Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що він проживав в однокімнатній квартирі [ADDRESS], яку отримав по ордеру. З 1991 року він став проживати однією сім'єю з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу в її квартирі [ADDRESS] і в тому ж 1991 році через Виконавчий комітет Шосткинської міської ради він зробив обмін з колишнім чоловіком відповідачки [PERSON] своєї квартири [ADDRESS], на житлову кімнату площею 10,0 кв.м. в квартирі відповідачки. Після даного обміну, між ним та відповідачкою були поділені особові рахунку на спірну квартиру на кожного з них окремо. В 1999 році відповідачка запропонувала йому виписатись із спірної квартири [ADDRESS] для того щоб було менше платити за комунальні послуги. Він погодився на цю пропозицію і 23.11.1999 р. виписався із спірної квартири зареєструвавшись одразу ж в [ADDRESS], в будинку, який дістався йому від померлих батьків. Після виписки із спірної квартири він продовжував в ній проживати до серпня 2006 року. Після його виписки, відповідачка разом із своїм сином приватизували спірну квартиру на двох і йому про це було відомо. 12.08.2006 р. коли він повернувся до спірної квартири із с.Остроушки, то не зміг попасти в квартиру оскільки відповідачка замінила там замки. До теперішнього часу відповідачка не впускає його у спірну квартиру, що обумовило його звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON]свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить суд вселити його у спірну квартиру і уточнивши свої вимоги у судовому засіданні, також просить визнати за ним право користування однією житлової кімнатою, площею 10,0 кв.м. і приміщеннями загального користування, а також стягнути на його користь судові витрати. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і в судовому засіданні показала, що вона проживала разом із своїм колишнім чоловіком і сином у спірній квартирі [ADDRESS] з 1986 року. Після розірвання шлюбу вона і її чоловік [PERSON] відкрили окремі особові рахунки кожен на себе. Чоловік відкрив особовий рахунок на житлову кімнату, площею 10,0 кв.м., а вона на дві інші кімнати. В 1991 році її чоловік [PERSON] через виконком зробив обмін своєї кімнати площею 10,0 кв.м. на однокімнатну квартиру позивача [ADDRESS], після чого позивач переїхав проживати до неї у спірну квартиру, де став проживати в кімнаті, площею 10,0 кв.м. і позивач відкрив на себе окремий особовий рахунок на цю кімнату. Незважаючи на те, що особовий рахунок був відкритий на позивача, вона оплачувала комунальні послуги за його кімнату площею 10,0 кв.м. за свої власні кошти. В 1999 році позивач виписався добровільно із спірної квартири і зареєструвався в с.Остроушки, Шосткинського району в будинку своїх батьків, пояснивши, що йому у спадок дістався цей будинок і він буде проживати там, щоб не сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру і з 1999 року позивач майже постійно проживав в селі. Після виписки позивача, вона перевела на себе його особовий рахунок на його кімнату площею 10,0 кв.м. і в 2000 році приватизувала всю спірну квартиру на себе і свого сина [PERSON] в рівних частках. З 2004 року вона стала працювати в м.Києві і в Шостку приїжджала рідко. В серпні 2006 року, коли вона приїхала додому в м.Шостку, то побачила, що в замку її квартири знаходився зламаний ключ. Сусіди пояснили, що приходив позивач і намагався відкрити двері. Щоб зайти в квартиру їй довелось розібрати замок і замінити його на новий. Дійсно вона заперечує проти того, щоб позивач повернувся у спірну квартиру, оскільки він не проживає там з 1999 року, крім того з 2000 року ця квартира знаходиться у власності її та її сина, а тому позивач на її думку не має ніяких прав на кімнату в її квартирі. Просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Співвідповідач по справі [PERSON], який являється сином відповідачки і який на час розгляду справи по суті відбуває покарання в місцях позбавлення волі у своїй заяві адресованій до суду з приводу позову пояснив, що він також заперечує проти позову і не заперечує щоб справа розглядалась без його участі. Представник третьої особи приватного підприємства «Івушка-Шостка» директор цього підприємства [PERSON] по суті позову показав, що [ADDRESS], в якому знаходиться спірна квартира, з 01.05.2007 року перебуває на обслуговуванні в ПП «Івушка-Шостка», до цього часу з 2001 року цей будинок обслуговувало ТОВ «ЖЕУ-2», директором якого був також він. По спірній квартирі збереглись тільки картки поквартирного обліку, а заяви, які писали позивач і відповідачка про зняття з реєстрації та переведення особливих рахунків, не збереглись. Але якщо позивач був знятий з реєстрації, то він обов'язково писав заяву про це. З приводу вирішення даного спору покладається на рішення суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідачка [PERSON] вселилась у спірну квартиру [ADDRESS], разом із своїм чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] в 1986 році по обмінному ордеру за № 63 від 27.03.1986 р. /а.с.27/ Особливий рахунок був відкритий на всю квартиру на відповідачку [PERSON] Позивач [PERSON]в цей час проживав в окремій однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Після того, як відповідачка розірвала шлюб із своїм чоловіком [PERSON], у спірній квартирі було відкрито два особових рахунки, один на відповідачку [PERSON] на дві кімнати, а один на її колишнього чоловіка [PERSON] на одну житлову кімнату, площею 10,0 кв.