Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-01 00:00:00

[PERSON] 4 липня 2007 року звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, вказуючи, що 15 березня 2004 року біля 17 години він був затриманий працівниками УБОЗу УМВС в Кіровоградській області на території підприємства та доставлений у м. Кіровоград без повідомлення родичів про його затримання. При опитуванні йому були працівниками УБОЗу спричинені тілесні ушкодження, в результаті чого він того ж дня звернувся до Кіровоградського міського травмпункту, де було зафіксовано та встановлено наявність таких тілесних ушкоджень, як закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, пошкодження фаланги лівої руки, про що був виданий лікарняний лист № 600167 від 15 березня 2004 року Кіровоградським травмцентром ЛШМД. 17 березня 2004 року [PERSON] був госпіталізований у Маловисківську центральну районну лікарню, де наявність травмувань було підтверджено. Як з»ясувалось в подальшому, 16 березня 2004 року слідчим ОВС СВ УМВС України в Кіровоградській області Сімокоп В.А. була порушена кримінальна справа за фактом заволодіння етиловим спиртом шляхом зловживання посадовими особами Маловисківського спиртзаводу своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. 7 травня 2004 року позивача було притягнуто по даній справі, як обвинуваченого. На протязі 1 року та 1 місяця [PERSON]перебував під слідством, а постановою слідчого від 6 квітня 2005 року відносно нього була закрита кримінальна справа за недоведеністю обвинувачення. Завдану моральну шкоду у зв»язку із погіршенням здоров»я, втратою роботи, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя, глибини душевних страждань позивач оцінює в 250 тисяч гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить стягнути з Державного бюджету України через управління по обслуговуванню кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України на користь позивача у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди 25000 гривень. За клопотанням представника відповідача, за ухвалами суду до участі в справі, як співвідповідачів було притягнуто Державне Казначейства України та УМВС в Кіровоградській області. В справі приймав участь прокурор в порядку представництва інтересів держави. Представники відповідачів та прокурор позов не визнали, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди та причинно-слідчого зв»язку з діями працівників досудового слідства, а також посилаючись на те. що у позивача відсутні підстави для відшкодування за рахунок державного бюджету заподіяної моральної шкоди у заявленому розмірі позовних вимог. Просять в позові відмовити. Представник УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не заявився без поважних причин. Суд вважає за можливе заслухати справу у його відсутність. Правовідносини, які виникли, врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст..ст. 23,1167,1176 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2004 року за ст. 191 ч.5 КК України була порушена кримінальна справа за фактом заволодіння етиловим спиртом, шляхом зловживання посадовими особами Маловисківського спиртзаводу своїм службовим становищем. Напередодні, 15 березня 2004 року, [PERSON], який на той час працював на посаді завідуючого складом готової продукції, було затримано працівниками УБОЗ та доставлено до М.Кіровограда. В цей же день Кіровоградським травмцентром лікарні швидкої медичної допомоги [PERSON] був виданий лікарняний лист № 600167 від 15 березня 2004 в зв»язку із виявленими тілесними ушкодженнями- закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, пошкодженням фаланги лівої руки. 17 березня 2004 року [PERSON]був госпіталізований до Маловисківської центральної районної лікарні, де перебував на лікуванні до 12 квітня 2004 року. В цей час в лікарні була виставлена охорона з працівників УБОЗу. В подальшому, для продовження лікування, [PERSON]знаходився на лікуванні в м.Києві, де 27 квітня 2004 року його було затримано безпосередньо в лікарні і доставлено до М.Кіровограда. ЗО квітня 2004 року суддя Кіровського районного суду М.Кіровограда Могильний О.П. виніс постанову про обрання відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді взяття під варту строком на два місяці. / а.с. 27/. При цьому не було взято до уваги стан здоров»я [PERSON] , що він перебував на стаціонарному лікуванні та не міг перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі. Після 2-х місяців, проведених [PERSON]в СІЗО, слідчий звернувся до суду з поданням про продовження терміну утримання [PERSON] під вартою. Однак, тим же суддею постановою від 27 червня 2004 року [PERSON] був змінений запобіжний захід із взяття під варту на підписку про невиїзд / а.с. 26/. Однак, слідство продовжувалося. Позивачем надано до суду 39 повісток / а.с. 115-118, 124-158/, за якими позивач з»являвся самостійно за власні кошти до М.Кіровограда на допити. В кожній із цих повісток вказано, що [PERSON]знаходився у слідчого Сімокопа В.