Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини у виді домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що відкрилася після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ним право власності в порядку спадкування на дане домоволодіння, яке було збудоване без належного проекту на виділеній рішенням виконкому Центрально-Міської районної ради м.Макіївки № 23 від 12.12.1952 року його батьку земельній ділянці и складається з жилого будинку „А1” загальною площею 50.80 м2, жилою 27.20 м2, сараю „Б-1”. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя і пояснила суду, що земельна ділянка за зазначеною адресою була виділена батьку її довірителя [PERSON] у встановленому порядку, з ним був укладений договір забудови цієї ділянки На земельній ділянці без затвердженого проекту [PERSON] побудував будинок та сарай, але у експлуатації їх не увів. [INFO] [PERSON] помер, її довіритель залишився проживати в домоволодінні і з того часу підтримує його у належному стані. Інших спадкоємців немає. Представник відповідача - Макіївської міської ради, що діє за довіреністю, до зали суду не з'явився, надав листа з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд вислухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9), [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10), був зареєстрований разом з батьком, що підтверджується домовою книгою (а.с.40-41). Рішення виконкому Центрально-Міської районної ради від 12.12.1952 року № 23 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 400 м2 за адресою: [ADDRESS] (а.с.8), згідно акту від 14.04.1953 року земельна ділянка була відведена [PERSON] в натурі (а.с.11), 11 січня 1954 року виконкомом органу місцевого самоврядування з ним було укладено договір № 432 про надання цієї земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності(а.с.6-7). Згідно технічного паспорту, виданого КП БТІ м.Макіївки 23.11.2007 року на ім'я [PERSON] та акту обстеження домоволодіння від того ж дня, домоволодіння належить [PERSON], на території домоволодіння містяться жилий будинок „А-1” загальною площею 50.80 м2, в тому числі жилою 27.20 м2, сарай „Б-1”, які не уведені у експлуатацію, загальна інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 12905 грн, адреса домоволодіння вказана [ADDRESS] ( 19 лінія, 4 восточний) (а.с.32-39), при цьому відповідачем не заперечується відповідність [ADDRESS] станом на 1952-1954 роки (а.с.6-8) адресі [ADDRESS] на даний час. Згідно паспорту технічного стану, виданого ПП “Домінанта” результати візуального обстеження будинку, сараю виявили добрий стан конструкцій, приміщення будинку придатні для проживання, допускають подальшу нормальну експлуатацію при при дотримання діючих норм та правил(а.с.13-31). Згідно ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівлі, споруди, інше нерухоме майно, вважаються самочинними, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Згідно ч.5 ст.376 ЦК України суд може визнати за власником, користувачем земельної ділянки, виділеної їй для цієї мети, право власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. З огляду на наведені норми закону суд вважає дане будівництво самочинним, оскільки воно здійснено без належного узгодження, але споруди на території домоволодіння відповідають вимогам, що пред'являються до таких будівель, будь-чиїх прав самочинно будівництво не порушує, що не заперечується відповідачем, тому суд вважає самочинне будівництво таким, на яке можливо визнати право власності. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер [INFO], тобто під час чинності попереднього ЦК України, суд вважає за необхідне застосовувати положення саме цього Кодексу. Згідно ст.. 549 ЦК України, що діяв з 1.01.1964 року, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З пояснень позивача і матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вступив в управління і володіння будинком з надвірними будівлями після смерті батька, тобто фактично прийняв спадщину, тому суд вважає за можливе встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті батька. Відповідно інформації наданої нотаріальною конторою, будь-хто з заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], не звертався (а.с.46-47, 52-53). Суд вважає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, що підтверджують факт прийняття спадщини позивачем у встановленому порядку, що інших спадкоємців немає, з дня відкриття спадщини минуло понад 6 місяців і причиною невидачі свідоцтва про право власності на спадкове майно є наявність самочинних дій спадкодавця щодо об'єкта нерухомості, який одночасно є об'єктом спадщини. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, відповідно ст..392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З урахуванням наявних в справі доказів, мотивів, наведених вище, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем і в разі визнання за ним права власності будь-чиї права порушені не будуть, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на самочинно збудований жилий будинок та надвірні будівлі в порядку спадкування.

Outcome: approved