Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить виселити відповідачів [PERSON] і [PERSON] з кімнат [ADDRESS] без надання іншого житла, стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 2 100гр. -борг за фактичне користування приміщенням в АПК, відшкодувати за рахунок відповідача [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право власності на адміністративно-побутовий корпус, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивачем було надано відповідачу житлове приміщення для тимчасового проживання , в тому числі дружині та неповнолітній дитині на період роботи, з якої він звільнився за власним бажанням. Звільняти кімнати відповідачі в добровільному порядку відмовляються , крім того мають заборгованість за користування житлом в сумі 3 900гр. з розрахунку 150гр. за ліжко-місце. Відповідачі [PERSON]та [PERSON] позовні вимоги не визнали. В обґрунтування своїх заперечень відповідач [PERSON] посилалась на те, що їх родині було надано житлове приміщення в гуртожитку в зв'язку з їх роботою на заводі. При цьому під час звільнення відповідача [PERSON] було вирішено питання щодо залишення в користуванні наданого житла. Відповідач звертала увагу на невідповідність встановлених позивачем тарифів на плату за користування приміщенням в гуртожитку діючим Суд вислухавши пояснення представника позивача Завгородню Н.С., відповідача [PERSON], дослідивши докази надані сторонами , прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки . Відповідно до ст. 129 цього ж кодексу на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 132 цього ж кодексу осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 цього Кодексу без надання іншого жилого приміщення у випадках , зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менше як десять років, осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників, одиноких осіб з неповнолітніми дітьми , які проживають разом з ними. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачу [PERSON] за клопотанням ТОВ «СВС ЛТД» , що виконував ремонті роботи для ДЗЗУ та його особистою заявою від15.05.2001р. , 31.05.2001р. було надано житлове приміщення в гуртожитку по [ADDRESS]. 17.08.2001р. відповідач [PERSON]звернувся до адміністрації ДЗЗУ з проханням надати другу кімнату в зв'язку з збільшенням кількості членів сім'ї. За вказаних обставин відповідачам було надано кімнати №№714,715. 02.02.2004р. відповідач [PERSON]був прийнятий на роботу в ЗАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім.. Є.О. Патона» та 27.06.2007р. звільнений за власним бажанням . Відповідач [PERSON] 15.08.2002р. була прийнята на посаду прибиральниці АПК ЗАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім.. Є.О. Патона» та звільнена 20.05.2004р. в зв'язку з скороченням штату. [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON],[INFO]. 19.06.2002р. було створено та зареєстровано Закрите акціонерне товариство «ДЗЗУ ІЕЗ ім.. Є.О. Патона», до статутного фонду якого увійшов цілісний майновий комплекс , в тому числі адміністративно-побутовий корпус , розташований в [ADDRESS]. Товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства « ДЗЗУ ІЕЗ ім.. Є.О. Патона». Оцінюючи вищенаведені обставини, суд вважає, що відповідачі були поселені у гуртожиток з наданням житлового приміщення за згодою позивача на період їх роботи . Діючим на даний час Примірним положенням про гуртожитки , затвердженого постановою ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, встановлено порядок надання житлового приміщення, користування ним та виселення. Так, відповідно до вказаного положення та вимог ЖК Української СРСР вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Виселення провадиться у разі припинення роботи та з інших підстав визначених ЖК Української РСР. Суд не може погодитись з посиланням позивача на те, що відповідачі підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. В даному випадку суд виходить з того, що обом відповідачам було надано житлове приміщення в гуртожитку на період їх роботи , отже між сторонами склались відносини відповідно до глави 4 ЖК Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, що визнається позивачем. На час вселення відповідача будинок [ADDRESS]мав статус гуртожитку. Під час судового розгляду позивач не подав відомостей про зміну статусу будинку на інший. Так, відповідач [PERSON] була звільнена з роботи у зв'язку з скороченням штату , отже відповідно до вимог ст.ст. 125,132 ЖК Української РСР не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення. [PERSON] має неповнолітню дитину , проживають з [PERSON] однією сім'єю . Вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 2 100гр. за фактичне користування приміщенням не підлягають задоволенню, виходячи з того, що останні під час судового розгляду не були доведені відповідними доказами. Так, в обґрунтування вимог в частині сплати боргу позивач надав суду довідку від 27.02.2008р. №265/317 , відповідно до якої заборгованість становить 3 900гр. При цьому позивач не навів переконливих доводів в обґрунтування правильності нарахованих сум, виходячи з того, що до 2006 року відповідачами проводилась оплата відповідно до нарахованих сум, а в подальшому при збільшенні поточних платежів не оплачувалась . Суд звертає увагу на те, що Державною інспекцією з контролю за цінами в м. Києві здійснювалась перевірка, за наслідками якої було встановлено нарахування ЗАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім.. Є.О. Патона» плати за проживання в гуртожитку в розмірах, які фактично перевищують встановлені відповідно до діючих розпоряджень тарифів. Вищевикладені обставини переконують суд в необґрунтованості поданого позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed