overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом (а. с. 2), в якому просить стягнути аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] - [INFO], доньки [PERSON] - [INFO] щомісячно в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, з&cent;ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти: Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] - [INFO] (а. с. 4), доньку [PERSON] - [INFO] (а.с. 5), які мешкають з позивачем. Сторони не досягли домовленості з питання утримання дітей. Матеріальний та сімейний стан відповідача, його стан здоров&cent;я дозволяють йому здійснювати допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходу. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 5 розділу Х1 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню держмито у сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у березні 1990 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою:[ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 13.03.1990 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою:[ADDRESS] він не знятий. [PERSON]не проживає в житловому приміщенні з березня 1990 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1990 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1988 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з березня 1988 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у березні 1988 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 01.03.1988 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON]не проживає в житловому приміщенні з серпня 1988 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS] не проживає з 1988 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON]у гуртожитку не проживає з 1988 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з березня 1988 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у грудні 1991 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 27.12.1991 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з грудня 1991 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у [ADDRESS]не проживає з 1988 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1991 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з грудня 1991 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у травні 1990 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 11.05.1990 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON]не проживає в житловому приміщенні з травня 1990 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку [ADDRESS] не проживає з 1990 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку[ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1990 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з травня 1990 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у квітні 1994 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON]було виділено приміщення у гуртожитку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 15.04.1994 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON]не проживає в житловому приміщенні з квітня 1994 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1994 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1994 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з квітня 1994 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у серпні 1988 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 03.08.1988 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою:[ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з серпня 1988 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 [ADDRESS] не проживає з 1988 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1988 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з серпня 1988 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 р. ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у жовтні 1992 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 09.10.1992 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відоме, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з жовтня 1992 року і по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у [ADDRESS] не проживає з 1992 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 1988 року. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з жовтня 1992 року в спірному житловому приміщенні не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме держмито у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

У травні 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2004 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] року народження. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі &frac14; частини з усіх видів його заробітку, вказуючи, що вони однією сім'єю не проживають з вересня 2007 р., відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі &frac14; частини з усіх видів заробітку відповідача. Відповідач, будучи викликаним в судове засідання неодноразово не з'явився по невідомим суду причинам, про час слухання справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, бо згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоров&cent;я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення та його вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовною заявою до суду, просила розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що вони уклали шлюб 12.10.1996 року, який зареєстрований Бургунською сільською радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис № 10, це їхній перший шлюб шлюб, від якого мають неповнолітнього сина[PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] З самого початку спільного життя взаємовідносини у них були нормальні, але згодом в них склались різні погляди на життя, почались сварки на побутовому грунті. Вони втартили почуття поваги та любові один до одного. З жовтня 2005 року сторони почали проживати окремо один від одного, налагоджувати стосунки позивачка не бажає, шлюб носить формальний характер, просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, пояснила ,що сімейне життя у них не склалося, в них склались різні погляди на життя, вони припинили сумісне проживання з жовтня 2005року, строк для примирення не потрібний, просить розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що він часто виїжджав у м.Москва, був відсутній вдома, що призвело до розпаду сім»ї. Згоден на розірвання шлюбу. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини : Сторони 12 жовтня 1996 року уклали шлюб, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], 22.08.2000 р.н. Між сторонами склалися неприязненні відносини, вони припинили сумісне проживання з жовтня 2005 року, намірів поновити подружні стосунки сторони не мають. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім"ю зберегти неможливо, вона остаточно розпалась, шлюб підлягає розірванню на підставах ст.ст.104,105,110,112 СК України. Спір про розподіл спільного майна відсутній. За погодженням сторін неповнолітні діти залишається проживати з матір"ю. Витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved