Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Гейсиської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні [PERSON] та його дружина [PERSON](позивачка), які набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняв позивач [PERSON], його син, як спадкоємець за заповітом посвідченим 18 листопада 2004 року Гейсиською сільською радою за реєстром № 61, подавши 16 березня 2007 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву пре прийняття спадщини. Гейсиська сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлого не видала, що позбавляє їх (позивачів) можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Вартість вищевказаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорта 43714 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, не приватизована, що підтверджується відповідною довідкою. Позивачі просять визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, за позивачем [PERSON] право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на Ѕ частину зазначеного житлового будинку. В попередньому судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини на які посилаються в позовній заяві. Представник Гейсиської сільської ради Забудько В. Д. в попередньому судовому засіданні позов визнала, суду пояснила, що відповідно до погосподарських книг Гейсиської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, в якому на час його припинення (на 15 квітня 1991 року) проживали та не втратили частку в його майні [PERSON] та його дружина [PERSON]Вони набули право власності на даний будинок в рівних частках (кожен на 1/2 частину). Проте, рішення виконкому Гейсиської сільської ради про визнання права власності на вказаний житловий будинок не приймалося. Земельна ділянка не приватизована. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину за заповітом прийняв позивач [PERSON] Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, пояснення та усну заяву про визнання вказаного позову представника відповідача, яка діє відповідно до довіреності і має повноваження на вчинення такої дії, та перевіривши поданні письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Гейсиської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні [PERSON] та його дружина [PERSON](позивачка), які набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. Проте, рішення виконкому Гейсиської сільської ради про визнання права власності на вказаний житловий будинок не приймалося. Вартість зазначеного житлового будинку відповідно до технічного паспорту складає 43714 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, не приватизована. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті за заповітом прийняв позивач [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269, 1270 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідну заяву у встановлений шестимісячний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Проте, свідоцтво про право власності Бесідською сільською радою на вищевказаний будинок на ім'я [PERSON] та позивачів не видавалось. Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності. Згідно ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та його дружина [PERSON](позивачка) набули право власності на будинок [ADDRESS], як члени колгоспного двору відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) кожен на Ѕ його частину, а позивач [PERSON] після смерті батька [PERSON] набув право на спадщину за заповітом на 1/2 частину вказаного будинку і оскільки представником відповідача - Гейсиської сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Гейсиська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в попередньому судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved