Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

У січні 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому просив визнати недостовірною інформацію, яка було поширена відповідачем - [PERSON] щодо голови Тернопільської обласної партійної організації “Всеукраїнське об'єднання “Батьківщина”, народного депутата України [PERSON] про “незаконні, злочинні, корупційні дії, вимагання і отримання хабарів, зв'язки з “авторитетами” кримінальних структур та про застосування різних методів тиску, примусу, залякування, підкупу депутатів місцевих рівнів від Блоку Юлії Тимошенко” про “конкретні факти діянь [PERSON], які мають ознаки злочинів та правопорушень. Зокрема, вимагання [PERSON] від депутата Тернопільської міської ради [PERSON] хабара у розмірі 2 млн. дол.. США за позитивне голосування членів фракції “Блок Юлії Тимошенко” у міській раді у питанні про надання дозволу на відведення земельної ділянки. Під тиском [PERSON] депутати міської ради змушені були проголосувати за виділення кількох земельних ділянок ПП “Гео-2004”, яке він “кришує”. За це рішення власник ПП, кримінальний “авторитет” як винагороду передав [PERSON] автомобіль вартістю 60 тис. дол. США. В якості авансу і оплати майбутніх послуг [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] майна та коштів на загальну суму 300 тис. дол. США)” і оприлюднена у Газеті Тернопільської обласної ради і обласної державної адміністрації “Свобода” [NUMBER]; зобов'язати відповідача - [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена ним по відношенню до позивача - [PERSON] в той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме, надрукувавши у Газеті Тернопільської обласної ради і обласної державної адміністрації “Свобода” спростування. У судовому засіданні в порядку передбаченим ст. 31 ЦПК України позивач змінив підставу та уточнив позовні вимоги та просить суд визнати недостовірною інформацію, яка було поширена відповідачем - [PERSON] шляхом направлення листа до керівництва партії “Всеукраїнське об'єднання “Батьківщина” щодо голови Тернопільської обласної партійної організації “Всеукраїнське об'єднання “Батьківщина”, народного депутата України [PERSON] про “незаконні, злочинні, корупційні дії, вимагання і отримання хабарів, зв'язки з “авторитетами” кримінальних структур та про застосування різних методів тиску, примусу, залякування, підкупу депутатів місцевих рівнів від Блоку Юлії Тимошенко” про “конкретні факти діянь [PERSON], які мають ознаки злочинів та правопорушень. Зокрема, вимагання [PERSON] від депутата Тернопільської міської ради [PERSON] хабара у розмірі 2 млн. дол.. США за позитивне голосування членів фракції “Блок Юлії Тимошенко” у міській раді у питанні про надання дозволу на відведення земельної ділянки. Під тиском [PERSON] депутати міської ради змушені були проголосувати за виділення кількох земельних ділянок ПП “Гео-2004”, яке він “кришує”. За це рішення власник ПП, кримінальний “авторитет” як винагороду передав [PERSON] автомобіль вартістю 60 тис. дол. США. В якості авансу і оплати майбутніх послуг [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] майна та коштів на загальну суму 300 тис. дол. США)”; зобов'язати відповідача - [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена ним по відношенню до позивача -[PERSON] в той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме, направивши до керівництва партії “Всеукраїнське об'єднання “Батьківщина” спростування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В порядку передбаченим ст. 225 ЦПК України, проводиться заочний розгляд справ. Суд вислухавши пояснення представника позивача. оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідачем 9 листопада 2007 року було направлено на адресу керівництва партії “Всеукраїнське об'єднання “Батьківщина” листа в якому міститься інформація про зловживання голови Тернопільської обласної партійної організації “ВО “Батьківщина”, народного депутата України [PERSON] У вказаному листі відповідач вказав на незаконні, злочинні, корупційні дії, вимагання і отримання хабарів, зв'язки з “авторитетами” кримінальних структур та про застосування різних методів тиску, примусу, залякування, підкупу депутатів місцевих рівнів від “Блок Юлії Тимошенко” позивачем [PERSON] ”. Відповідач у згаданому листі зазначив, що до нього з заявами звернулися група депутатів Тернопільської міської та обласної рад, у заявах яких, як стверджує відповідач, “конкретні факти діянь [PERSON], які мають ознаки злочинів та правопорушень. Зокрема, вимагання [PERSON] від депутата Тернопільської міської ради [PERSON] хабара у розмірі 2 млн. дол.. США за позитивне голосування членів фракції “Блок Юлії Тимошенко” у міській раді у питанні про надання дозволу на відведення земельної ділянки. Під тиском [PERSON] депутати міської ради змушені були проголосувати за виділення кількох земельних ділянок ПП “Гео-2004”, яке він “кришує”. За це рішення власник ПП, кримінальний “авторитет” як винагороду передав [PERSON] автомобіль вартістю 60 тис. дол. США. В якості авансу і оплати майбутніх послуг [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] майна та коштів на загальну суму 300 тис. дол. США (про це їм відомо зі слів останніх)”. Частина третя ст. 62 Конституції України проголошує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 302 ЦК України, достовірною вважається лише та інформація, яка подається посадовою особою, службовою особою при виконанні нею службових обов'язків, а також, інформація, яка міститься в офіційних джерелах. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися у її достовірності. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організації” № 7 від 28.09.1990 року передбачено, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладаються обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов. В той же час, судом встановлено, що поширивши інформацію про “конкретні факти” діянь позивача, які мають ознаки злочинів та правопорушень, відповідач не наводить жодних доказів, які б засвідчували достовірність наведених у листі фактів. Відповідно до частини п'ятою пункту третього Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організації” № 7 від 28.09.1990 року до відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Згідно з абзацом другим пункту третього Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” № 7 від 28.09.1990 року під поширенням відомостей слід розуміти, зокрема, викладення їх в заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. З огляду на те, що інформація, яка міститься у листі відповідача, адресованого керівництву партії “ВО “Батьківщина” щодо позивача не підтверджується жодними доказами, не містить жодних фактичних даних, а ґрунтується лише на припущеннях, суд вважає, що відповідач поширив за відомо неправдиві відомості, які ганьблять позивача, принижують його честь, гідність та завдають шкоди діловій репутації позивача. Слід зазначити, що Закон України “Про статус народного депутата України” (стаття 16) закріплює за народним депутатом України право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльність, і брати участь у розгляді порушених ним питань. В той же час, вказаний закон не надає права народному депутату України поширювати недостовірні, жодним чином непідтверджені відомості у відношенні фізичної особи невизначеному числу осіб або хоча б одній людині, які принижують честь і гідність та завдають шкоди діловій репутації такій особі. Таким чином, суд вважає необґрунтованим доводи відповідача, що лист направлений ним 9 листопада 2007 року на адресу керівництва партії “ВО “Батьківщина” було підготовлено ним у відповідності до Закону України “Про статус народного депутата України”. Відповідач не надав суду об'єктивних доказів на підтвердження фактичної основи таких суджень. Суд звертає увагу на те, що ніхто не має права робити заяви про факти, які є неправдивими та непідтвердженими, тобто намагатися принизити когось в очах законослухняних громадян. Стаття 3 Основного Закону України проголошує, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Також вказаною статтею встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. На підставі викладеного,

Outcome: approved