м. В листопаді 1990 року позивач [PERSON]і чоловік відповідачки [PERSON] звернулись до Виконкому Шосткинської міської ради із заявами про обмін квартири позивача [ADDRESS] на житлову кімнату площею 10,0 кв.м. в квартирі відповідачки. /а.с.39-41/ Тобто позивач добровільно погодився обміняти свою однокімнатну квартиру [ADDRESS] на одну житлову кімнату площею 10,0 кв.м., яка розташована у спірній квартирі відповідачки. Рішенням Виконкому Шосткинської міської ради від 28.11.1990 р. № 373, було дозволено обмін жилої площі позивачу [PERSON], проживавшому на той час в окремій однокімнатній квартирі [ADDRESS] з [PERSON] проживавшим в кімнаті площею 10,0 кв.м., розташованій у спірній трьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. /а.с.34-38/ Вказане рішення Виконкому ніким не оспорювалось і ніким не скасовувалось. Після даного обміну, позивач добровільно вселився в житлову кімнату площею 10,0 кв.м., розташованій у спірній квартирі і став проживати в цій кімнаті, а з 11.01.1991 року зареєструвався в ній /а.с.5;27/ Після вселення у вказану кімнату, на позивача був відкритий окремий особовий рахунок на житлову кімнату площею 10,0 кв.м., що підтверджується розрахунковими книжками на цю кімнату по оплаті комунальних послуг, виписаними на ім'я позивача [PERSON] Із оглянутих і досліджених в судовому засіданні розрахункових книжок під № 5086 за 1991-1996 роки, вбачається, що хоча самі книжки виписані на ім'я позивача, але всі проплати за квартплату і комунальні послуги по всім книжкам за весь вказаний період часу зроблені відповідачкою [PERSON], що підтверджується записами в цих книжках на її ім'я. Позивач з цього приводу пояснив, що він давав гроші відповідачці щоб вона оплачувала за нього комунальні послуги і що відповідачка заповнювала розрахункові книжки. Сама ж відповідачка спростовує ці доводи позивача і показала, що комунальні послуги за позивача сплачувала вона за власні кошти. Ніяких інших доказів того, що позивач сам оплачував свої комунальні послуги, окрім своїх пояснень, позивач суду не надав. 23.11.1999 року позивач добровільно виписався із спірної квартири і одразу ж зареєструвався [ADDRESS], який дістався йому у спадок від його батьків. У судовому засіданні позивач підтвердив, що власноручно і добровільно підписував заяву на виписку із спірної квартири. Добровільність виписки позивача із спірної квартири сумнівів не викликає, оскільки після виписки, він одразу ж зареєструвався в с.Остроушки за вищевказаною адресою. Після виписки позивача, особливий рахунок на спірну кімнату площею 10,0 кв.м. був переведений на відповідачку [PERSON], оскільки в цій квартирі залишились проживати вона і її неповнолітній син. У січні 2000 р., відповідачка [PERSON] звернулась до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири на себе і свого неповнолітнього (на той час) сина [PERSON] і після приватизації отримала свідоцтво про право власності на житло від 01.02.2000 року, згідно якого вся спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності їй та її сину [PERSON] в рівних частках. /а.с.14/ Дане свідоцтво ніким не оспорюється і ніким не скасовувалось. У судовому засіданні позивач показав, що знав про те, що відповідачка приватизувала спірну квартиру, але в установленому законом порядку це не оскаржив. Позивач не позбавлений права в подальшому на оскарження свідоцтва про право власності на спірну квартиру. На час розгляду справи, відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] являються власниками спірної квартири, цього права власності їх ніхто не позбавляв, у зв'язку з чим позивач не може бути вселений у спірну квартиру, оскільки згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідачів ніхто в установленому законом порядку не позбавляв їх права власності на спірну квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що він має право на вселення у спірну квартиру відповідно до ст.64 та 65 ЖК України. Однак такі посилання позивача є невірними, оскільки зазначені норми закону стосуються користування будинками (квартирами) державного житлового фонду, а в даному випадку спірна квартира перебуває у власності відповідачів з 2000 року. Крім цього, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач надав суду два повідомлення про надання субсидій № 2195 по оплаті комунальних послуг за кімнату 10,0 кв.м. у спірній квартирі за період часу з травня 1998 р. по квітень 1999 року, в якості підтвердження того, що він проживав у спірній квартирі, але факт проживання позивача у спірній квартирі до 23.11.1999 року ніким не оспорюється. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON]не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його право на вселення та користування спірною квартирою, а надані ним докази, які були досліджені в судовому засіданні навпаки підтверджують добровільність його обміну квартири на кімнату, добровільність його виписки із спірної квартири і переведення особового рахунку на всю квартиру на відповідачку, у зв'язку з чим його позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки його позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed