Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗАСТ “Олексіївське” та просить ухвалити рішення яким зобов'язати відповідача повернути безпідставно набуту земельну ділянку загальною площею 4,06 га, яка належить йому на підставі Державного акту [NUMBER], та знаходиться у користуванні ЗАСТ “Олексіївське” на підставі нікчемного договору оренди землі (земельної частки (паю) від 04 січня 2000 року. Також просить стягнути на його користь судовий збір, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ та витрати на правову допомогу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 січня 2000 року між ним та ЗАСТ “Олексіївське” було укладено договір оренди належної йому вказаної земельної ділянки. Згідно умов договору земельна ділянка передається в оренду строком на 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Вважає, що цей договір є нікчемним, а тому земельна ділянка знаходиться в незаконному володінні відповідача з наступних підстав. Відповідно до ст.13 Закону України “Про оренду землі” (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально, але цей договір нотаріально не посвідчений. Крім того, цей договір не зареєстровано у державному реєстрі відділу земельних ресурсів, як того вимагає розділ 8 даного договору оренди землі, відповідно до якого цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів. Тому цей договір є таким, що ніколи не вчинявся. Він ніколи не передавав земельну ділянку відповідачу, так як ніколи не підписував акт приймання-передачі земельної ділянки, як того вимагає п.3.1 розділу 3 даного договору оренди землі. В порушення ст.13 Закону України “Про оренду землі” та умов договору, до останнього не було додано план земельної ділянки, хоча у договорі прямо передбачено, що план земельної ділянки є обов'язковим додатком до цього договору. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] (за дорученнями) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та посилаючись на викладене просили позов задовольнити. Відповідач ЗАСТ “Олексіївське” в особі голови правління Яцканич В.М. та його представник Євенко Т.П. позовні вимоги не визнали та зазначили, що договір оренди землі укладений 04 січня 2000 року між [PERSON] та ЗАСТ “Олексіївське” є чинним на теперішній час, орендарем в повній мірі виконуються умови договору, з орендодавцем щорічно проводяться розрахунки по орендній платі за земельну ділянку. Вказаний договір дійсно нотаріально не посвідчувався, так як це було дорого і сторони самі дійшли згоди не посвідчувати його нотаріально. [PERSON] не наполягав на нотаріальному посвідченні договору. В подальшому було прийнято новий Закон України “Про оренду землі” яким усунуто вимогу нотаріального посвідчення договорів, а тому вказаний договір в повній мірі став відповідати встановленій законом формі. Договір оренди землі було зареєстровано в Олексіївській сільській раді Кіровоградського району та області, як і було передбачено Постановою Кабінету Міністрів України, що всі договори оренди земельних ділянок реєструються у сільських радах. Вже пізніше сільська рада передала договір до відділу земельних ресурсів. Закон не вимагав складання акту прийому - передачі земельної ділянки, земельна ділянка яка належить[PERSON] передавалася в складі єдиного масиву разом із земельними ділянками належних іншим особам. До договору оренди земельної ділянки долучено державний акт на цю земельну ділянку де також є і план земельної ділянки. Земельну ділянку в натурі виділяє земельний інститут за заявою лише власника земельної ділянки, а [PERSON] з такою заявою до земельного інституту не звертався. В свою чергу ЗАСТ “Олексіївське” звернулося до суду з позовом до [PERSON]. та просить визнати дійсним договір оренди землі від 04 січня 2000 року укладений між ЗАСТ “Олексіївське” та [PERSON], зареєстрований в Олексіївській сільській раді 02 березня 2000 року, реєстраційний №29. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 січня 2000 року між товариством та [PERSON] укладено договір оренди землі. За умовами договору орендодавець передав, а орендар набув право оренди землі, відповідно до державного акта, яка розташована на території Олексіївської сільської ради, загальною площею 4,06 га, з виплатою орендної плати в розмірі 1% від грошової оцінки землі. Починаючи з 2000 року орендар користується орендованою земельною ділянкою, своєчасно та в повному обсязі сплачуючи орендну плату. На час укладання договору відносини, щодо оренди земельної ділянки регулювались Законом України “Пр оренду землі” в редакції 1998 року, статтею якого передбачалось нотаріальне посвідчення договору. Укладений договір відповідав як по своїй формі так і по умовах вимогам чинного законодавства та був зареєстрований в Олексіївській сільській раді згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року №2073 “Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі”, однак не був нотаріально посвідчений. Законом України “Про внесення змін до статті 13 Закону України “Про оренду землі” №3116-ІІІ від 07.03.2002 року статтю 13 вищезазначеного закону було викладено в новій редакції, а саме: “Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням: на строк до 5 років - за бажанням однієї із сторін договору; на строк більше 5 років - в обов'язковому порядку”. В період дії вищезазначених законодавчих актів позивач не заявляв вимог ні про визнання договору недійсним, ні про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ні будь-яких інших, які б свідчили про порушення вищезазначеним договором його прав та законних інтересів. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про оренду землі” від 02.10.2003 року №1211-ІV вищезазначений закон викладений у новій редакції, статтею 14 якого визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Скасування законом положення про обов'язковість нотаріального посвідчення договору привело договір у відповідність до вимог чинного законодавства та усунуло формальне порушення прав позивача. Вважає, що оскільки сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами (підписами на договорі) і відбулось часткове виконання договору, суд на підставі ст.220 ЦК України може визнати цей договір дійсним. В судовому засіданні представник ЗАСТ “Олексіївське” в особі голови правління Яцканича В.М. та його представник Євенко Т.П. позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладене просили їх задовольнити. Вважають, що строк позовної давності не сплинув, так як сторони досягли всіх істотних умов договору і на протязі 7 років він виконувався і лише зараз [PERSON] звернувся до суду з позовом до них про повернення земельної ділянки і саме з моменту його звернення до суду слід рахувати строки позовної давності для звернення з позовом про визнання договору дійсним. [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та посилаючись на те, що сплинули строки позовної давності просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Кіровоградського районного відділу земельних ресурсів Кіровоградської районної адміністрації Вернидуб О.Л. (за дорученням) вважає, що позовні вимоги [PERSON]. про витребування земельної ділянки задоволенню не підлягають, а позов ЗАСТ “Олексіївське” про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки, підлягає задоволенню. Так, представник третьої особи зазначила, що на час укладання договору оренди земельної ділянки між ЗАСТ “Олексіївське” та [PERSON]., всі такі договори реєструвалися у сільських радах, що відповідало вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року №2073 “Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі”. Відділи земельних ресурсів такі договори не реєстрували і якби сторони звернулися з таким питанням до відділу земельних ресурсів то їм би відмовили в реєстрації. До кожного договору оренди долучався державний акт на право власності на землю де також є план (схема) земельної ділянки. Що стосується нотаріального посвідчення договорів та такої практики не існувало, лише за бажанням сторін такі договори могли нотаріально посвідчуватися, а з прийняттям Закону України “ Про оренду землі”, в новій редакції, необхідність нотаріального посвідчення взагалі відпала. Таким чином договір оренди землі укладений між ЗАСТ “Олексіївське” та [PERSON] відповідає вимогам Закону і є чинним на термін його укладання. Заслухавши сторони та їх представників, представника третьої особи, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. до ЗАСТ “Олексіївське” про витребування земельної ділянки задоволенню не підлягає, а позовні вимоги ЗАСТ “Олексіївське” до [PERSON]. про визнання дійсним договору оренди землі, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 січня 2000 року між ЗАСТ “Олексіївське”, як орендарем, та [PERSON], як орендодавцем, укладено договір оренди землі (земельної частики (паю)), якому ця земельна ділянка належить на підставі Державного акту [NUMBER] від 27.03.1998 року. Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендодар набув право оренди землі відповідно до Державного акта, яка розташована на території Олексіївської сільської ради загальною площею 4,06 га, з виплатою орендної плати. 