А. кожного дня з 10-00 до 17-00 або ж до 18-00 години. [PERSON]був поставлений в край тяжке матеріальне становище, так як після порушення кримінальної справи завод фактично не працював, заробітна плата не виплачувалась, оплата по лікарняних [PERSON] не проводилась, так як його лікарняні листи були вилучені працівниками УМВС. В ході досудового слідства двічі дії [PERSON] перекваліфіковувались і нарешті, 6 квітня 2005 року після численних скарг на ім»я Генерального прокурора України та Міністра МВС була винесена постанова про закриття кримінальної справи відносно окремої особи за недоведеністю обвинувачення. Слід зазначити, що з моменту затримання, [PERSON] винним себе не визнавав і наполягав, що ніяких протиправних дій не здійснював. Позивач надав до суду численні скарги від нього та від його дружини в різні інстанції правоохоронних органів на дії працівників міліції, однак, як вбачається із відповідей, в порушенні кримінальних справ відносно даних працівників було відмовлено, скарги визнані безпідставними, чи проводились службові розслідування за даними фактами - невідомо. Із наданих до суду матеріалів вбачається, що в квартирі [PERSON] 19.03.2004 року було проведено обшук, про що стало відомо сусідам і також негативно вплинуло на відносини із знайомими та сусідами. Крім цього, суду надані докази того, що в період перебування під слідством [PERSON], а саме - [INFO] помер його батько- [PERSON]. В цей час позивач знаходився під підпискою про невиїзд і не міг бути поруч в останні дні життя батька, тим самим додатково [PERSON] були спричинені моральні страждання. Також, як вбачається із матеріалів справи, неповнолітній син [PERSON] в 2004 році був випускником гімназії м. Мала Виска. Батько, знаходячись під вартою, коли син здавав випускні та вступні екзамени , внаслідок чого ставив у тяжке матеріальне та моральне становище сім»ю, від чого сам також отримував додаткові душевні страждання. На підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що в зв»язку з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності, арештом, перебуванням під слідством протягом більше одного року, факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди дійсно має місце і він має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави. Згідно ст.З Конституції України, людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави. Згідно ст..28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. «Загальна декларація прав людини», прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року у статті 5 передбачає - ніхто не повинен зазнавати тортур, або жорстокого, нелюдського, або такого, що принижує його гідність, поводження і покарання. У статті 9 цієї декларації також передбачено - ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. Також у статті 11 передбачено -кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Крім того, 9 грудня 1975 року Генеральна Асамблея ООН прийняла «Декларацію про захист всіх осіб від тортур та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання», яка в статті 1 передбачає, що -тортури означають всяку дію, внаслідок якої людині навмисно спричиняється велика біль або страждання, фізичне або розумове, з боку офіційної особи з метою отримання від нього інформації або визнання, покарання за його дії, які він не здійснював або у здійсненні яких підозрюється. Стаття 8 передбачає, що кожна особа, яка стверджує, що вона піддавалась тортурам або іншому жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність внаслідок поводження та покарання офіційної особи, повинна мати право на те, щоб подати скаргу компетентним органам відповідної держави і на те, щоб справа була об»активно розглянута ними. Стаття 9 цієї декларації передбачає, що кожного разу, коли є розумні підстави вважати, що мали місце тортури, компетентні органи відповідної держави повинні негайно почати об»єктивне розслідування, навіть якщо офіційно не було подано скарги. Згідно п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Частиною першою ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього /досудового/ слідства, прокуратури та суду. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення, як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у цій нормі, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, органів дізнання, попереднього слідства, прокуратуру і суду. Поскільки відносно [PERSON] кримінальна справа була закрита, суд вважає, що заподіяна моральна шкода повинна відшкодовуватись державою. Суд вважає, що моральні страждання позивачу дійсно були спричинені незаконним кримінальним переслідуванням, притягненням в якості обвинуваченого у вчиненні тяжких злочинів, застосуванням міри запобіжного заходу- тримання під вартою, обмеження тривалий час у вільному пересуванні та виборі місця проживання, в незаконному проведенні в ході розслідування кримінальної справи обшуку житла. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості / ч.З ст. 23 ЦК України/. Пленум Верховного суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової/ шкоди» також звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин;при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад виваженості, справедливості та розумності, суд враховує характер моральних страждань, заподіяних внаслідок психологічного впливу у зв»язку з незаконним кримінальним переслідуванням на протязі більше одного року, обмеження конституційних, майнових та немайнових прав [PERSON], порушення нормальних життєвих зв»язків, втрата роботи, тривале лікування, фізичний та душевний біль позивача та визначає розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди - 250 тисяч гривень. Правовідносини, що склалися, врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст..ст. 23,1167,1176 ЦК України.

Outcome: approved