Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частини магазину «Торговий комплекс», розташованого у [ADDRESS], посилаючись на слідуючі обставини. 20 грудня 2002 року між нею та Трапівським сільпо був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини магазину «Торговий комплекс», який розташований у [ADDRESS]. До бухгалтерії вказаного підприємства вона сплатила 14796 грн., що значно вище вартості зазначеного магазину, оскільки у договорі купівлі-продажу ціна зазначена - 12260 грн. Після сплати вартості будівлі магазину позивачка почала використовувати його у своїх потребах. Цей факт свідчить про прийняття нею даної частини магазину. Отже, фактично всі умови договору купівлі-продажу були виконані, але юридично договір не був оформлений у зв'язку з тим, що у позивачки не було коштів на оформлення зазначеного договору у нотаріальному порядку. Оскільки позивачка не має змоги оформити свідоцтво про право власності, щоб згодом розпорядитись своєю частиною магазину, вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивачка доповнила позовні вимоги, просила крім визнання за нею права власності на вказану частину магазину, визнати також дійсним договір купівлі-продажу вказаного об'єкту, укладений між нею та Трапівським сільпо 20.12.2002 року. Представник Трапівського сільпо в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи. Представник Татарбунарського районного товариства споживчих товариств «Облспоживспілка» позов не визнав, пояснив, що дійсно 20.12.2002 року між позивачкою та представником Трапівського сільпо було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, та дійсно кошти за продаж магазину надійшли на рахунки Трапівського сільпо, але для законності продажу нерухомого майна необхідно було узгодження цього питання з Татарбунарським споживчим товариством, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме майно можливо продавати тільки на конкурсній основі, то вказаний договір не можна визнати дійсним. Вислухавши пояснення та доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свідок [PERSON]., пояснив, що на час продажу спірної частини магазину він був головою Трапівської сільської ради. Оскільки була велика заборгованість за електроенергію та інші комунальні платежі керівництво Трапівського сільпо було змушене продати 1/3 частини магазину «Торговий комплекс» позивачці по справі. На загальних зборах Трапівського сільпо при розгляді питання про продаж спірної частини магазину був присутній представник Татарбунарської райспоживспілки, який підтримував рішення зборів. Неотримання письмової згоди на продаж магазину свідок вважає технічною стороною, яка не повинна була вплинути на наміри сторін про продаж майна. Як вбачається з копії Статуту Трапівського сільського споживчого товариства, який діяв на момент продажу спірного об'єкта, рішення з питань, передбачених «а», «в», «і», «й», «м», «н» пункту 19 відносяться до виключної компетенції загальних зборів (п.20 вказаного Статуту). А пункт 19 «м» передбачає прийняття рішення загальними зборами про передачу правлінню споживчого товариства права володіння, користування та розпорядження власністю споживчого товариства, за виключенням продажу основних засобів, їх безоплатної передачі юридичним і фізичним особам, надання в оренду, заставу або позику, обміну і безкоштовного користування (а.с. ). Згідно копії виписки з протоколу зборів пайщиків Трапівського сільпо від 26.10.2001 року, загальні збори вирішили клопотати перед правлінням Татарбунарської райспоживспілки про дозвіл на продаж 1/3 частини будівлі торгового комплексу с.Приморське. Квитанціями /а.с.5-15/ підтверджується факт сплати [PERSON] вартості 1/3 частини магазину «Торговий комплекс» в [ADDRESS]. Згідно постанови про відмову у відкритті кримінальної справи /а.с.65/ у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ст. 364,365,191 КК України з приводу реалізації 1/3 частини магазину « Торговий комплекс» відмовлено за відсутністю складу злочину. Відповідно до ст.ст.13, 48 Закону України «Про власність», об'єктами права приватної власності є житлові будинки, квартири, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Захист права власності здійснюється судом або третейським судом. У відповідності зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Представлений суду позивачкою договір містить усі істотні умови, необхідні для договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: предмет договору, ціну, порядок розрахунків, порядок передачі товару, повні і достатні реквізити сторін. У силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За таких обставин, суд вважає, що договір про відчуження майна від 20.12.2002 року необхідно визнати дійсним і за [PERSON] повинно бути визнано право власності на 1/3 частини магазину «Торговий комплекс», загальною площею 135,5 кв.м, у тому числі помешкання 1-1 - тамбур, площею 2,7 кв.м, 1-2 - магазин, площею 66,1 кв.м та помешкання 1-3 - склад, площею 66,7 кв.м, вартістю 12260 грн., розташованого у [ADDRESS], оскільки з достовірністю встановлено факт купівлі позивачкою вищевказаної частини магазину «Торговий комплекс», про що свідчать квитанції до прибуткових касових ордерів (а.с.5-15) та копія договору купівлі-продажу від 20 грудня 2002 року (а.с.3-4). Суд не може взяти до уваги доводи представника Татарбунарської райспоживспілки стосовно того, що договір не може бути визнаний дійсним на теперішній час, так як зараз діє інший статут підприємства, згідно якого для реалізації нерухомого майна необхідно проведення конкурсу, в якому, як він вважає, має право взяти участь і позивачка, оскільки фактично договір купівлі-продажу спірного майна відбувся 20.12.2002 року, та згідно діючого Статуту станом на 20.12.2002 року проведення конкурсу при продажі нерухомого майна не передбачалось.

Outcome: approved