Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

У січні 2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON], в інтересах якої діє опікун [PERSON], про поновлення строку позовної давності і визнання права власності на 1/2 частину квартири, що була придбана у період шлюбу. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 1990р. У період шлюбу 15.04.1998р. за договором купівлі-продажу ними придбана квартира [ADDRESS], яка документально була оформлена на відповідачку як власника. 19.08.2003р. за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя визначено місце проживання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], з ним. У період розірвання шлюбу, 08.02.1999р., жінка [PERSON] обіцяла переоформити квартиру на їх сина [PERSON], у зв"язку з чим не звертався до суду із позовом про визнання права власності на частку квартири, як на об"єкт спільного майна подружжя. У грудні 2006р. довідався про наявність великої заборгованості по комунальним послугам у спірній квартирі, через що виникла загроза втрати цієї квартири, у зв"язку з чим вважає, що його право на зазначене нерухоме спільне майно подружжя порушено. Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаної квартири і поновити строк звернення за судовим захистом із даними позовними вимогами. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги і пояснив, що у період з 1990р. перебував у шлюбі з [PERSON], від якого мають дитину [PERSON]. Деякий час до 1993-1994р. проживали у батьків відповідачки в с.м.т. Мангуш. Періодично з 1994р. дружина стала виїзджати за кордон по декілька місяців, коли сімейні стосунки зберігались шляхом листування і телефонних дзвінків, а по приїзду проживали разом із сином однією родиною. Спірну квартиру придбали у період шлюбу за суму еквівалентну близько 4,5тис.долам США, з яких кошти відповідачки у сумі близько 1,5тис.доларів США, його накопичена заробітна плата і виручені матір"ю кошти від продажу акцій підприємства загалом в сумі близько 2тис.доларам США, а також позичені матір"ю у сусідки 500 доларів США. З довіри до дружини квартира документально була оформлена на неї. Проживали в спірній квартирі разом із сином втрьох, за виключенням періоду, коли дружина виїзджала за кордон. Після розірвання шлюбу між сторонами не виникало питання про розподіл спільного майна у зв"язку із домовленістю між ними залишити квартиру синові. Вперше він зіткнувся з невизнанням відповідачкою його права на користування спірною квартирою у 2001 році, коли відповідачка і її батько забрали ключі у дитини [PERSON], згодом поміняла замки. А про невизнання і порушення його права власності на частину спільного майна подружжя він узнав у 2006 році, коли [PERSON] поінформувала про намір продавати квартиру, всупереч домовленості між сторонами, і своїм підписом просила погодити продаж. Законний представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог, пояснив, що спірна квартира була придбана суто за власні кошти доньки, заработані нею за кордоном, у період її окремого від позивача проживання після припинення фактичних шлюбних відносин. Пред"явив зустрічний позов в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поновлення строку звернення із даними позовними вимогами до суду, визнання права особистої приватної власності [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS]. Зазначав, що з 1994р. донька разом із сином проживала в нього в с.м.т. Мангуш, з цього часу [PERSON] проживав окремо від сім"ї. З 1994р. донька виїзджала за кордон до різних держав на роботу, по поверненні привозила заработані для придбання житла кошти сумарно в розмірі понад 11тис.доларів США. В травні 1998р. за рахунок цих коштів придбала спірну квартиру для себе і дитини. Уточнив в ході судового розгляду, що з 1995 по 2001р.р. онук жив з батьком [PERSON], а коли приїзджала донька з-за кордону, то вона із дитиною проживала то з ним в с.м.т Мангуш, то в іншому місці, а де - він не знає. З моменту придбання квартири в цьому помешканні жили з дозволу доньки [PERSON] із сином [PERSON], в тому числі і після розірвання шлюбу. Між собою донька і [PERSON] домовились, що функцію по утриманню і вихованню дитини позивач бере на себе, що і робив позивач з 1998р. Ключі донька забрала від квартири у 2001р. Донька зареєстрована в спірній квартирі з 10.05.2007р., а до цього часу з моменту придбання в квартирі ніхто не був зареєстрований. Влітку 2006р. донька просила документи на квартиру з метою її продажу, у зв"язку з чим він поставив у спірній квартирі новий замок. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] і в поновленні пропущеного ним строку на звернення за судовим захистом, а його позов в інтересах [PERSON] задовольнити і поновити пропущений строк позовної давності у зв"язку з оспорюванням [PERSON] права особистої приватної власності доньки на квартиру. Представник залученого у якості третьої особи органу опіки і піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не прибув, надавши лист про вирішення справи по суті у відсутність представника цього органу із врахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши позивачку, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню по суті вимог і в частині поновлення строку на звернення за судовим захистом, а зустрічний позов [PERSON] в інтересах [PERSON] таким, що підлягає задоволенню в частині поновлення строку на звернення до суду із зустрічним позовом, а в частині задоволення вимог по суті не підлягає задоволенню з наступних підстав. Оскільки правовідносини з розподілу майна подружжя виникли до 2001р., то в даному випадку для їх регулювання мають застосовуватись положення Кодексу про шлюб та сім"ю України в редакції 1969р. Матеріалами справи встановлено, що з 27.10.1990р. сторони перебували у шлюбі, зареєстрованим міським відділом ЗАГС м. Маріуполя - актовий запис № 3206. [PERSON] і [PERSON] мають від шлюбу дитину - [PERSON], [INFO] - актовий запис № 18 вчинений 12.02.1991р. відділом РАГС Першотравневого районного управління юстиції (а.с. 6). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19.08.2003р. визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], із батьком [PERSON] [ADDRESS](а.с. 8-9). За змістом висновків суду підставою для прийняття такого рішення стало самоусунення відповідачки [PERSON] від виховання дитини, а також зазначено встановлені обставини як то утримання [PERSON] свого сина. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 09.11.1998р., що набрало чинності 21.11.1998р., шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 99). За свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, 08.02.1999р. за актовим записом № 05 зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 5). За договором купівлі-продажу, посвідченим 15.04.1998р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В., укладеним між продавцем - [PERSON] і покупцем [PERSON], придбана в період шлюбу сторін квартира [ADDRESS]. Маріупольським БТІ зареєстровано право власності на дану квартиру за [PERSON] (а.с. 7, 14). У власності позивача [PERSON] згідно з інформацією Маріупольського БТІ немає будь-якого нерухомого майна (а.с. 107). З особистого рахунку вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значиться такою, що проживає, але без реєстрації,[PERSON] (а.с. 10). З паспортних даних [PERSON] вбачається, що вона в період з 05.08.1992р. по 26.04.2007р. була зареєстрована в помешканні своїх батьків [ADDRESS]. А в спірній квартирі [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована тільки з 10.05.2007р. (а.с. 101). Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 14.03.2007р., що набрало чинності 27.03.2007р., за заявою [PERSON] на підставі клопотання виконавчого комітету Мангушської селищної ради за рішенням № 35 від 14.03.2007р. [PERSON] визнано недієздатною у зв"язку з тим, що остання страждає хронічним психіатричним захворюванням і через свій психічний стан не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 36, 38). Даним судовим рішенням опікуном [PERSON] призначено її батька [PERSON] Відповідно до ст. 28 ч. 2 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Перевіряючи доводи зустрічного позову, обгрунтовані ст. 28 ч. 2 КпШС України, суд з"ясував наступне. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що є матір"ю позивача [PERSON], пояснила, що після приїзду з Югославії невістка [PERSON] привезла незначну грошову суму. В 1998р. невістка дала на придбання квартири 1,5тис.доларів, що привезла із Германії, 2 тис. доларів скопичених нею і сином, і 500доларів, що зайняла у сусідки [PERSON] і всі ці кошти витратили для придбання квартири. До 2001р. син проживав з невісткою в сім"ї гарно, коли вона приїзджала із-за кордону то вони жили в тому числі і у неї в квартирі по вул. Азовстальській, де зареєстрований онук [PERSON]. Влітку 2001р. батько відповідачки [PERSON] вигнав сина із онуком [PERSON] зі спірної квартири. Зараз син із онуком знімають квартиру. Син не звертався до суду, оскільки хотів, щоб квартира залишилась онуку [PERSON]. А звернувся до суду у 2007р. у зв"язку з тим, що напередодні в її присутність, прийшла невістка [PERSON] і сказала, що буде продавати квартиру. Допитаний в судовому засіданні в присутності батька неповнолітній свідок [PERSON], що є дитиною сторін, пояснив, що проживав з дитинства у с.м.т. в Мангуші у дідуся [PERSON], а потім у бабусі [PERSON] по вул. Азовстальській, згодом батьки купили квартиру, мати виїзджала за кордон, на період її відсутності він проживав з батьком, а коли мати поверталась, то вони проживали всі разом із батьком і матір"ю. Зараз вони з батьком знімають квартиру, оскільки розміститись у бабусі по вул. Азовстальській, де він зареєстрований, немає змоги. Після розлучення батьки жили разом аж до 2001р., доки мати не вигнала батька. Свідок [PERSON], що є сусідкою [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що у 1998 році займала гроші матері позивача [PERSON] у сумі 500доларів США на придбання квартири, оформивши розписку. Зі слів [PERSON], знає, що вона добавляла синові на квартиру гроші. Її син ходив разом із [PERSON] оформлювати картиру. Позивач робив балкон в спірній квартирі. [PERSON] їздила за кордон. [PERSON] із [PERSON] перестали разом проживати приблизно з 2002р. Як розповідала [PERSON], у 2007р. прийшла до них [PERSON] і сказала [PERSON] підписати погодження про продаж спірної квартири, а [PERSON] казав, що квартира має бути залишена дитині. Досліджена в судовому засіданні розписка [PERSON] про позику у [PERSON] коштів у придбання квартири (а.с. 123), судом не береться до уваги, оскільки за відсутності інших безперечних доказів, сама по собі, вона не свідчить про внесення саме позичених коштів у придбання квартири, а допитаним в судовому засіданні свідкам це достеменно не відомо. Свідок [PERSON], що є співпрацівником [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що донька [PERSON] виїзджала за кордон, звідкіля привозила одяг, взуття, зі слів [PERSON] - гроші, які збирала на квартиру. Останні 2 роки, як чув, [PERSON] проживає з позивачем. Свідок [PERSON], що є подругою [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] їй казала, що придбала квартиру у 1998р. близько за 5тис. доларів. Чи вносив кошти [PERSON] їй невідомо. Наскільки їй відомо із спілкування із [PERSON], на момент придбання квартири вона не проживала однією сім"єю із [PERSON]. Пілся від"їзду [PERSON] у 2000р. за кордон, в спірній квартирі залишались проживати син [PERSON] із чоловіком [PERSON]. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх позовних вимог або заперечень. Представник відповідачки [PERSON], не визнаючи позовних вимог [PERSON], і посилаючись на придбання донькою квартири в період окремого її проживання із зятем при фактичному припиненні шлюбних відносин, не надав в обгрунтування своїх заперечень переконливих доказів і не спростував доводів позивача. А зібрані по справі докази, зокрема, об"єктивні підтвердження свідків, засвідчують існування сімейних відносин між сторонами станом на момент придбання спірної квартири у 1998 році. Таким чином, суд доходить до висновку, що квартира була придбана у період шлюбу сторін. В ході перевірки доводів сторін з приводу вкладання певних грошових сум у придбання спільного майна з"ясовано наступне. З довідки ПП "Аленушка", що знаходиться в Приуральському районі Російської Федерації Ямало-Ненецького округу від 25.01.1995р. вбачається, що на зазначений період часу [PERSON] працювала секретарем-референтом (а.с. 97). Зі свідоцтва [NUMBER], виданого Консульством України в Берліні-ФНР 06.03.1998р., засвідченого Посольством України в ФРН, вбачається, що [PERSON], [INFO], повернута в Україну (а.с. 100). За даними Державної прикордонної служби України під прізвищем [PERSON] відповідачка у період з 1994р. по 1998р. не проходила перевірку паспортних документів під час проведення прикордонного контролю (а.с. 114). Будь-яких належних і допустимих доказів в обгрунтування доводів щодо придбання спірної квартири за кошти [PERSON], заработані нею за час роботи за кордоном, стороною відповідачки не надано і судовим розглядом не здобуто (а.с. 101). Отже доводи в цій частині суд вважає не доведеними. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що він за час подружнього життя працював газорізчиком: в період 02.11.1989р.-31.07.1994р. на металургійном комбінаті "Азовсталь", 19.12.1994р.-03.06.1998р. в МПП "Фаік-ІІ", 18.08.198р.