Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованої заробітної плати і моральної шкоди. Позивач позов в судовому засіданні підтримав з підстав, які викладені ним у позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач після звільнення не звертався і не ставив вимоги про виплату йому розрахункових коштів. Заборгованість по кредитному договору [PERSON] погашена розрахунковими коштами позивача на підставі його заяви від 11.04.2005 року. Заборгованість по заробітній платі не була виплачена позивачу після звільнення з роботи з метою відшкодування нанесеної шкоди кредитній спілці, яка була нанесена спілці за час роботи його на посаді виконавчого директора КС “Самопоміч”. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що наказом № 56 від 26.08.2004 року [PERSON] був звільнений з роботи з посади виконавчого директора КС “Самопоміч”, однак при звільненні з ним не проведено розрахунок і не видано трудової книжки. 11.04.2005 року КС “Самопоміч” провела розрахунок з позивачем шляхом взаемозаліку. Посилання представника відповідача на те, що за час роботи позивача на посаді виконавчого директора КС “Самопоміч”, кредитній спілці була нанесена шкода, тому розрахунок не було проведено з позивачем з метою відшкодування завданої шкоди не заслуговує на увагу, оскільки вказана обставина може бути предметом іншого позову про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог ст. 117 КзпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КзпП України , при відсутності спору про їх розмір підприемство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 26.08.2004 року по 11.04.2005 року в сумі 5 072 грн., виходячи із середньомісячного заробітку 634 грн. на суму 5072 грн. , інфляційних витрат в сумі 360 грн. Відповідно до вимог ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що не своєчасною виплатою заробітної плати та іншими порушеннями трудового законодавства позивачу заподіяно моральну шкоду, однак сума на якій настоює позивач є занадто завищеною та не відповідає реально заподіяній шкоді, а тому в цій частині позов слід задоволити частково. В задоволенні позовної вимоги про стягнення зароблених грошей по кредитах слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: approved