Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

22 квітня 2008 року, позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі з 2000 по 2002 рік, і в них народився син [PERSON], [INFO] народження, батьком якого в його свідоцтві про народження, вказаний відповідач по справі. Дитина проживає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, бо батько дитини залишив сім'ю і матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини в добровільному порядку надавав не регулярно, а з 2007 року, відповідач зовсім відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. Також позивач зазначила, що відповідач хронічними захворюваннями не страждає, інвалідом, пенсіонером не є, по виконавчим листам стягнення з нього не проводяться, на його утримання непрацездатних осіб не має. На підставі викладеного, позивач прохає суд: стягнути з [PERSON], проживаючого за адресою: 64633, с. Перемога, вул. Побєда, Лозівського району, Харківської області, уродженця с. Перемога, Лозівського району, Харківської області на її користь на утримання [PERSON], [INFO] народження, аліменти в розмірі &frac14; частини його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні 12 червня 2008 року, позивач підтримала свої позовні вимоги. При цьому позивач вказала, що вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі з 2000 по 2002 рік. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] народження, батьком якого в його свідоцтві про народження, вказаний відповідач по справі. Після припинення шлюбних відносин, батько дитини залишив сім'ю і матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини в добровільному, порядку надавав не регулярно, а з 2007 року, відповідач зовсім відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач у судове засідання не з»явився і про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи за його відсутності до суду не подав. Про день, час та місце слухання справи, судом відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення про отримання ним судових повісток. Заперечень на позовну заяву, відповідач також не подав. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із ксерокопії свідоцтва про народження на [PERSON] (а.с.№5), вбачається, що дійсно - [PERSON], народився [INFO] і в графі «Батько» вказано - [PERSON], тобто відповідач по справі, а в графі «Мати» зазначено [PERSON], позивач по справі. Також, згідно довідки з місця проживання позивача (а.с.№6), вбачається, що вона дійсно проживає в [ADDRESS], з сином - [PERSON], [INFO] народження та батьками: батьком - [PERSON], [INFO] народження і матір'ю - [PERSON], [INFO] народження. Позивач вказала, що вона не працює і ніколи не працювала, трудової книжки не має, являється інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою (а.с.№7).Крім того, у судовому засіданні, 12 червня 2008 року, позивач подала до суду довідку з Лозівського міськрайонного центру зайнятості, про те, що вона на обліку не перебуває. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Із пояснень позивача, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільної дитини, в порушення вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України та ч.2 ст.51 Конституції України, в яких зазначено, що: «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття».

Outcome: approved