Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку має на праві власності земельну ділянку площею 3,27га, яка розташована на території Вершацької сільської ради Чигиринського району. 01.09.2006 року між ним та приватним підприємством “Лан-2005” було укладено договір оренди даної земельної ділянки, який було зареєстровано Чигиринським районним відділом Черкаської регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України”. За умовами даного договору відповідачу було передано в оренду строком на 5 років належну йому земельну ділянку, за користування якої відповідач повинен був сплачувати орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в грошовій формі - один раз на рік до 25 числа першого за звітним роком місяця, а в натуральній формі - до 25 числа останнього у звітному періоді місяця. Також в договорі зазначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий термін після державної реєстрації цього договору за актом прийому-передачі. Однак ним не підписувався акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки, що свідчить про відсутність наміру з його сторони передати земельну ділянку в оренду відповідачу. Крім цього, як вбачається із преамбули договору оренди даної земельної ділянки, орендарем є ПП “Лан-2005” в особі директора Улеска В.В., який діє на підставі статуту підприємства, але шляхом візуального обстеження встановлено, що договір підписаний не Улеском В.В. як директором підприємства, а іншою невідомою особою, що також підтверджується підписом Улеска В.В. на акті прийому-передачі земельної ділянки, який значно відрізняється вілд підпису зі сторони орендаря на договорі оренди земельної ділянки. Посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки підписаний з боку відповідача особою, яка на момент укладання договору не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що позбавляло її права укладати та підписувати зазначений вище договір оренди, у зв”язку з чим відповідачем було недодержано вимог ч.2 ст.203 ЦК України, що в свою чергу відповідно до ст.215 цього Кодексу є підставою недійсності правочину, позивач прохав визнати даний договір оренди земельної ділянки недійсним та зобов”язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку, як майно набуте відповідачем без достатньої правової підстави. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснивши суду, що в договорі оренди землі вказано, що даний договір укладено в особі директора ПП «Лан-2005», який діє на підставі статуту підприємства. Однак підпис на договорі відрізняється від його підпису на акті прийому-передачі земельної ділянки. Крім того на день укладення договору оренди Улеско В.В. не був у встановленому порядку призначений на посаду директора підприємства, а тому відсутні підстави, що під час підписання даного договору діяла особа, яка мала законні повноваження на підписання відповідних документів, у зв»язку з чим не може йти мова про перевищення ним своїх повноважень. А тому відповідачем не було додержано вимог ч.2 ст.203 ЦК України, що відповідно до ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину. З врахуванням цього вона просить визнати договір оренди землі недійсним та зобов”язати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку як безпідставно набуте майно. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, між сторонами 01.04.2006 року, а не 01.09.2006 року, як вказано позивачем в позовній заяві, було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач, як орендодавець, надає відповідачу, як орендарю, в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,27га, яка розташована на території Вершацької сільської ради Чигиринського району, та належить йому на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку № 479785. Даний договір оренди землі лише 26.04.2007 року було зареєстровано Чигиринським районним відділом Черкаської регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України”, про що свідчить відповідний запис на договорі. Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про оренду землі» передача об»єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Разом з тим акт прийому-передачі земельної ділянки від 26.04.2007 року позивачем не підписано і, як вбачається з його письмової заяви, він прохав не реєструвати даний договір, маючи намір його розірвати. Як передбачено ст.15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є об»єкт оренди /місце розташування та розмір земельної ділянки/; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об»єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження /обтяження/ щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід»ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень /обтяжень/ у її використанні та встановлення земельнихсервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/; акт приймання-передачі об»єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Як уже зазначалося вище, акт прийому-передачі земельної ділянки, складено через рік після укладання договору та не підписано позивачем, який, крім того, звернувся із заявою про те, щоб не проводити державну реєстрацію договору, а також договір в порушення вимог ст.18 Закону України «Про оренду землі» зареєстрований лише через рік після його підписання. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/. Умовами дійсності правочину є слідуючі вимоги: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у встновленій законом формі та повинні бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочину. Недотримання даних умов тягне за собою недійсність правочину. Виходячи з цього та оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сторони не досягли істотних умов договору, при укладенні не були дотримані спеціальні вимоги для укладення такого виду правочину, межі земельної ділянки не визначалися в натурі /на місцевості/, що підтверджується відповідною довідкою, виданою Вершацькою сільською радою, акт прийому-передачі земельної ділянки позивач не підписував, фактично відмовившись від укладання вказаного договору, у зв»язку з чим даний договір оренди землі слід визнати недійсним. Крім того, згідно ч.5 ст.21 Закону України «Про оренду землі», у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Задовільняючи позов в повному обсязі, суд виходить з того, що відповідач все-таки зобов»язаний повернути позивачеві належну йому земельну ділянку, хоч як і не безпідставно набуте майно. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного і,

Outcome: approved