Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-27 00:00:00

08 жовтня 2007 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, вимагаючи зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні жилим будинком та скасувати реєстрацію в жилому будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що 31 серпня 1980 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, який між сторонами розірвано 31 жовтня 2006 року; в період шлюбу вона отримала у спадок жилий будинок [ADDRESS]; з 12 вересня 2006 року відповідач в будинку не проживає, але не бажає скасувати реєстрацію проживання в жилому будинку, створюючи перешкоди в користуванні власністю. 10 січня 2008 року відповідач пред'явив зустрічний позов, вимагаючи визнати право спільної сумісної власності за сторонами по справі на садибу, розташовану в [ADDRESS], посилаючись на те, що з 1984 року сторони спільно проживали в спірному жилому будинку; за час проживання за власні кошти і власною працею сторони провели ряд добудов та покращень в садибі, внаслідок яких вартість домоволодіння значно збільшилась . Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід відхилити з наступних підстав. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.1 ст.6 ЗУ “ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” , громадянин України , який перебуває в Україні на законних підставах, зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. З 30 грудня 2004 року позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та належними реєстраційними документами ( а.с.7-9) З 31 серпня 1980 року по 17 вересня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.5-6) На час розгляду справи відповідач фактично в будинку не проживає з 2006 року. Тому, вимоги позивача щодо покладання обов'язку на відповідача не чинити перешкоди у користуванні жилим будинком та знятись з реєстрації з належного позивачеві будинку - правомірні. Для задоволення зустрічного позову суд не має законних підстав. Відповідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору можу бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом не добуто належних доказів про те, що за час шлюбу домоволодіння позивача [PERSON] істотно збільшилось у своїй вартості . Так, відповідач [PERSON] не надав суду доказів про вартість домоволодіння на час вселення його в жилий будинок позивача. Порівняльний аналіз плану ( схеми ) присадибної ділянки, яка знаходиться в технічному паспорті ( а.с.8 ) та плану ( схеми) присадибної ділянки, виконаної працівниками Маловисківської дільниці бюро технічної інвентаризації від 9 квітня 2008 року дає підстави вважати, що за час спільного проживання сторонами були збудовані два навіси та вигрібна яма, що не дає підстав твердити про істотність збільшення у своїй вартості спірного домоволодіння внаслідок вказаних покращень. Інші доводи відповідача в зустрічній позовній заяві щодо проведення добудов, поліпшень та ремонтів не підтверджені належними доказами.

Outcome: approved