Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 18 липня 2008 року з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що 12 червня 2005 року [PERSON] надав доручення, яким уповноважив [PERSON], відповідача по справі, розпоряжатися від імені [PERSON] її майном, а саме: автомобілем марки ВАЗ-21099 1992 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] [NUMBER], державний [NUMBER]. Строк дії вказаного доручення було вказано до 11 червня 2008 року. В зв”язку з розподілом майна між позивачкою та відповідачем по справі, сторони вирішили оформити на позивачку договір купівлі-продажу цього автомобіля і 30 травня 2008 року позивачка віддала гроші відповідачу в сумі 5000 грн., що підтверджується розпискою від 30 травня 2008 року. В зв”язку з неприязними відносинами між сторонами відповідач не виконав своєї обіцянки, а саме: своєчасно не оформив вказаний автомобіль на ім'я [PERSON]. В зв”язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити та пояснила, що зараз їх сім`я в стані розлучення. Розподіл майна між собою вони вирішили здійснити без суду, добровільно. Але з`ясувалось, що чоловік уникає візиту до нотаріату з метою належним чином зареєструвати договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Відповідач проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що розписку про отримання коштів в сумі 5000 тисяч гривень він писав власноруч, віддав позивачці документи та ключі від автомобіля та не заперечує, проти визнання права власності за позивачкою на вказаний автомобіль. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що згідно генеральної довіреності подружжя [PERSON] купили у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ-21099 1992 року випуску, двигун [NUMBER], кузов[NUMBER] [NUMBER], державний [NUMBER]. В зв”язку з погіршенням шлюбних відносин та розподілом майна сторони дійшли згоди оформити на позивачку договір купівлі-продажу цього автомобіля і 30 травня 2008 року позивачка віддала гроші відповідачу в сумі 5000 грн., що підтверджується розпискою. Згідно довіреності серії [NUMBER] від 12 червня 2005 року відповідач був уповноважений розпоряджатися від імені [PERSON] вказаним автомобілем, однак не виконав своє зобов'язання, а саме: своєчасно не оформив автомобіль на ім'я позивачки, в зв”язку з чим строк дії вказаної довіреності закінчився. Викладене підтверджується матеріалами справи. У даному випадку відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 219 ЦК України, суд може визнати договір дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved