Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

Звертаючись до суду з позовом , [PERSON]. просить розірвати договір довічного утримання , укладений 06 листопада 1998 року ( далі Договір) між нею та відповідачкою [PERSON]. Позивачка вказує, що відповідачка - це її онука, яка за Договором зобов”язалась повністю довічно її утримувати , забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, необхідною допомогою вартісним вираженням утримання 45 грн. щомісячно. У власність відповідачки за цим Договором перейшла &frac12; частина квартири позивачки за адресою [ADDRESS]. З посиланням на докази [PERSON]. зазначила, що вона на даний час серйозно хворіє, потребує допомоги в побуті, лікуванні, харчуванні в повному обсязі ,як те передбачено Договором, але такої допомоги особисто відповідачка їй не надає. Розірвати договір в добровільному порядку [PERSON]. також не погодилась. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2008 року в задоволенні позовних вимог [PERSON]. відмовлено з тих підстав, що суд визнав встановленим факт дружніх родинних стосунків між сторонами, визнав ,що відповідачка та її брат з дружиною в період від укладення Договору турбувались про [PERSON]крім того, судом першої інстанції було встановлено, що безпосередньою підставою для звернення до суду з вимогою про розірвання Договору є бажання позивачки в інший спосіб розпорядитись своєю власністю. В рішенні зазначається, згідно ст. 755 ЦК України зміна намірів відчуджувача стосовно вже переданої власності не є підставою для розірвання договору довічного утримання з ініціативи відчуджувача. В апеляційній скарзі на зазначене рішення представник позивачки зазначає, що сам факт добрих родинних стосунків між позивачкою та її родичами , їх спілкування і надання допомоги та догляду не самою відповідачкою, а і іншими особами, не свідчить про належне виконання зобов”язань [PERSON]. за Договором. В апеляційній скарзі також звертається увага на те, що за Договором, зобов”язання довічного і повного утримання [PERSON]. покладені тільки на відповідачку , але саме в цій частині умов Договору вона не виконувала, як і не виконувались зобов»язання щодо повного утримання позивачки. Отже, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам , на порушення судом ст.. 751 ЦК України, яка передбачає обв»язок індексації грошової оцінки матеріального забезпечення та на ст.. 526 ЦК України, якою встановлено наслідки невиконання зобов»язань, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивачки задовольнити. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи . Доводи апеляційної скарги спростовуються в запереченнях посиланням на факт визнання самою позивачкою того, що відповідачка та члени її сім»ї турбувались про Позивачку. Крім того, відповідачка звертає увагу на положення ч.1 ст.. 60 ЦПК України щодо обов»язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог. Факт звернення позивачки за наданням допомоги в побуті до сторонніх осіб та періодично самостійне забезпечення себе необхідними продуктами і ліками , на думку [PERSON].,не є свідченням неналежного виконання нею своїх зобов»язань за Договором, оскільки позивачка не позбавлялась Договором права на самостійне вчинення будь яких побутових дій тому протягом дії Договору і не пред»являла по [PERSON]. жодних претензій, як і не пред»являла претензій в частині особистої оплати комунальних послуг по квартирі відповідачки. Відповідачка стверджує, що висловлена позивачкою думка щодо наміру вподальшому, після повернення власності, іншим чином розпорядитись своєю часткою квартири є свідченням дійсної підстави її звернення з позовом, чим суд обґрунтовано мотивував своє рішення. В судовому засіданні [PERSON]. та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити . [PERSON]. та її представник апеляційну скаргу просили відхилити, як безпідставну. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи , обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто, ухваленим на підставі закону та з дотриманням всіх вимог цивільного судочинства на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.. 755 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, розірвання договору довічного утримання на вимогу відчуджувача можливе не тільки у разі невиконання, але і у випадку неналежного виконання набувачем своїх обов»язків , при цьому, незалежного від його вини. Встановивши факт підтримання добрих родинних стосунків між сторонами в період дії Договору та факт піклування про [PERSON]відповідачки та її родини, суд першої інстанції послався на докази ,надані відповідачкою та пояснення самої [PERSON]. щодо тих фактів надання допомоги та утримання позивачки, які дійсно мали місце. Проте, суд залишив неспростованими та поза увагою докази позивачки та її особисті твердження про те, що допомога надавалась не достатньо, не самою відповідачкою, а іншими особами без погодження з [PERSON]. такого порядку надання допомоги та утримання, а також ,що вона не забезпечувалась відповідачкою безкоштовним користування квартирою, а саме оплачувала квартплату та всі послуги. Саме ці докази позивачки ( покази свідків та наявні в справі документи) свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх зобов»язань за договором, так як підтверджують факти неодноразового отримання позивачкою допомоги в побуті та догляду від сторонніх осіб та оплати квартплати і комунальних послуг за власні кошти, що суперечить п. 4 Договору про зобов»язання [PERSON]. особисто та повністю довічно утримувати [PERSON]. і забезпечити безкоштовне користування квартирою. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] дійсно є сторонами у договорі довічного утримання. Згідно п. 4 Договору [PERSON]. зобов»язалась повністю довічно утримувати [PERSON]., забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, ліками, залишивши в безкоштовному користуванні квартирою ( а.с.7) Встановлено, що піклування про позивачку, надання їй допомоги в побуті, матеріальне утримання та догляд, а також безкоштовне проживання в квартирі [PERSON]. здійснювала не належним чином ( покази свідків [PERSON].,[PERSON].,[PERSON].,[PERSON]., а.с.37-40, пояснення самої [PERSON].) При цьому, сама відповідачка , крім пояснень свідків про їх стосунки з позивачкою , не надала суду жодного конкретного доказу щодо забезпечення позивачки матеріальним утриманням щомісячно хоча б на 45 грн. Отже, висновки суду першої інстанції щодо належного виконання [PERSON]. зобов»язань за Договором, суперечать наявним в справі та дослідженим доказам. Крім того, висновки суду першої інстанції щодо дійсних підстав звернення [PERSON]. з позовом про розірвання договору, а саме, намір змінити власника своєї частки квартири, не ґрунтується на матеріалах справи - зміст позовної заяви( а.с.5,6), так як саме в позові зазначаються підстави для розірвання Договору - невиконання відповідачкою своїх зобов»язань на час звернення з позовом. В процесі судового розгляду ці підстави позову позивачем у встановленому порядку не змінювались. Отже, оспорюване рішення суду першої інстанції не ґрунтується на досліджених доказах, а встановлені обставини суперечать фактичним обставинам справи згідно цих доказів. Відповідно до ст. 309 ч.1 п. 3 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, якщо буде встановлено невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Outcome: approved