Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

Представник відповідача позову не визнав та по суті спору вважає, що приватне підприємство не може нести відповідальності як виходячи з того, що не підтверджено факту викрадення майна позивача так і виходячи з того, що позивач не виконав належно вимог Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затв. постановою кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року. Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні зпаявлених вимог слід відмовити виходячи з наступного. Обидві сторони винали той факт, то позивач дійсно передавав на зберігання свій автомобіль відповідачу і що саме на територію яка є автостоянкою і власністю відповідача. Позивач надав суду і письмові докази того, що дійсно з 05 на 06 серпня 2006 року здавав свій автомобіль “Фольксваген-Гольф” д.н.з. [NUMBER] автостоянку відповідача ( а.с. 7-8 ). Суду також позивачем надано і письмові документи які підтверджують факт його звернення в органи міліції та прокуратури з приводу пропажі вказаних вище речей і докази про те, що у порушенні кримінальної справи кінцево відмовлено за відсутністю складу злочину виходячи з того, що вартість майна про яке вказав позивач як про викрадене є менше суми при якій має місце злочин ( а.с. 13,17,-19,60,61,62 ). Проте суд вважає, що суттєве значення для вирішення позову по суті має не той факт мала місце саме крадіжка як злочн чи крадіжка як адмінісративний проступок, і т.д., а інше. Зокрема, Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року, пункт 25, передбачають, що володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки зобов”язаний : 1) ознайомитися з цими Правилами, розписатися про це в журналі обліку транспортних засобів і виконувати всі вимоги Правил. Позивач пояснює, що він користується автостоянкою відповідача з 2004 року ( а.с. 2 ). Представник відповідача пояснив, що надати журнал обліку за 2004 рік з якого було б видно, що позивача ознайомили з вказаними Правилами, на даний час не можуть так як цей документ не є документом суворої звітності і не зберігається такий тривалий час. При таких обставинах, виходячи з суті ст. 60 ЦПК України, суд не може брати за основу пояснення позивача про те, що його фактично не ознайомили з вказаними Правилами і це є однією з причин та підстав для задоволення заявлених вимог виходячи з того, що ознайомитись з такими Правилами це був обов”язок позивача, чинні нормативні акти ( Правила ) не зобов”язують автостоянку знайомити власника траспортного засобу з цими Правилами. Тобто, обов”язок знати Правила і відповідно діяти згідно їх змісту, покладається на власника траспортного засобу. Частина друга п. 25 Правил передбачає обов”язок того ж таки власника транспортного засобу оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил, подати при цьому приймальнику перелік предметів, що знаходяться в салоні ( кабіні ) траснспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом-виробником ( телевізор, магнітон, та інше майно ). Перелік повинен бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового приймальника. Але позивач цих вимог не дотримав, що і сам визнав. Доказів того, що магнітофон входить у комплект обладнання та приладів його автомобіля суду теж не надав. І його позиція про те, що він не був ознайомлений з вказаними Правилами і тому не виконав цих вимог не може бути взята за основу як вина відповідача у спричиненні позивачу матеріальної, а так і моральної шкоди, оскільки обов”язок ознайомитись з Правилами і знати та виконувати їх, чинним нормативним актом, що регулює правовідносини з цього приводу ( Правилами ) покладено саме на власника транспортного засобу. На підставі викладеного, ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1190, 1192 Цивільного Кодексу України, Закону України “Про захист прав споживача”, Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затв. постановою кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року,

Outcome: approved