-03.09.1999р. на металургійном комбінаті "Азовсталь" (а.с. 20-22 об"єднаної справи № 2-2297/08). Втім, доводи позивача з приводу внесення ним сум його заробітної плати в розмірі близько 2000 доларів США також не підтверджені доказами і суд не прийняв у якості доказів розписку про отримання матір"ю позивача [PERSON] коштів у сумі 500доларів США в борг у [PERSON], оскільки цей документ достовірно не свідчить про вкладення позичених коштів у придбання квартири, а не на інші цілі. До того ж, в ході судового вирішення спору позивач [PERSON] зазначав, що квартиру придбали за кошти, що збирались як відповідачкою, так і ним, що суд визнає як доведену обставину в сенсі ст. 61 ч. 1 ЦПК України. Відповідно до ст. 22 КпШС України м айно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, за відсутності будь-яких доказів з обох сторін про вкладення особистих коштів, відсутністю домовленості сторін з приводу розподілу часток у спільно придбаному за період шлюбу майні або шлюбного контракту, суд вважає спірну квартиру об"єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]-[PERSON] з визначенням за сторонами рівних ідеальних часток по 1/2 за кожним. Тому вважає заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] В інтересах [PERSON] необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування заперечень представник відповідачки в судовому засіданні зазначає на сплив трьохрічного строку, протягом якого позивач мав оспорити особисте право відповідачки на нерухоме майно. Вирішуючи питання щодо обгрунтованості доводів сторін з приводу строків звернення за судовим захистом суд суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 29 ч. 2 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Зважаючи на положення ст. 44 КпШС України шлюб між [PERSON] і [PERSON] припинений 08.02.1999р. Відповідно до ч. 3 ст. 29 КпШС України для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. За положеннями ч. 2 ст. 80 ЦК України в редакції 1963р., що підлягає застосуванню в даному випадку, якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Як доведено в ході судового розгляду, невизнане відповідачкою [PERSON] право позивача [PERSON] підлягає захистові. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] зазначав, що з моменту придбання квартири у 1998р. позивач [PERSON] проживав у спірній квартирі з сином, навіть коли дочка поїхала за кордон у 1999р. З 1998 року батько [PERSON] виховував і утримував дитину. Тобто і після розірвання шлюбу 2001р. відповідачкою не оспорювалось право позивача на спірну квартиру. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати поважними зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності, як той факт, що після розірвання шлюбу сторін під сумнів у 2001 році було постановлено його право користування спірною квартирою, а право володіння оспорювалось з 2007р., коли [PERSON] виявила намір про продаж квартири, тим самим порушивши домовленість між сторонами про залишення квартири дитині, яку підтвердив представник відповідача і свідок [PERSON] За таких обставин суд вважає за необхідне поновити [PERSON]. пропущений з поважних причин строк позовної давності. У зв"язку із оспорюванням [PERSON] в межах основного позову права особистої приватної власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, що змусило представника [PERSON] звернутись із зустрічними вимогами в інтересах [PERSON] за захистом оспорюваного права особистої приватної власності на квартиру в цілому, суд вважає, визнати ці причини поважними і поновити строк звернення [PERSON] в інтересах [PERSON] із зустрічним позовом. Втім, суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] за їх суттю з вищенаведених мотивів. Отже, суд, оцінивши зібрані докази, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини сторін, що передбачено ст. 29 КпШС України, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON], визнавши за ним і за відповідачкою право власності за кожним на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. За необгрунтованості позовних вимог [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], і відмови в їх задоволенні згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України не підлягаються стягненню з іншої сторони судові витрати по оплаті судового збору, витрати з ІТЗ і витрати по оплаті правової допомоги. На підставі ст.ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. 80 ЦК України (в редакції 1963р.),

Outcome: approved