 грн., приміщення 4,60 кв. м вартістю 313 грн., приміщення 4,40 кв. м вартістю 684,50 грн., приміщення 1,70 кв.м вартістю 242 грн, приміщення (жила кімната) 14,90 кв. м вартістю 2260,5 грн., приміщення 7,10 квм вартістю 483 грн., а в підвалі - приміщення площею 2,40 квм вартістю 181,50 грн., приміщення 4,90 квм вартістю 371 грн., приміщення 7,10 кв. м вартістю 538 грн., приміщення 4,60 кв. м вартістю 348,5 грн. площею 6,60 кв. м вартістю 500 грн., площею 3,90 кв. м вартістю 291,5 грн. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсяз0і, підтвердивши обставини, які викладені в позові. [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що [PERSON] не набула права власності на спірне будинковколодіння, перебувала з ним в шлюбі лише 2 тижні, ніякої участі в проведенні добудови будинку вона не приймала. Він купив в неї цей будинок до їх шлюбу, заплатив за нього гроші. Щодо встановлення порядку користування будинку, позовні вимоги також не визнав і пояснив, що будинок взагалі непридатній для житла, проживати в ньому не можливо, крім цього [PERSON] не має взагалі ніяких прав на цей будинок. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 4 серпня 2004 року є власником 31% незакінченого будівництвом жилого будинку [ADDRESS]. Даний будинок був придбаний [PERSON] в 1999 році, тобто під час їх перебування в шлюбі. Будинок був частково добудований після того, як вони припинили шлюбні відносини, але[PERSON] участі в добудові не приймала і не має прав на цей будинок. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст.. 27-1 КПШС України особи, які беруть шлюб, мають право за власним бажанням укласти угоду щодо вирішення питань життя сім»ї (шлюбний контракт), в якій передбачити майнові права і обов»язки подружжя. Порядок укладення шлюбного контракту визначається Кабінетом міністрів України. Судом встановлено, що дійсно 31 жовтня 2001 року [PERSON]. та [PERSON] уклали шлюбний контракт , на умовах якого житловий будинок [ADDRESS], який на час укладення контракту на праві власності належить чоловікові визнається спільною сумісною власністю і в раз поділу майна подружжя після вступу в силу цього контракту ділитиметься порівну. Даний контракт був нотаріально посвідчений та набрав законної сили в день реєстрації між ними шлюбу, тобто 24 листопада 2000 року. Пунктом 2 порядку укладення шлюбного контракту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1993 року № 457 передбачено, що умови шлюбного контракту щодо переходу права власності на нерухоме майно і інше майно, якщо законодавством передбачений спеціальний порядок набуття цього права, вважаються виконаними лише після належного оформлення. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може звернутись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. [PERSON] не виконані належним чином умови шлюбного контракту, не дотриманий передбачений законом порядок набуття права власності [PERSON] на їх спільне майно, а саме не укладено будь-якої угоди про відчуження Ѕ частини спільного майна на її користь, тобто ним оспорюється її право власності на це майно. У [PERSON] відсутній будь-який правовстановлюючий документ на підтвердження її права власності на спірне будинковолодіння внаслідок невиконання [PERSON] умов шлюбного контракту. Визнання за [PERSON] права власності на спірне майно є необхідною умовою захисту її права власності , а тому суд приходить до висновку, що за нею слід визнати право на Ѕ частину спільного майна з бувшим чоловіком [PERSON] Згідно вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 1 жовтня 2003 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсним шлюбного контракту та визнання права власності на 38% незакінченого будівництвом жилого будинку встановлено, що незакінчений будівництвом будинок (готовністю 62%) [ADDRESS] був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], а саме в вересні 1999 року, в зв»язку з чим за [PERSON] судом було визнано право на 31% незакінченого будівництвом жилого будинку [ADDRESS]. На час укладення шлюбного контракту з[PERSON] готовність даного будинку складала 76%, що також встановлено зазначеним судовим рішенням. Зважаючи на те, що за [PERSON] було визнано право на 31% цього будинку, то [PERSON] мав у власності на час укладення шлюбного контракту лише 45% незакінченого будівництвом жилого будинку [ADDRESS], з яких відповідно слід визнати Ѕ частину, а саме 22,5% право власності за [PERSON] відповідно до умов шлюбного контракту. Що стосується вимоги[PERSON] про визнання за нею права власності на 34, 5 % будинковолодіння, яке розташоване [ADDRESS], суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як даний будинок не завершений будівництвом, відсоток його готовності складає лише 76%, а у відповідності до вимог ст..331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно( житлові будинку, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Крім цього суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога[PERSON] щодо встановлення порядку користування жилим будинком [ADDRESS]. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, на який посилається позивачка [PERSON], якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Пунктом 9 цієї ж постанови передбачене, що за позовом дружини, членів сім»ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку якщо враховуючи ступінь його готовності можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Так як спірний будинок є незакінченим будівництвом - 76% готовності , позовні вимоги [PERSON] стосуються не поділу незакінченого будівництвом будинку, а встановлення порядку користування жилим будинком, яким не є будинок [ADDRESS], так як не зданий в експлуатацію, суд вважає не можливим встановлення порядку користування ним. На підставі викладеного,

Outcome: partial