Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

16 червня 2005 року позивач звернулася до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з вересня 1998 року по 2001 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. У період шлюбу сторони придбали [ADDRESS] (по &frac12; частині). Після розірвання шлюбу позивач з дитиною були вимушені проживати окремо від відповідача, який не визнає за позивачем її право власності на спірну квартиру. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду із цим позовом (а.с.а.с. 8 - 13, 15 - 18, 29 - 32). 11 червня 2008 року позивач уточнила свій позов в частині матеріального закону, яким обґрунтовуються вимоги, виключивши посилання на норми сімейного законодавства України, пославшись на ЦК України та положення Закону України «Про охорону дитинства» (а.с.а.с. 152, 153). У судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що з позивачем проживає малолітня дитина сторін, в утриманні якої відповідач не бере достатньої участі, а тому частка позивача має бути збільшена. Відповідач, його представник заперечували проти позову, пояснивши, що частки сторін є рівними за договором купівлі-продажу, відповідач постійно сплачує аліменти на утримання дитини, а тому підстав для збільшення частки позивача у спірній квартирі не існує. Крім того, відповідач пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача половини вартості квартири. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 26.09.1998 р. між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 26.09.1998 р. відділом РАГС Самарської районної ради м. Дніпропетровська (актовий запис № 299) (а.с. 21). [INFO] у сторін народилася дочка, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06.04.1999 р. відділом РАГС Самарської районної ради м. Дніпропетровська (актовий запис № 117). 19 вересня 2000 року сторони за договором купівлі-продажу у рівних частках (по &frac12;) придбали [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1507 (а.с. 24). 24 жовтня 2000 року сторони зареєстрували своє право власності на придбану квартиру у КП «ДМБТІ», про що свідчить відповідний штамп на зворотньому боці договору купівлі-продажу (а.с. 24-звор.). Придбана квартира є однокімнатною жилою площею 12,6 м2, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с.а.с. 25 - 27). 27 лютого 2002 відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстроване розірвання шлюбу між сторонами, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (актовий запис № 52) (а.с. 22). 15 серпня 2005 року позивач за договором купівлі-продажу придбала двокімнатну [ADDRESS] Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. і зареєстрований у реєстрі за № 1063 (а.с. 139). 21 вересня 2005 року позивач зареєструвала своє право власності на придбану квартиру в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним штампом на зворотньому боці договору купівлі-продажу (а.с. 139-звор.). 23 травня 2007 року за ухвалою суду Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок № 471 судової будівельно-технічної експертизи, згідно з яким дійсна (ринкова) вартість спірної квартири складає 139 751,00 грн. (а.с.а.с. 82, 98 - 104). [INFO] позивач уклала шлюб із [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 15.09.2007 р. Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 437) (а.с. 138). Позивач працевлаштована, має регулярний та стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи ТОВ ФК «Дніпро» № 161 від 11.09.2007 р. (а.с. 113). Відповідач також працевлаштований, має регулярний та стабільний заробіток, заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини не має, про що свідчать довідка про доходи ВАТ «Дніпроенерго» № 865-РО від 17.04.2007 р., довідка ВАТ «Дніпроенерго» № 211-РО від 15.11.2007 р., довідка ВАТ «Дніпроенерго» № 864-РО від 17.04.2007 р. (а.с.а.с. 135, 140, 141). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За договором купівлі-продажу від 19.09.2000 р. сторони придбали спірну квартиру у рівних частках (по &frac12;), а тому вона належить ним на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ураховуючи те, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, суд вважає правомірною позовну вимогу про стягнення з відповідача відповідної компенсації вартості певної частки. Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Судом не було встановлено, що позивач будь-яким чином поліпшила спільну квартиру, а тому її вимога про збільшення частки не є обґрунтованою. Більш того, свою вимогу про збільшення частки у спільній власності до 2/3 часток позивач обґрунтувала тим, що на її утриманні перебуває малолітня дитина сторін, яка потребує стороннього догляду, позбавлена повноцінного утримання з боку батька тощо, проте відповідачем було доведено той факт, що він постійно та належно виконує аліментні обов'язки щодо дитини. Крім того, судом було встановлено те, що сама позивач працевлаштована, має постійний та регулярний заробіток, уклала другий шлюб та має в особистій власності двокімнатну квартиру. Ураховуючи викладене, суд вважає, що вимога про збільшення частки позивача до 2/3 часток безпідставна, і з відповідача підлягає стягненню компенсація за &frac12; частку квартири, а саме 69 875,50 грн. відповідно до висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи. При цьому суд вважає обов'язковим визнати за відповідачем право власності на спірну квартиру у цілому. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо необхідності попереднього унесення відповідних коштів на депозитний рахунок суду, оскільки ці правила стосуються або позову співвласника про припинення права власності другого співвласника (ч. 2 ст. 365 ЦК України), або позову про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю (ч. 5 ст. 71 СК України). Статті 4, 6, 8, 12 Закону України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», на які послалася у позові позивач, носять суто декларативний характер та жодним чином не регулюють спірні правовідносини. У порядку ст. 88 ЦПК України з відвідача підлягають стягненню витрати позивача з проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 527,08 грн. Крім того, з відповідача на користь ДП «Інформаційні судові системи» підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Outcome: partial