02 березня 2000 року вказаний договір зареєстровано в Олексіївській сільській раді Кіровоградського району та області, реєстраційний номер 29. Реєстрація цього договору в Олексіївській сільській раді проведена відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року №2073 якою затверджено “Порядок державної реєстрації договорів оренди землі”, де п.3 зазначено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської ради за місцем розташування земельної ділянки. Разом з тим, реєстрація договорів оренди землі у районних відділах земельних ресурсів на той час не була передбачена. Як встановлено в судовому засіданні земельна ділянка яка належить[PERSON] передавалася в оренду єдиним масивом, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю, а в акті є план земельної ділянки який є обов'язковим додатком до договору. Також встановлено, що при передачі в оренду земельної ділянки не було складено акт прийому-передачі земельної ділянки, але і зробити сторони цього не могли, так як земельна ділянка не була виділена в натурі, на місцевості. Для того, щоб земельну ділянку виділити в натурі, на місцевості, власнику земельної ділянки необхідно було звернутися до землевпорядних органів, які і виділили земельну ділянку в натурі. Однак власник земельної ділянки цього не зробив, що не перешкоджає йому зробити це на теперішній час. На момент укладання договору оренди земельної ділянки діяв Закон України “Про оренду землі” в редакції 1998 року, де ст.13 було передбачено нотаріальне посвідчення договорів. Договір оренди землі між ЗАСТ “Олексіївське” та [PERSON] нотаріально посвідчено не було, чим порушено вимоги ст.13 вищезазначеного закону. Як зазначили в судовому засіданні сторони це порушення допущене обома сторонами, ніхто із них не наполягав на нотаріальному посвідченню договору і ніхто не ухилявся від його нотаріального посвідчення. Законом України “Про внесення змін до статті 13 Закону України “Про оренду землі” №3116-ІІІ від 07.03.2002 року статтю 13 вищезазначеного закону було викладено в новій редакції, а саме: “Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням: на строк до 5 років - за бажанням однієї із сторін договору; на строк більше 5 років - в обов'язковому порядку”. В період дії вищезазначених законодавчих актів [PERSON] не заявляв вимог ні про визнання договору недійсним, ні про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ні будь-яких інших, які б свідчили про порушення вищезазначеним договором його прав та законних інтересів. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про оренду землі” від 02.10.2003 року №1211-ІV вищезазначений закон викладений у новій редакції, статтею 14 якого визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Таким чином скасування законом положення про обов'язковість нотаріального посвідчення договору привело договір у відповідність до вимог чинного законодавства. Відповідно до п.4,п.9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Як зазначено в ст.220 ЦК України (в редакції 2004 року) яка кореспондується з ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору), У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.215 ЦК України (2004 року) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Таким чином, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, [PERSON] передав свою земельну ділянку, а ЗАСТ “Олексіївське” користується нею на підставі оренди і починаючи з 2000 року виконує умови договору, що підтверджується наданими суду довідками, жодна із сторін не наполягала на нотаріальному посвідченні договору і не ухилялася від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час нотаріальне посвідчення договору не є обов'язковим, суд вважає, що є всі підстави визнати цей договір дійсним і не вбачає підстав у витребуванні у орендаря земельної ділянки. Також суд вважає, що заява [PERSON] про відмову у задоволенні позову ЗАСТ “Олексіївське” у визнанні договору дійсним, в зв'язку зі сплином строків позовної давності, є безпідставним. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ч.1 ст.261 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що строки позовної давності не сплинули, так як перебіг позовної давності починається від дня заявлення [PERSON] вимог про повернення йому земельної ділянки, тобто з цього часу були порушені права ЗАСТ “Олексіївське”, як орендаря, який користувався земельною ділянкою на відповідній правовій підставі і з боку орендодавця не було ніяких претензій, щодо визнання договору оренди недійсним. В зв'язку з тим, що[PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог в стягненні на його користь судових витрат слід відмовити. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що приватний підприємець, якому [PERSON] відповідно до квитанції сплатив 2000 грн. за юридичні послуги, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця таким документом не є.

Outcome: dismissed