Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-08 00:00:00

У квітні 2008 р. позивач звернувся до суду з позовом до ПП «ЮР-ДІП» та просив суд усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення вказаного приватного підприємства та його директора Якименка К. Також просив суд стягнути з підприємства на його користь 4111 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування здійснених ним витрат по оплаті комунальних послуг. В судовому засіданні представник позивача уточнив заявлені вимоги в частині осіб, які підлягають виселенню, просив суд виселити зі спірного приміщення ПП «ЮР-ДІП». В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. 2 травня 2006 року на підставі договору найму позивач передав вказане жиле приміщення у тимчасове безоплатне користування відповідачу. При цьому позивач зазначає, що всупереч умовам договору з травня 2007 року відповідач припинив оплату комунальних послуг за даною адресою, в результаті чого позивач був вимушений погасити борг за рахунок власних коштів. Сума сплачених позивачем коштів становить 4111 грн. 86 коп. Посилаючись на те, що відповідачем порушені умови договору, позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що згідно з довідкою Державної податкової адміністрації України квартира позивача зазначена як фактична адреса іншої юридичної особи - ТОВ «Асоль І К». Оскільки позивач не перебував та не перебуває з даним господарським товариством у зобов'язальних правовідносинах та не передавав спірне приміщення вказаній юридичній особі, представник позивача вважає дану обставину додатковим підтвердженням недобросовісності дій відповідача. Крім того, представник позивача просить суд виселити відповідача також у зв'язку з тим, що договір, на підставі якого відповідач користувався спірним приміщенням, на даний момент припинив свою дію. Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що вказана заборгованість по оплаті комунальних послуг підприємством погашена, будь-яких претензій з цього приводу позивач підприємству не пред'являв. Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], яку він набув на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 6). 2 травня 2006 ро0ку між сторонами даної справи було укладено договір найму даного приміщення, згідно з умовами якого позивач передав підприємству квартиру [ADDRESS] у тимчасове безоплатне користування. У зв'язку із закінченням строку дії договору від 2 травня 2006 року, 1 листопада 2006 року сторони повторно уклали договір найму квартири позивача на аналогічних умовах. Згідно з п.2.1 договору строк його дії закінчується 1 травня 2007 року, а п.5.4 передбачає обов'язок наймача після закінчення строку дії цього договору звільнити приміщення від своїх речей та повернути наймодавцю ключі від приміщення, документи для проведення оплати комунальних послуг та для інших розрахунків. Відповідно до правила ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки після закінчення строку дії договору найму від 1 листопада 2007 року позивач не надавав згоди на його продовження, відповідач користується спірним приміщенням без достатніх правових підстав, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення на користь позивача витрат по оплаті ним комунальних послуг задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині позивач посилається на положення договору, які передбачають обов'язок відповідача своєчасно вносити плату за комунальні послуги, електроенергію, водо-, газо-, теплопостачання. Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача по оплаті комунальних послуг виникла в період з травня 2007 року. Оскільки строк дії договору найму приміщення закінчився 1 травня 2007 року, тобто до моменту виникнення заборгованості, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. Посилання представника позивача про те, що спірна квартира за даними Державної податкової адміністрації є фактичною адресою невідомого позивачу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоль І К» є необґрунтованими, оскільки на підтвердження даної обставини представником позивача надано лише факсимільну копію роздруківки, походження якої суду невідоме. Крім того, твердження представника позивача про те, що зазначення Товариством з обмеженою відповідальністю «Асоль І К» адреси спірного приміщення як місця свого фактичного знаходження є результатом недобросовісних дій відповідача не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не підтверджені доказами та мають характер припущення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial