Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-29 00:00:00

11.02.2008 року позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 5880 грн. та моральної шкоди в розмірі 3000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що працювала у відповідача з 08.09.1993 року по 31.10.2007 року, звільнена згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач з нею повний розрахунок не зробив, заборгованість по заробітній платі склала 2458,51 грн. Відповідач повністю розрахувався з нею лише 06.02.2008 року. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 5880 грн. та моральну шкоду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач своїми діями поставив її у важке матеріальне становище, вона не могла своєчасно сплачувати комунальні послуги, покупати продукти харчування, в зв'язку з чим їй доводилося неодноразово брати грошу у борг у свої знайомих. Вона повинна була докладати додаткових зусиль для організаціїї свого життя. Моральну шкоду просить стягнути в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в сумі 5880 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що заборгованості по заробітній платі перед позивачкою немає, виплата заборгованості була проведена 17.01.2008 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не визнає, посилаючись на п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” від 24.12.99 року № 13 та на ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вказуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає стягненню у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство підприємства. Не визнає й суму моральної шкоди, тому що позивачка не обґрунтувала моральну шкоду та її розмір. Крім того, посилаючись на ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вказує на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральна шкода не підлягають стягненню у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство підприємства. Дослідивши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що позивачка 08.09.1993 року була прийнята на роботу до ВАТ «КМЗ ім. Куйбишева», 31.10.2007 року була звільнена згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.13,14). Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Довідкою ВАТ „КМЗ ім. Куйбишева” підтверджується, що 17.01.2008 року позивачці виплачена заробітна плата та компенсація в повному обсязі (а.с.16). Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки за період з 01.11.2007 року по 16.01.2008 року у розмірі, виходячи з розрахунку: - середньоденна заробітна плата позивачки - 46 грн. 99 коп., - кількість днів з 01.11.2007 року по 16.01.2008 року - 53 дні, в зв'язку з чим середній заробіток позивачки склав 46,99 грн. х 53 дні = 2490,47 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль, для організації свого життя. Згідно ст. 233 КЗпП України вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки минув трьохмісячний строк звернення до суду з зазначеними вимогами. Згідно ст. 88 ЦПК України, Порядку оплати та розміру витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1258, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Outcome: partial