Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

23.05.2008року [PERSON]. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки (бувшої дружини [PERSON].) про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням вказуючи на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок розташований в [ADDRESS] До 14.02.2001року у цьому будинку також проживала відповідачка, яка добровільно, по власній ініціативі виселилась із цього будинку та перейшла на постійне місце проживання до своїх родичів за іншою адресою ([ADDRESS]), а тому, посилаючись на вимоги ст. ст. 107ч.2, 163 ЖК України просив суд визнати [PERSON]. втратившою право користування житловим будинком. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні уточнив підставу для задоволення свого позову і посилаючись на положення ст.405ч.2 ЦК України просить задовольнити на тій підставі, що [PERSON]. втратила право на це житлове приміщення унаслідок її відсутності без поважних причин понад 1 річний термін часу. (а.с. 3-4; 41-42). 11.06.2008року [PERSON]. звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON]. про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку як спільного майна подружжя вказуючи на те, що з 12.09.1987р. до 13.11.2003р. вони перебували в зареєстрованому шлюбі, у період якого придбали шляхом забудови житловий будинок [ADDRESS], свідоцтво про право власності на який було видане 16.10.1992року та зареєстровано в Прилуцькому МБТІ одноособово на ім”я [PERSON].. Вона-ж значиться зареєстрованою у цьому будинку, де постійно проживали до розлучення, після чого продовжує проживати за цією адресою періодично, бо виникають напружені відносини із бувшим чоловіком, хоча вони періодично примиряються і проживають разом. Тому, іще 18.05.2006року вона зверталась до суду із відповідним позовом до [PERSON]. про визнання за нею права власності на Ѕ частину цього житлового будинку, однак тоді вони домовились із бувшим чоловіком про добровільне врегулювання всіх питань, в т.ч. по спірній садибі, знову примирились і певний час продовжували разом. Вона-ж ніколи не відмовлялась від своєї частки у цій садибі, а тим більше раніше ніхто не обмежував її у правах здійснення фактичної власності та користування житловим будинком, тобто, до часу звернення [PERSON]. до суду в кінці травня 2008року із вищеназваним позовом про визнання її втратившою право проживання у спірній садибі. Саме тоді вона і вважає було порушене її право на спільну сумісну власність подружжя, а потому і змушена була також звертатись до суду із цим позовом, уточнивши який у судовому засіданні, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного будинку як спільного сумісного майна подружжя. (а.с. 25-26, 44). Ухвалою Прилуцького міськрайсуду від 17.05.2008року зазначені позови були об”єднані в одне провадження із присвоєнням справі загального №2-1028/2008р. (а.с. 20). В судовому засіданні : – [PERSON]. підтримав свій позов із наведених вище підстав, та не визнав позовної вимоги заявленої до нього зі сторони [PERSON]., про що дав відповідні пояснення та виклав свою правову позицію у письмовому запереченні. (а.с.43). – [PERSON]. підтримала свій позов із наведених вище підстав, та не визнала позовної вимоги заявленої до неї зі сторони [PERSON]., на обгрунтування своїх доводів дала відповідні пояснення у судовому засіданні. – [PERSON]., як третя особа у даній справі без самостійних вимог (син сторін), просив суд вирішити спір між його батьками відповідно до вимог чинного законодавства. Допитані в судовому засіданні свідками : [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. пояснили, що сторони у даній справі - бувше подружжя [PERSON]. та [PERSON]. - в період зареєстрованого шлюбу набули у власність житловий будинок по [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на цю садибу було видане одноособово на [PERSON]. як на главу сім”ї ще й тому, що на його ім”я виділявся земельний участок під забудову до реєстрації шлюбу. Указують про періодичне проживання у спірному будинку бувшої дружини [PERSON]., яка і після офіційного розлучення періодично буває за цією адресою, бо питання розподілу садиби і раніше виникало між ними, але не було вирішене до кінця. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши інші докази по справі приходить до висновку відмовити [PERSON]. у задоволенні позову як безпідставно заявленого, а позов [PERSON]. необхідно задовольнити з таких підстав : Позивач [PERSON]. у судовому засіданні посилався на положення ст.405ч.2 ЦК України як на підставу для задоволення свого позову про визнання [PERSON]. втратившою право користування житловим приміщенням у спірному будинку, стверджував про її відсутність без поважних причин понад 1 річний термін часу. Однак, суд вважає такі доводи [PERSON]. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи і спростовуються поясненнями сторін, свідків та іншими матеріалами справи. Так, судом установлено, що після розлучення сторін бувша дружина [PERSON]. дійсно тимчасово не проживала у спірному будинку, проти чого не заперечувала і вона сама, але вказує про вимушеність періодичного залишення місця проживання у спірному будинку із поважних причин - неможливості спільного проживання із бувшим чоловіком, потому ще раніше - 18.05.2006р. вона уже зверталась до суду з аналогічним позовом до [PERSON]. про визнання за нею права власності на Ѕ частину цього житлового будинку, але позов було залишено без розгляду в суді унаслідок домовленості сторін у добровільному порядку врегулювати питання, зокрема по спірній садибі, після чого вони знову певний час прожували разом у житловому будинку по [ADDRESS]. При цьому, в судовому засіданні підтвердились доводи [PERSON]. про те, що вона ніколи не відмовлялась від своєї частки у цій садибі і раніше таке її право ніким не було порушено, включно аж до часу звернення [PERSON]. в суд (23.05.2008року) із позовом про визнання її ([PERSON].) як такою, що втратила право проживання у спірній садибі. До цієї дати, вона ніким не була обмежена у фактичному здійсненні прав власності та користування житловим будинком. Тому суд вважає, що у виниклих правовідносинах не може бути застосована норма цивільного права (ст. 405 ЦК України) яка надає право членам сім”ї власника житла, в т.ч. бувшій дружині на користування цим житлом, частина 2 цієї статті обумовлює можливість визнати особу втратившою право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім”ї, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, безповажність причин відсутності [PERSON]. понад один рік не підтверилось жодним доказом, і суд не може прийняти до уваги як підставу для задоволення вимог позивача доданий ним Акт від 24.04.2008року (а.с.12), оскільки, як пояснив у судовому засіданні допитаний свідком сільський голова [PERSON]. - зі слів сусідів - зроблено запис про те, що ніби-то з 2001року [PERSON]. не проживає у спірному будинку [ADDRESS]. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON]. в задоволенні позову до [PERSON]. про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням - необхідно відмовити за його безпідставністю. Вирішуючи-ж вимоги за зустрічним позовом [PERSON]. до [PERSON]. про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної садиби, проаналізувавши наявні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку задовольнити його з таких підстав. В судовому засіданні відповідач [PERSON]. заперечив проти задоволення позову [PERSON]. із-за підстав спливу строку позовної давності, унаслідок чого просив суд відмовити у задоволенні вимоги відповідно зі ст.72 СК України та ст.267ч.3,4 ЦК України. Саме таку правову позицію (застосування позовної давності) [PERSON]. виклав і у своєму письмовому запереченні проти позову, де він не оспорює права бувшої дружини [PERSON]. на Ѕ частину майна (зокрема будинку) як спільної сумісної власності подружжя, а лише просить відмовити їй у позові із-за пропуску строку позовної давності. (а.с.43). Тобто, сам [PERSON]. фактично незаперечив участі бувшої дружини у завершенні будівництва спірної садиби в період зареєстрованого шлюбу. Суд вважає наявним право [PERSON]. на Ѕ частину вищевказаного нерухомого майна (будинку) як такого, що було набуте ними у спільну сумісну власність подружжям під час зареєстрованого шлюбу (без визначення часток) за спільні кошти сім”ї, що підтверджується поясненнями самих сторін, свідків та іншими доказами по матеріалах даної справи. Зокрема, право приватної власності на спірний житловий будинок значиться зареєстрованим одноособово на [PERSON]., що підтверджується довідкою Прилуцького МБТІ. (а.с. 28). Сторони у справі [PERSON]. та [PERSON]. перебували у юридичному шлюбі з 10.11.1991року по 13.11.2003року, що підтверджується паспортними даними і копією Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5,6,26), тобто, право спільної сумісної власності подружжя набули в період шлюбу, оскільки, за даними інформаційної довідки Прилуцького МБТІ за №565 від 15.05.2008р. за [PERSON]. зареєстровано право власності на підставі Свідоцтва про право власності (б/н) виданого 16.11.1992року Дідовецькою сільською радою. (а.с.14). В ході судового розгляду даної справи [PERSON]. не навів доказів і фактично не заперечив проти наявності у бувшої дружини [PERSON]. права спільної сумісної власності у спірному будинку який набули в період шлюбу, але він ([PERSON].) заперечує проти позову вважаючи [PERSON]. як такою, що пропустила 3-х річний строк позовної давності звернення до суду із зазначеною вимогою. (а.с.43). Між тим, як установлено судом, [PERSON]. постійно, а після розлучення періодично проживає у спірному будинку та її право спільної сумісної власності подружжя, в т.ч. після розлучення сторін - не були порушеними включно до 23.05.2008року - коли [PERSON]. звернувся до суду із зазначеним позовом до неї (бувшої дружини [PERSON].) про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням. (а.с.3-4). Суд

Outcome: approved