Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

В січні 2008 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення її на посаді чергової медсестри Любецького психоневрологічного будинку інтернату, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., вважаючи своє звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним. Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 20.03. 2008 року її позовні вимоги задоволені частково. [PERSON] поновлено на посаді чергової медсестри Любецького психоневрологічного інтернату. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON]. середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 09.01.2008 року по 20.03.2008 року ( виходячи з розміру середньої заробітної плати медсестри станом на 7.03. 2008 року - 837 грн. 50 коп.)., 300 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу. В апеляційній скарзі Любецький психоневрологічний інтернат просить скасувати рішення районного суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом не враховані наступні обставини: - що „аміназин” застосовується тільки за призначенням лікаря, про що говорив у своїх поясненнях лікар-психіатр, який допитувався судом у якості спеціаліста; - що підопічну [PERSON]. її мати забрала у сонливому стані, медичні препарати їй не давала, що о 12 годині 15 хвилин стан підопічної погіршився і тому остання була поміщена у реанімаційне відділенні Славутицької лікарні; - що відповідно до виписного епікризу підопічна [PERSON]. перебувала у Славутицькій лікарні з діагнозом екстрапірамідні розлади на фоні введення аміназину; - що [PERSON]. відповідно до посадової інструкції про виявлені ускладнення захворювання підопічних не проінформувала старшу медичну сестру, та при відсутності лікарів інтернату, лікарів Любецької районної лікарні чи Ріпкінської центральної районної лікарні. Також апелянт вважає. що судом дана невірна оцінка наказу від 22.03. 2007 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]., а саме, як безпідставному та формальному, який не оскаржений позивачкою в установлені законом строки через її юридичну необізнаність, а також, що суд дійшов неправильного висновку, що наказ про звільнення позивачки є неналежно оформлений . Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про поновлення її на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 22.03.2007 року про притягнення [PERSON]. до дисциплінарної відповідальності є формальним та безпідставним, оскільки адміністрація будинку - інтернату підійшла необ'єктивна до проведення перевірки, не з'ясувала внаслідок чого стало можливим приготування розчину з невідповідною концентрацією дезактину, не встановила, які наслідки настали від неправильного приготування розчину та, що позивачка в установлені строки не оскаржила даний наказ через юридичну необізнаність. Також задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції взяв до уваги доводи позивачки щодо факту введення підопічній [PERSON]. аміназину, зокрема, що 10 грудня 2007 року, під час її чергування по інтернату у поведінці підопічної [PERSON]. стався спалах збудження, що остання била інших підопічних, намагалась втекти з інтернату, на зауваження молодшого медичного персоналу не реагувала, що у зв'язку з відсутністю в інтернаті лікаря,

Outcome: approved