Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом , посилаючись на те, що вона являється власником житлового приміщення - будинку [ADDRESS] В будинку зареєстрований та періодично ним користується відповідач по справі [PERSON] її бувший чоловік, який створює перешкоди їй в користуванні будинком, зловживає спиртними напоями, не бажає знятись з реєстрації в будинку позивачки. Вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, а тому просить зняти відповідача з реєстрації, визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, виселити відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить виселити відповідача [PERSON]з належного їй житла та позбавити його права користування її власністю, суду показала, що з бувшим чоловіком , відповідачем по справі розірвала шлюб 21.06.2006 року. Проживали вони в житловому будинку [ADDRESS], яким вона володіє згідно договору дарування від 29.10.2001 року, який був складений на неї її батьками ще до шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідач проживав у своїх батьків, однак повертався та вчинював сварки, лайки з позивачкою, на час розгляду справи, близько з березня 2008 року відповідач вже не проживає у будинку позивачки, переселився до своїх батьків повністю, однак своєю реєстрацією та відвідинами створює перешкоди позивачці у вільному володінні та використанні житла, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняти його з реєстрації та виселити з належного їй житлового будинку. Відповідач [PERSON] належним чином попереджений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, заперечень стосовно позову не надав, в попередньому судовому засіданні пояснив, що добровільно зніметься з реєстрації в будинку позивачки, в якому він не проживає, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів, заочно. Заслухавши позивачку, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково по таким підставам. Так, в суді доведено, що позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 29.10.2001 року являється власницею житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач, бувший чоловік позивачки [PERSON] з яким шлюб розірвано 21.06.2006 року, зареєстрований та періодично користувався житлом позивачки, з березня 2008 року не проживає в спірному житлі, тобто фактично не проживає в житловому будинку строк понад 1 рік з часу розірвання шлюбу, за комунальні платежі не сплачує, чим порушується право власника на вільне користування житлом. Вищенаведене підтверджується показаннями позивачки, договором дарування житлового будинку від 06.10.2001року, свідоцтвами про розірвання шлюбу та про народження дітей, звідки вбачається що відповідач являється бувшим членом сім"ї позивачки, чоловіком, з яким шлюб розірвано 21.06.2006 року. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач як бувший член сім»ї власника будинку без поважних причин не користується постійно житлом на протязі більше ніж 1рік, за комунальні платежі не сплачує, однак зареєстрований в житлі позивачки, чим створює власниці будинку труднощі в безперешкодному та належному користуванні власним житловим будинком, здійснювати своє право на безперешкодне та вільне використання власного житлового приміщення, а тому відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позов задоволити. Позов підлягає до задоволення на підставі ст.405 ЦК України, згідно якої член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Як встановлено в судовому засіданні, з відповідачем шлюб позивачкою розірвано 21.06.2006 року, тобто відповідач не являється членом сім»ї власника житла строк понад 2 роки. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України, ст.48 Закону України "Про власність" та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності. Відповідно до ст.ст.150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру(будинок), мають право володіти та розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Суд вважає вимоги про виселення відповідача з житлового будинку позивачки, зняття відповідача з реєстрації такими, що заявлені зайво, так як відповідач на час розгляду справи не проживає в будинку позивачки, що зазначається самою позивачкою, у разі визнання особи втратившою право на користування житловим приміщенням, позбавлення права користування житловим приміщенням особи являється підставою для зняття особи з реєстрації у спірному житловому приміщенні, а тому позов підлягає до задоволення частково. Позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial