Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення ДТП, посилаючись на те, що сталася 02.02.2006 року в м. Києві по проспекту Возз'єднання за участю автомобілів Hyundai Getz номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та ГАЗ-53 номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у вчинені якої згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2006 року визнано [PERSON]; згідно договору страхування № Кв/8 від 25.12.2003 року наземних транспортних засобів (авто каско) страхувальником [PERSON]та страховиком ГУ АТ „Українська пожежно-страхова компанія” було застраховано майнові інтереси страхувальника [PERSON], які виникають в наслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля Hyundai Getz номерний знак [NUMBER]. У зв'язку з настанням страхового випадку внаслідок ДТП позивач сплатив Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 26 161,28 грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних витрат. У судовому засіданні 28.09.2006 року позивачем було залучено в якості співвідповідача [PERSON], як власника автомобіля ГАЗ-53 номерний знак [NUMBER] - джерела підвищеної небезпеки, і уточнено позовні вимоги: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] 26 161,28 грн.; 15.02.2008 року представник позивача уточнив позовні вимоги, просив стягнути суму завданої шкоди у розмірі 26 161,28 грн. з [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом. Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати й своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Саме [PERSON], знаходячись в транспортному засобі ГАЗ-53 номерний знак [NUMBER], передав право керування, а не право володіння іншій особі - [PERSON]. Тобто, [PERSON], передаючи [PERSON]. технічне управління даним транспортним засобом без юридичного титульного оформлення, не передавав своїх функцій, прав та обов'язків володільця транспортного засобу. Положеннями ст. 398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом; також представник позивача посилався на те, що [PERSON] перебував у фактичних трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON], і відповідно до положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхніми працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків; 21.05.2008 року в судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог до [PERSON] і остаточно просив стягнути з [PERSON] завдану майнову шкоду у сумі 26 231,28 грн., суму державного мита у розмірі 281,62 грн. і суму технічно-інформаційного забезпечення у розмірі 30 грн. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись не те, що [PERSON] не перебував з [PERSON], як приватним підприємцем, у фактичних трудових відносинах і пояснив, що 02.02.2006 року в м. Києві він передав [PERSON]., який мав відповідне посвідчення водія, право керування автомобілем ГАЗ-53 номерний знак [NUMBER] у своїй присутності. Саме з вини [PERSON], внаслідок порушенням останнім вимог ПДР України, сталася ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль Hyundai Getz номерний знак [NUMBER]і завдано шкоду [PERSON] відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2003 року між АТ „Українська пожежно-страхова компанія” та [PERSON]укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № Кв/8-5 (а.с. 20, 21), а 07.12.2005 року між АТ „Українська пожежно-страхова компанія” та [PERSON]укладено додаткову угоду до договору страхування засобів наземного транспорту № Кв/8-5 від 25.12.2003 року (а.с. 5). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 3-3335/06 від 08.02.2006 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за вчинення, дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.02.2006 року в м. Києві на проспекті Возз'єднання внаслідок зіткнення автомобілів ГАЗ-53 номерний знак [NUMBER] та Hyundai Getz номерний знак [NUMBER](а.с. 16). З страхового акту № 54-Р від 31.03.2006 року (а.с. 19), звіту про оцінку майна № 91 від 24.02.2006 року (а.с. 22-24) вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Hyundai Getz номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкоджень при ДТП складає 26 972,44 грн. Згідно заяви про відшкодування збитку від 03.02.2006 року (а.с. 14) АТ „Українська пожежно-страхова компанія” здійснила перерахування коштів на користь [PERSON]для сплати страхового відшкодування у розмірі 26 161,28 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст. 6 ст. 8 Закону України „Про страхування”, добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. При цьому конкретні умови страхування визначаються при укладенні сторонами договору страхування. Згідно положень ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного управління або з інших підстав. Отже, [PERSON] мав всі правові підстави передати керування власним транспортним засобом [PERSON]., а останній на правовій підставі керував транспортним засобом. Згідно п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі пп. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується самою винною особою. Посилання позивача на те, що [PERSON] перебував у фактичних трудових відносинах з ПП [PERSON], а тому відповідач [PERSON] повинен нести повну відповідальність, у судовому засіданні перевірялись і свого підтвердження не знайшли. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини, а тому немає підстав стверджувати факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з ПП [PERSON] Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” [PERSON] мав всі правові підстави передати керування власним транспортним засобом [PERSON]., а останній на відповідній правовій підставі (оперативне управління транспортним засобом) керував транспортним засобом. Також у відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір гне встановлений законом. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 3-3335/06 від 08.02.2006 року саме [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в тому що він своїми діями завдав матеріальну шкоду водію автомобіля Hyundai Getz номерний знак [NUMBER]. Так, відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з наведеного та беручи до уваги те, що представник позивача відмовився від позовних вимог до [PERSON] і просив стягнути завдану майнову шкоду лише з [PERSON], суд дійшов висновку, що за з'ясованих та перевірених доказами у судовому засіданні обставин, враховуючи, що шкода заподіяна позивачу, сталася з вини [PERSON], позов Акціонерного товариства „Українська пожежно-страхова компанія” до [PERSON] про відшкодування шкоди слід залишити без задоволення. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed