Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

У листопаді 2007 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], що є її сином, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступні обставини. У вказаній трикімнатній квартирі зареєстровані: вона, дочка [PERSON], неповнолітній син [PERSON] і син [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13.12.2004р. змінено умови найму жилого приміщення, в результаті чого призведено розподіл особистих рахунків: за особистим рахунком № 8027 наймачем є вона, разом з нею зареєстровані як члени її сім”ї - дочка [PERSON] і неповнолітній син [PERSON]; за особистим рахунком № 8047 наймачем є відповідач [PERSON]., який проживав в ізольованій кімнаті площею 10кв.м. Посилаючись на добровільне залишення відповідачем квартири у кінці липня 2006 року і вибуття на постійне проживання до іншого жилого приміщення - до своєї дружини [PERSON] [ADDRESS], непроживання ним у спірній квартирі понад 6 місяців, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і надала пояснення аналогічнні тим, що викладені в позові. Залучена у якості третьої особи [PERSON], підтримала позовні вимоги, і приєдналась до пояснень своєї матері. Відповідач в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що перейшов тимчасово проживати до дружини внаслідок конфліктних відносин і неприязні в сім”ї, речі частково залишились в спірному помешканні. Мати одразу поставили нові двері, а ключі від нових замків не видала, виключивши таким чином можливість його користування спірним жилим приміщенням. У зв”язку з тим, що він тимчасово був відсутній в квартирі через сварки в родині, відсутністю можливості потрапляння до житла, закріпленого йому в користування, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи ЖКП “Житло Схід” в судове засідання не прибув, надавши лист про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши позивачку, відповідача, третю особу, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 12.11.2004р., що набрало чинності, за позовом [PERSON] змінено умови найму жилого приміщення: в користування [PERSON] із донькою [PERSON] і неповнолітнім сином [PERSON] виділено дві суміжні жилі кімнати площами 16,9кв.м. і 9кв.м., а у користування [PERSON] виділено жилу кімнату площею 10кв.м., підсобні приміщення залишені в загальному користуванні сторін (а.с. 59). На підставі судового рішення призведений розподіл особистих рахунків. Так, з довідки ЖКП “Житло Схід”, особового рахунку № 8027 вбачається, що наймачем частини квартири, що складається з двох кімнат жилою площею 25,9кв.м. (кв. [ADDRESS]), є [PERSON], разом з якою значаться зареєстрованими донька [PERSON] і неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 68-69). Наймачем іншої частини даної квартири, що складається з однієї жилої кімнати жилою площею 10кв.м. (кв. [ADDRESS]) є [PERSON]. за окремо укладеним із ним особистим рахунком № 8047 (а.с. 5, 7, 70). Згідно з актом Житлово-комунального підприємства «Житло Схід» від 16.11.2007р., [PERSON]., 1977р.н., не проживає в квартирі [ADDRESS] - з серпня 2006 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 107 ч. 2 ЖК, на яку в обгрунтування заявлених вимог посилається позивачка, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Зважаючи на принцип змагальності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Втім, позивачка, посилаючись на вимоги ст. 107 ЖК України, не надала жодного належного і допустимого доказу в сенсі ст.ст. 58-59 ЦПК України з приводу вибуття [PERSON] на постійне місце проживання до іншого жилого приміщення, у зв”язку з чим не довела підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Однак, не змінюючи правові підстави своїх позовних вимог (ст. 107 ЖК України), позивачка фактично обгрунтовувала свої вимоги відсутністю відповідача в місці постійного проживання понад 6 місяців, а саме з вересня 2006 року, без поважних причин, що визначено в ст.ст. 71, 72 ЖК України. Перевіряючи доводи тимчасової відсутності відповідача в спірному помешканні суд з”ясував наступне. В ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи відповідача щодо тимчасового залишення спірного житла внаслідок конфліктних відносин в родині, що підтверджується довідкою Орджонікідзевського РВ ММУ (а.с. 49). Також на конфлікти і неприязнені відносини посилалась в своєму позові у 2004р. і [PERSON] (а.с. 559). Як встановлено і підтверджено матеріалами справи, позивачкою у вересні 2006 року змінено вхідні двері до квартири і замки (а.с. 50-53), і нею не оспорюється факт ненадання відповідачеві ключів від нових замків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що товаришує із позивачкою, пояснила, що бачила, як відповідач вибивав двері своєї квартири у вересні 2006р. У змісті позову позивачка зазначила, що у 2006 році відповідач забрав речі, необхідні для щоденного користування. Разом з тим, в ході судового розгляду [PERSON] не заперечувала, що інші речі відповідача залишились в його кімнаті, закріпленій за ним в користуванні за судовим рішенням . Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, доводи позивачки з приводу непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні з серпня 2006 року спростовуються квитанціями щодо часткової оплати відповідачем за цей період часу квартплати (а.с. 54-57). В судовому засіданні позивачка не спростовувала відсутності правових підстав для її зобов”язання сплачувати комунальні послуги за особистим рахунком сина. Враховуючи самостійні зобов”язання наймачів із своїми повнолітніми членами сім”ї за розподіленими особистими рахунками оплачувати житлово-комунальні послуги, на підставі окремих договорів про надання послуг з утримання будинку, споруд і придомової території по кв. [ADDRESS] із [PERSON] і [ADDRESS] з [PERSON], відсутність в цій частині зобов”язань солідарної відповідальності позивача і відповідача, суд вважає, що [PERSON], здійснюючи за [PERSON] часткову оплату житлово-комунальних послуг, діяла на свій ризик (а.с. 8-9, 10-33, 43-44). І в решті, судовим розглядом не встановлено порушень відповідачем житлових прав позивачки і зареєстрованих разом з нею за окремим особистим рахунком членів сім”ї, в тому числі неповнолітнього сина [PERSON]. Таким чином, встановлено, що зареєстрований в спірному помешканні - [PERSON]., з серпня 2006 року по день постановлення даного судового рішення не втрачав зв”язку зі спірним жилим приміщенням, позивачем не доведено добровільне залишення відповідачем спірного житла і виїзд на постійне місце проживання в інше помешкання, а з”ясовано, що тимчасова відсутність [PERSON] була пов”язана із конфліктними відносинами в сім”ї, відсутністю ключів, що виключало його потрапляння до свого житла, і дані обставини враховуються судом як поважні причини відсутності в місці постійного проживання. Тому суд, виходячи з принципу недоторканості житла, зважаючи на положення ст.ст. 9 ч. 3 ЖК України, вважає, що в позові [PERSON] щодо втрати [PERSON] права користування жилим приміщенням слід відмовити. На підставі ст.ст. 9 ч. 3, 107 ЖК України,

Outcome: dismissed