Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач 01.04.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, моральної шкоди та судових витрат посилаючись на те, що 24 грудня 2002 року між ним, фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] було укладено і зареєстровано в Монастирищенському РЦЗ за порядковим № 255 трудовий договір, відповідно до якого останній був прийнятий на посаду водія з обов'язковим виконанням відповідних завдань. 25 листопада 2005 року о 16 годині на 77 км автодороги Київ-Одеса [PERSON]., перебуваючи в трудових відносинах з ФО-СПД [PERSON]. та керуючи автомобілем БАЗ ( державний номерний знак [NUMBER]), який належить позивачу, порушив пп. „б" п. 2.3, 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України - не врахував обстановку, не вибрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем МАЗДА Е 2200 (державний номерний знак [NUMBER]), за кермом якого знаходився [PERSON]. на підставі генеральної довіреності від імені свого брата [PERSON]. Автомобілю [PERSON]. було завдано значних механічних пошкоджень даною дорожньо-транспортною пригодою. Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.03.2006 р. [PERSON]. було визнано винним в вчиненні даного ДТП й притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 21 квітня 2006 року в Білоцерківський районний суд Київської області [PERSON]. було подано позов до ФО-СПД [PERSON]. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою ДТП. Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 10.05.2006 р. дану цивільну справу за заявою [PERSON]. було направлено в Борзнянський суд Чернігівської області для розгляду по суті. Заочним Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області по справі № 2 - 247 / 06 від 25 липня 2006 року було вирішено стягнути з позивача на користь [PERSON]. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20085,31 грн., моральної шкоди 2000 грн., в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги адвокатом 300 грн., витрати, пов'язані з розглядом справи у суді 33,12 грн., держмито в сумі 200,85 грн. та 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ на користь ДП „Судовий інформаційний центр". Сторонами у судовій справі, а саме між позивачем та [PERSON]. (представник за довіреністю [PERSON].) було укладено мирову угоду 14 березня 2008 року та передано її до суду того ж дня. Відповідно до даної мирової угоди позивач на момент її укладення визнає свою відповідальність перед [PERSON]. у розмірі 22918,31 грн. Дана грошова сума була визнана [PERSON]. повною та обгрунтованою, і була отримана до підписання сторонами мирової угоди. Отже, позивачем було проведено відшкодування шкоди, завданої його працівником [PERSON]. згідно норм ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України. За ст. 1166 ЦК України передбачається, що працівник, який завдав шкоди (матеріальної, моральної), відповідає перед фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності у регресному порядку. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Власне ці дії були проведені позивачем. У такому випадку, згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Позивач дотримався виконання зобов'язання перед [PERSON]., тому він має право на одержання регресного відшкодування від [PERSON]. Крім того, позивач також має право на отримання відшкодування витрат за надання правової допомоги адвокатом, яка становить 2500 грн., що передбачається в ст. 84 ЦПК України та заслуговує на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оцінене ним в 3000 грн. з огляду на наступне: фізичній особі було завдано душевних страждань, які потім відобразилися на стані здоров'я ;внаслідок довготривалих судових перепетій та судових тяганин було завдано приниження його діловій репутації, як фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності, яка до даного моменту мала великий попит на ринку здійснення даних послуг та сформувала собі першокласний діловий імідж. Про відшкодування моральної шкоди Відповідач неодноразово позивачем особисто попереджався, але ніяким чином на це не відреагував, тому позивач змушений звертатись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON]. не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представництво своїх інтересів в судовому засіданні надав представнику адвокату [PERSON]., що не суперечить положенням ст. 38 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON]. ( діє на підставі ордеру № 71 від 22.04.2008 року) позов підтримав повністю, вважає його обґрунтованим та повністю доведеним з огляду на наступне : [PERSON]., позивач у справі, надав докази того що з нього за рішенням Борзнянського районного суду як з власника джерела підвищеної небезпеки стягнуто відповідну суму коштів на користь [PERSON]. в зв'язку з ДТП. Рішення суду набрало законної сили та на даний час чинне. Позивач надав суду докази того, що сума за судовим рішення сплачена позивачу [PERSON]. При подачі позову позивач керувався положеннями ст. 1172 ЦК України, ч. 1 якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Відповідач [PERSON]. заперечує проти позову та вважає, що він може відповідати за позовом тільки в межах свого середньомісячного заробітку, який був на момент ДТП. При цьому відповідач посилається на статті КЗпП України. Вважає, що дане посилання на ст. ст. 132, 134, 233 КЗпП України за якими передбачено відповідальність працівника перед роботодавцем лише в межах середньомісячного заробітку є безпідставним. Вважає, що вказане необхідно застосовувати лише в певних випадках, а саме якщо пошкоджено або знищено матеріальні цінності, які передані працвівникку. Позивач [PERSON]. не заявляє будь-яких вимог на відшкодування збитків завданих його автомобілю в результаті ДТП за кермом якого перебував [PERSON]. Мова в позові йде виключно про шкоду, яка заподіяна діями відповідача [PERSON]. третій особі і яку [PERSON]. відшкодував. Дійсно між позивачем та відповідачем укладена трудова угода, згідно якої [PERSON]. працював в позивача водієм автобуса. 25 листопада 2005 року сталася ДТП з участю автобуса який належав на праві власності [PERSON] і за кермом якого перебував відповідач [PERSON]. Винним в ДТП визнаний саме [PERSON]., що підтверджується постановою судді Монастирищенського районного суду про притягнення його до адмінвідповідальності за порушення ПДР, що призвели до пошкодження транспортних засобів. [PERSON]. ставить питання про відшкодування шкоди не йому особисто, тобто не автомобілю яким керував [PERSON]. та який належить йому на праві власності, а шкоди завданої транспортному засоб третьої особи [PERSON]., автомобіль якого в ДТП отримав механічні пошкодження і відповідно вартість яких визначена 22 918 грн. 31 коп. [PERSON]., як власник джерела підвищеної небезпеки відшкодував шкоду [PERSON]. власнику автомобіля марки “Мазда”, що підтверджується укладеною мировою угодою, яка була затверджена Борзнянським районним судом та передана в ДВС. Саме відшкодування збитків [PERSON]., як власником транспортного засобу стало підставою звернення в суд з позовом, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду за безпосереднього винуватця може ставити питання про стягнення з нього збитків в регресному порядку. Всі підстави позову зазначені в позовній заяві. Враховуючи заперечення відповідача, [PERSON]. вказує, що ДТП сталося не з його вини, а з вини [PERSON]., оскільки постанова Монастирищенського районного суду скасована, однак крім цієї постанови існує рішення Борзнянського районного суду, який визначив наявність вини в ДТП саме [PERSON]. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON]. позов не визнав повністю та пояснив, що він на момент ДТП, а саме 25.11.2005 року перебував в трудових відносинах з [PERSON]. та відповідно був при виконанні своїх трудових обов'язків. Після ДТП [PERSON]. жодного разу не з'явився на засідання в Борзнянський районний суд та на експертизу транспортного засобу марки “ Мазда”, який був пошкоджений. Вважає, що якби позивач належним чином захищав свої права в суді матеріальні збитки були б набагато меншими. Одразу після ДТП він продовжував працювати у позивача, а вже після рішення Монастирищенського районного суду позивач йому роботи не давав. Про розгляд справи в Борзнянському районному суді йому було відомо, однак на засідання суду він не їздив оскільки [PERSON]. сказав йому не їхати. Рішення суду, як тертя особа він не оскаржував тому, що воно стосувалося [PERSON]. Він повністю заперечує свою вину в ДТП. На даний час він працює водієм в АТП і його заробітна плата складає від 800 до 1000 гривень, але за три місяці заробітну плату не отримував. В сім'ї є дочка, яка навчається, хвора дружина. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON]. ( діє на підставі ордеру від 15.05.2008 року) позов не визнав повністю та пояснив, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені з огляду на наступне : позивач зазначає що надав докази, що з нього стягнуто кошти за рішенням суду. [PERSON]. не відстоював законність судового рішення. Суд в рішенні зазначив, що бере за основу адміністративну справу, протокол, який є доказом вини [PERSON]., пояснення свідків, що є неправомочним, оскільки постанова в адміністративній справі скасована. Єдиним доказом провини [PERSON]. є адміністративна справа, яка не має юридичної сили. [PERSON]. повинен був захищати свої права та оспорювати рішення Борзнянського районного суду, чого він не зробив. Крім цього вважає, що порушена підсудність розгляду цивільної справи про стягнення з [PERSON]. збитків. [PERSON]. пропонував їхати на засідання суду та на експертизу, але [PERSON]. його зупиняв, що говорить про те, що [PERSON]. був відсторонений від можливості захистити свої права та права [PERSON]. Вважає, що доказів сплати [PERSON]. збитків [PERSON]. суду не надано. Обставина припинення виконавчого провадження не свідчить про розмір відшкодування. Не виключається, що між [PERSON]. і [PERSON]. була домовленість про відшкодування значно меншої суми збитків. Відповідач [PERSON]. заперечує проти розміру шкоди, оскільки відшкодування можливе було в розмірі 3000 гривень, а [PERSON]. це не довів. Цивільно-правові стосунки між [PERSON]. і [PERSON]. свідчать про те, що [PERSON]. не захистив свої права та інтереси. Вважає, що між позивачем та відповідачем склалися не цивільно-правові, а трудові відносини, що зазначено і в рішенні суду. Згідно практики стягнення проведено відповідно до трудового законодавства. При вирішення даного спору необхідно керуватись трудовим законодавством, а саме ст. ст. 130, 132 КЗпп України, які регламентують межі відповідальності. Рішення Борзнянського районного суду на даний час в силі, в законному порядку не оскаржено. Вважає, що шкода виплачена [PERSON]. [PERSON]. може бути відшкодована [PERSON]. в межах його середньомісячного заробітку. Стаття 137 КЗпП України дозволяє зменшити розмір відшкодування шкоди залежно від майнового стану відповідача. Матеріальних цінностей у відповідача не має, дитина навчається та потребує матеріальної допомоги, дружина хворіє, що підтверджено документально. Матеріальний стан відповідача свідчить про те, що розмір майнової шкоди може бути зменшений. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений ст. 233 КЗпП України і оскільки питання про його поновлення не ставиться тому позов і з цих підстав не підлягає до задоволення. Моральна шкода взагалі не передбачена та позивачем не доведена. Вимоги про стягнення коштів за надання юридичної допомоги не обґрунтовані та документально не підтверджені. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В частині стягнення майнового відшкодування в порядку регресу повністю виходячи з наступного : Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За заочним рішенням від 03.11.2006 року Борзнянського районного суду Чернігівської області у справі за позовом [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди встановлено, що [PERSON]. звернувся з позовом до суду до [PERSON]. про відшкодування матеріальних збитків в сумі 15 794 грн. 37 коп. та моральних збитків в сумі 10 000 грн., в судовому засіданні позивачем збільшено позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків до 23 798 грн. 31 коп. мотивуючи тим, що 25.11.2005 року о 16 год. на 77 км автомобільної дороги Київ-Одеса з вини водія [PERSON]., який перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем по справі керував автомобілем марки БАЗ, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль марки МАЗДА Е 2200, державний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, в зв»язку з чим і просить стягнути з відповідача вартість відновлювальних робіт. За рішенням вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20085 грн. 31 коп., моральної шкоди 2000 грн., в рахунок відшкодування витрат понесених за надання правової допомоги адвокатам 300 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи в суді 33 грн. 12 коп. Стягнути з [PERSON]. на користь держави державне мито в сумі 200 грн. 85 коп. та 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на користь ДП ”Судовий інформаційний центр” (а.с. 6-7); Доказів того, що рішення скасоване чи не набрало законної сили, суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов»язків. Сторони у справі, а саме позивач, як фізична особа суб»єкт підприємницької діяльності та відповідач [PERSON]. на момент ДТП перебували в трудових відносинах згідно трудового договору між працівником та фізичною особою від 24.12.2002 року за № 255, який зареєстровано в Монастирищенському районному центрі зайнятості (а.с. 8); Той факт, що фізична особа суб»єкт підприємницької діяльності [PERSON]. відшкодував шкоду заподіяну його працівником, відповідачем у справі [PERSON]., потерпілому [PERSON]. підтверджується матеріалами виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-247/06 від 03.11.2006 року, а саме заявою [PERSON]. ( представника позивача за дорученням) про повернення виконавчого листа без подальшого виконання в зв»язку з тим, що борг по справі погашено в повному обсязі ( а.с. 78). Суд вважає, що позивач виконав зобов'язання перед [PERSON]., та відшкодував шкоду заподіяну відповідачем [PERSON]., а тому він має право на одержання регресного відшкодування від [PERSON]. Посилання відповідача та його представника на те, що в даному випадку мають місце не цивільно-правові відносини, а трудові суд вважає безпідставним, оскільки дійсно відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Однак, в позовній заяві позивач ставить вимогу про відшкодування збитків в регресному порядку заподіяних не автомобілю марки БАЗ, державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві власності ( тобто не майну підприємства, установи, організації, майну роботодавця), а стягнення збитків, які позивач відшкодував за [PERSON]. [PERSON]., як винного в спричиненні вказаних збитків, що фактично і дає йому право звертатися до відповідача в регресному порядку. Виходячи з викладеного, суд вважає, що в даному випадку між позивачем та відповідачем мають місце саме цивільно-правові відносини, а не трудові, як посилається відповідач та його представник. Тому, суд не застосовує строк позовної давності передбачений ст. 233 КЗпП України. Право зворотної вимоги до винної особи, в особи яка відшкодувала збитки за винну особу, виникає з моменту відшкодування збитків, тобто в даній справі з 27.03.2008 року, з дати написання стягувачем заяви про припинення стягнення, а тому суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Клопотання від учасників судового розгляду, які брали участь у справі, про забезпечення доказів у справі, до суду не надходило. Суд вважає, що відповідачем не надано доказів того, що збитки [PERSON]. відшкодовано [PERSON]. в меншому розмірі ніж передбачено виконавчим листом за рішенням Борзнянського районного суду чи не сплачено взагалі. Суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат за надання юридичної допомоги не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду доказів спричинення моральної шкоди діями відповідача, та відповідно не надано доказів проведення оплати юридичних послуг в сумі 2 500 гривень. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного ст. ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України та

Outcome: approved