Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-14 00:00:00

31 березня 2008 року [PERSON]. звернулась в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19.07.1995 році нею та[PERSON]було приватизовано двохкімнатну квартиру, що знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло.[INFO]року [PERSON] помер. На момент смерті спадкодавця вона була зареєстрована у вказаній квартирі та постійно проживає в ній по даний час. Після смерті[PERSON]. відкрилась спадщина на &frac12; частину вказаної квартири. Заяви у нотаріальну контору за місцем проживання про відмову від спадщини позивач не подавала. Інших спадкоємців на вказане спадкове майно ні по закону, ні по заповіту немає. Однак, на даний час оформити спадкове майно на себе [PERSON]. не має можливості, так як не виділені частки у спільній сумісній власності на квартиру. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON]. просила визнати за нею право власності на квартиру[ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила визнати за нею право власності на квартиру[ADDRESS] Представник відповідача Турик П.О., визнавши позов, пояснив, що селищна рада не заперечує проти задоволення позову та ухвалення рішення, яким буде визнано за позивачем право власності на квартиру[ADDRESS] Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ст. 12 ч. 2 Закону України „Про власність” від 7.02.1991 року громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 3 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.1995 році позивачем та[PERSON]було приватизовано двохкімнатну квартиру, що знаходиться по [ADDRESS].[INFO]року [PERSON] помер. На момент смерті[PERSON]. позивач була зареєстрована у вказаній квартирі та постійно проживає в ній по даний час. Після смерті[PERSON]. відкрилась спадщина на &frac12; частину вищевказаної квартири. Заяви у нотаріальну контору за місцем проживання про відмову від спадщини [PERSON]. не подавала. Інших спадкоємців на вказане спадкове майно ні по закону, ні по заповіту немає. На даний час оформити спадкове майно на себе позивач не має можливості, так як не виділені частки у спільній сумісній власності на квартиру. Зазначене підтвердили сторони в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від[INFO]року, яким підтвердується, що [PERSON] помер[INFO]року в смт. Маневичі; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.1950 року, з якого встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.07.1950 року; свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1995 року, технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності, якими підтверджується, що квартира [ADDRESS]належить [PERSON]. та [PERSON] на праві приватної, спільної сумісної власності; паспорта серії [NUMBER], виданого Маневицьким РВ УМВС 12.01.2000 року, довідки про склад сім'ї № 843 від[INFO]року, виданої Маневицькою селищною радою, будинкової книги для прописки громадян, що проживають по[ADDRESS], згідно яких [PERSON]. проживає по[ADDRESS] з 19.01.1977 року по даний час. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON]., являючись спадкоємцем за законом &frac12; квартири [ADDRESS], фактично набула право власності на вказане спадкове майно. На даний час право власності на нього ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на вказану квартиру вцілому за[PERSON]

Outcome: approved