Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 16 липня 2008 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з [PERSON] вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1992 року, шлюб зареєстровано Надеждівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 03, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними встановились вкрай неприязнені відношення, відчуження, непорозуміння, при яких подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Від вказаного шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] року народження, яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати їх з відповідачем шлюб. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила розірвати їх з відповідачем шлюб, пояснила, що збереження сім'ї вже не можливе і буде суперечити інтересам кожного з них, строк для примирення їм не потрібен. Спору про розподіл майна між ними не має. Питання стосовно проживання дитини між нею та відповідачем вирішено. Крім того позивачка зазначила, що шлюб у неї другий - перший її чоловік Спіцин Сергій Миколайович помер 03 вересня 1990 року. Та просила суд витрати в органах РАГС при реєстрації розірвання шлюбу, покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав письмову заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує та прохає розглянути справу за його відсутністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1992 року, який зареєстровано Надеждівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ІІІ-ВЛ № 416355 від 05 березня 1992 року. Спільне життя подружжя не склалось, оскільки втрачена пошана один до одного, склалися різні погляди на життя. Сім'я фактично розпалася, тривалий час загальне господарство не ведеться, подружні відносини не підтримуються. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] року народження (даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] від 01 липня 1992 року), яка після розірвання шлюбу проживатиме з відповідачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача, позивачку від цих витрат звільнити.

Outcome: approved