Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-23 00:00:00

[PERSON]. 22 січня 2008 року звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про визнання права власності, який уточнила в поданій до суду 24 липня 2008 року заяві. Посилалася на те, що [INFO]помер її батько [PERSON] ., позивач є спадкоємцем майна померлого, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] До складу спадкового майна не було включено гараж «В», який було самовільно побудовано померлим батьком в 1977 році. В поданій до суду уточненій позовній заяві позивач, одночасно посилаючись на норми ст.ст. 392, 344, 331, 376 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на гараж «В», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. 24 березня 2008 року подав зустрічну позовну заяву, в якій посилався на те, що є власником домоволодіння по [ADDRESS]. На частині його земельної ділянки розташований гараж «В», на який позивач просить визнати право власності. В поданій до суду заяві просив суд відмовити [PERSON]. в визнанні права власності на самочинно збудований гараж, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON]. знести самовільно побудований гараж. В судовому засіданні [PERSON]. та [PERSON]. кожен наполягали на задоволенні своїх вимог, посилаючись на викладені в проданих до суду заявах обставини. Представник виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо позовних вимог покладався на розсуд суду. Представник інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Полтавській області вважав за можливе визнати за [PERSON]. право власності на самовільно збудований гараж. Інші особи своїх представників для участі в розгляді справи не направили, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці, площа якої не визначена, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво на збудований самовільно гараж «В» не видавалось. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS], спірний гараж «В» збудований в 1977 році, є самовільною побудовою. За нормами ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивач [PERSON]. у зв'язку з переходом до неї права власності в порядку спадкування на домоволодіння по [ADDRESS], фактично є користувачем земельної ділянки за даною адресою. [PERSON]. відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 1994 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами в[ADDRESS]та, відповідно користується земельною ділянкою за даною адресою. Також судом встановлено, що спірний гараж «В», на який просить [PERSON]. визнати в судовому порядку право власності, розташований одночасно як на земельній ділянці по[ADDRESS], так і частково на земельній ділянці по [ADDRESS]. Встановивши дані обставини, приймаючи до уваги відсутність згоди [PERSON]. на визнання за [PERSON]. права власності на самочинно збудоване нерухоме майно та за умови, що останній у встановленому законом порядку земельна ділянка в м. Полтаві по [ADDRESS] під збудованим нерухомим майном не виділялася, у суду відсутні підстави для визнання за [PERSON]. права власності на гараж «В». Тому позовні вимоги [PERSON]. про визнання права власності на гараж не підлягають задоволенню. Оскільки [PERSON]. є власником домоволодіння по[ADDRESS] в місті Полтаві, судом до спірних правовідносин не застосовуються норми ст. 344 ЦК України, на які посилається позивач. Будь-які підстави для визнання права власності на спірний гараж за набувальною давністю відсутні. Також судом при вирішенні справи встановлено, що за рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих від 30 листопада 1953 року за даним домоволодінням було зареєстровано ділянку площею 1818 кв.м., яка в подальшому рішенням № 255 від 10 травня 1957 року була розділена на ділянку по [ADDRESS] площею 700 кв.м. та по [ADDRESS]площею 1118кв.м. За даними кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS] всього площа ділянки становить 1163,71 кв.м. Як [PERSON]., так і [PERSON]. в судовому засіданні не надали жодних доказів, які б давали підстави вважати, що площа земельної ділянки по [ADDRESS]збільшилася саме за рахунок ділянки під спірним гаражем. Тому суд приходить до висновку, що самовільно збудоване нерухоме майно, а саме гараж «В», оскільки частково побудований на земельній ділянці по [ADDRESS]порушує права власника домоволодіння за даною адресою. Але згідно ч. 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше не сплив до набрання чинності цим кодексом. Статтею 71 ЦК України 1963 року, був встановлений загальний строк позовної давності 3 роки. Стаття 76 ЦК України 1963 року передбачала, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як встановлено судом, спірний гараж «В» збудований в 1977 році. Позивач за зустрічним позовом [PERSON]. набув право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в місті Полтаві в 1994 році. Оскільки про порушення свого права [PERSON]. дізнався в 1994 році, коли набув право власності на домоволодіння, строк позовної давності для вимог про усунення перешкод в користуванні та знесення самовільно збудованого гаража сплив до набрання чинності ЦК України, тому судом при вирішенні спору застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК України 1963 року. Згідно ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Так, як [PERSON]. дізнався про порушення свого права в 1994 році, а звернувся до суду із позовною завою в 2008 році, строк позовної давності закінчився до пред'явлення позову. Тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON]. слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачами судові втрати не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed