Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

25 січня 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, уточнених 06 лютого 2008 року окремою заявою, [PERSON] та [PERSON] зазначали, що їм на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09 лютого 1994 року відділом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації, належить на праві приватної власності по &frac12; частині квартири [ADDRESS]. Навесні 1994 року [PERSON] за усною угодою позичив у [PERSON] 300 доларів США. В забезпечення цього договору, [PERSON] витребував від [PERSON] правовстановлюючи документи на зазначену квартиру, нібито заставу про те, що її син - [PERSON] повертає йому борг у розмірі 300 доларів США и після цього документи на квартиру будуть повернені. Потім [PERSON] відвіз [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса, посилаючись на те, що вони повинні підписати договір застави і заставою є їх вищевказана квартира. Ні [PERSON], ні її син - [PERSON], договору в нотаріальній конторі не читали, нотаріус копію договору купівлі-продажу не вручала, і вони продовжували жити в цієї квартирі, де живуть до цього часу, сплачують комунальні послуги та утримують зазначене житло. У 1996 році [PERSON] звернувся з позовом до суду про виселення [PERSON] та [PERSON] із спірної квартири. Позивачі пред'явили до [PERSON] зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Однак, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14 липня 2000 року, в зв'язку з відмовою [PERSON] від позову, провадження у справі за його позовом було закрито, а зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без розгляду. - 2 - Після цього позивачі по справі вважали, що квартира [ADDRESS], залишається за ними, вони продовжували у ній жити та оплачувати її, а відповідач по справі не намагався у ній оселитись. У грудні 2007 року [PERSON] звернулася до КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» для отримання документів на відчуження даної квартири, де дізналася, що її та сина квартира зареєстрована за відповідачем. Вважаючи, що [PERSON] примусив її та її сина підписати договір застави в підтвердження додаткової гарантії повернення йому [PERSON] боргу, а як виявилося був укладений договір купівлі-продажу, позивачі, на підставі ст. 56 ЦК України (1963 року), просять суд визнати недійсною цю угоду, як укладену внаслідок помилки. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] позов не визнали за його безпідставністю, вважаючи, що ніяких доказів у підтвердження позовних вимог [PERSON], які добровільно 02 березня 1994 року у присутності нотаріуса підписали договір купівлі - продажу, укладений відповідно до вимог ст. ст. 224, 227 ЦК України (1963 року), своєї квартири, суду не було надано. Крім того, вважають, що позивачі пропустили строки позовної давності, тому просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Нотаріус [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вона виконала усі необхідні дії, передбачені Інструкцією про порядок здійснення нотаріальних дій, тобто ознайомила позивачів зі змістом договору купівлі-продажу, вони його прочитали й власноручно підписалися, у її присутності ніякої розмови про договір застави не було, гроші позивачами отримані до підписання договору купівлі-продажу спірної квартири. На теперішній час [PERSON] є приватним нотаріусом, документі щодо спірного договору, які вона оформляла між сторонами при складанні угоди, знаходяться у Чугуївської державної нотаріальної конторі, представник якої у судове засідання не з'явився, надав листа, в якому просить розглянути справу без участі представника нотаріальної контори та винести рішення у відповідності з чинним законодавством України. Представник КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Обговоривши з учасниками судового процесу можливість слухання справи у відсутності представників третіх осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали даної справи та архівної цивільної справи за № 2-1722/2000 р., дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] та [PERSON] на підставі - 3 - свідоцтва про право власності, виданого 09 лютого 1994 року відділом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації, на праві приватної власності належить по &frac12; частині квартири [ADDRESS] (а.с. 10, 145). З пояснень [PERSON] вбачається, що він у 1994 році по оголошенню у газеті познайомився з відповідачем, який за усною угодою позичив йому гроші, проти чого [PERSON] не заперечує, однак посилається на те, що позичив [PERSON] ні 300, а 3000 доларів США, ніякої розписки, ні договору про це не складалось і, оскільки [PERSON] не повернув йому гроші, він за борги купив у нього квартиру, про що 02 березня 1994 року між сторонами був оформлений договір купівлі-продажу, за яким відповідно до вимог ст. 224 ЦК України (1963 року), продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Дані вимоги [PERSON] не виконані, оскільки він на протязі тривалого часу не намагався заселитися в квартиру [ADDRESS] та зареєструватися за зазначеною адресою, тобто [PERSON] не прийняв предмет купівлі-продажу, на протязі 13 років не цікавився квартирою, не сплачував за неї і не намагався в неї жити, а позивачі добросовісно, відкрито, безперервно, тривалий час володіють спірної квартирою, як власним майном, своєчасно сплачують комунальні послуги, про що свідчать квитанції про сплату цих послуг (а.с. 40-132), оригінали яких були досліджені в ході судового розгляду справи, тому доводи [PERSON] про укладання 02 березня 1994 року угоди внаслідок помилки, суд вважає доведеними і з цих підстав дійшов висновку про недійсність угоди між сторонами. Про те, що [PERSON] втратив інтерес до спірної квартири також свідчить і його заява про відмову в 2000 році від позову до [PERSON] про поновлення порушеного права на спірне житло (а.с. 149), яка була прийнята судом і провадження у справі в зв'язку з його відмовою від позову було закрито ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14 липня 2000 року, яку він не оскаржував. [PERSON] мав можливість реалізувати свої процесуальні права та доводити правомірність своїх дій і після подачі [PERSON] даного позову, однак ніяких доказів в обґрунтування заперечень проти позову їм суду не надано. [PERSON] не заперечував, що він забрав у [PERSON] правовстановлюючі документи на спірну квартиру, заявивши, що вони є заставою забезпечення повернення йому боргу її сином. Те, що для позивачів, а особливо для [PERSON], омана є суттєвою, свідчить той факт, що на сьогодні вона може залишитися без жилої площі та засобів до існування, має похилий вік та хворобливий стан. [PERSON] забезпечений жилою площею, про що свідчить довідка виконавчого комітету Граківської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 04 лютого 2008 року за № 148 (а.с.152), на протязі більше 13 років не намагався вселитися, заволодіти спірною квартирою та захистити право власника житла - 4 - Відповідно до вимог ст. 56 ЦК України (1963 року), угода, укладена в наслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення в натурі - відшкодувати його вартість. Крім того, сторона, за позовом якої угода визнана недійсною, вправі вимагати від другої сторони відшкодування витрат, втрати або пошкодження свого майна, якщо доведе, що помилка виникла з вини другої сторони. Якщо це не буде доведено, особа, за позовом якої угода визнана недійсною, зобов'язана відшкодувати другій стороні понесені нею витрати, втрату або пошкодження її майна. Згідно до роз'яснень, які містяться у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15), відповідно до ст.56 ЦК України, угода може бути визнана судом недійсною як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони, що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти неправильне сприйняття [PERSON] істотних умов угоди, що вплинуло на їх волевиявлення, так як вони вважали, що укладають договір застави, а не договір купівлі-продажу, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. [PERSON] не розраховували при укладанні договору, що позбавляються своєї квартири та втрачають можливість користуватися своєю власністю, тобто помилка в даному випадку має істотне значення, тому порушене право власності позивачів підлягає захисту. Враховуючи те, що факт отримання позивачами грошей від відповідача до укладання угоди, не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справі, а [PERSON] пояснив, що не пометає, яку саме суму він сплатив [PERSON] до підписання договору купівлі - продажу, при поверненні сторін у первісний стан, вартість квартири, яка зазначена в угоді, [PERSON] не повертається. Крім того, [PERSON] не відмовлявся від своїх боргових зобов'язань. При цьому, суд зобов'язує КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» анулювати правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], видані на ім'я [PERSON], та поновити правовстановлюючі документи на вказану квартиру на ім'я [PERSON]. Суд не вважає, що позивачами пропущений строк позовної давності, оскільки тільки у грудні 2007 року [PERSON] стало відомо про те, що її та сина квартира зареєстрована у КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» на [PERSON], а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його - 5 - порушила. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що спір між сторонами с 1994 року по 2000 рік розглядався в Чугуївському суді і позивачам було відомо про укладання 02 березня 1994 року договору - купівлі продажу їх квартири, і після 2000 року вони мали можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, однак звернулися з позовом до суду лише у січні 2008 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності - необґрунтовані, оскільки позов [PERSON] ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14 липня 2000 року був залишений без розгляду, а за позовом [PERSON] провадження у справі, в зв'язку з його відмовою від позову, було закрито, про що у цивільній справи за № 2-1722/2000 р., дослідженої в судовому засіданні, відсутні дані про направлення сторонам цієї ухвали, що не суперечить посиланням позивачів, про те, що вони про порушене право власників на квартиру дізналися у грудні 2007 року і що свідчить про їх послідовність у своїх доводах про визнання угоди недійсної. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду справі.

Outcome: approved