Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

24 лютого 2005 року у провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла дана позовна заява. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним та відповідачами було досягнуто згоду про купівлю [ADDRESS], співвласниками якого були відповідачі. При цьому на підтвердження укладення вказаного правочину купівлі-продажу та на забезпечення його виконання між сторонами було укладено договори завдатку, і позивач передав відповідачам 600,00 доларів США, по 300,00 доларів США кожному. Договори були складені у простій письмовій формі. Крім того, позивач зробив в будинку ремонт та погасив заборгованість власників по комунальних послугах. Згодом відповідачі відмовилися продавати вказану квартиру. Зазначені обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачів подвійної суми завдатку в сумі 6 480,00 грн., відшкодування збитків в сумі 11 000,00 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. (а.с.а.с. 3 - 5). Позивач, його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, вказавши обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач, представник відповідачів заперечували проти позову, пояснивши, що позивач передав кошти в іноземній валюті, що є порушенням валютного законодавства, а самі суми, які були передані є авансом. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що [ADDRESS] м. Дніпропетровськ на праві власності належало [PERSON]і. 06 червня 1996 року [PERSON]. склала заповіт на все своє майно на користь [PERSON] Заповіт був посвідчений завідуючою Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON]. та зареєстрований у реєстрі за № 2-1096 (а.с. 20). [INFO] [PERSON]. померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28.12.1998 р. відділом РАГС Самарської районної ради м. Дніпропетровська (актовий запис № 1247) (а.с. 19). У жовтні 2001 року сторони досягли згоди про укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння. На підтвердження вказаної вище домовленості 10.10.2001 р. позивач склав розписку, за якою передав [PERSON] 200,00 доларів США і в якій останній поставив свій підпис (а.с. 14). 22 жовтня 2001 року позивач додатково передав [PERSON] грошові кошти в сумі 300,00 доларів США, про що свідчить копія розписки, складеної позивачем, яка містить підпис [PERSON] (а.с. 15). Після смерті [PERSON]. із заявами про прийняття спадщини і видачу свідоцтв про право на спадщину звернулися відповідачі, але за станом на 24.02.2005 р. відповідних свідоцтв не отримали, про що свідчить лист Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 227 від 24.02.2005 р. (а.с. 22). Дотепер договір купівлі-продажу спірного домоволодіння не укладено через відмову відповідачів. 11 травня 2007 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за ухвалою суду від 06.10.2006 р. було складено висновок № 10419 судово-почеркознавчої експертизи(а.с.а.с. 148, 185 - 187), відповідно до якої: - підпис від імені [PERSON] в рядку із записом «деньги проверены» у розписці від 10.10.2001 р., складеній від імені [PERSON], виконаний самим [PERSON] - два підписи від імені [PERSON] біля рукописних записів «Шиман» у нижній частині розписки від 22.10.2001 р., складеній від імені [PERSON], виконані самою [PERSON] Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР. В силу ч. 1 абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про те, що, оскільки згодом сторони не уклали належним чином оформлений договір, між ними не виникли зобов'язання купівлі-продажу спірного домоволодіння. Згідно з ч. 1 ст. 195 ЦК УРСР завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. За таких обставин суд вважає, що в разі, коли сторони домовились укласти договір, але належним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору гроші вважаються авансом і мають бути повернуті у тому розмірі, в якому вони передавалися. Отже, передані позивачем відповідачам гроші без належного оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння, є авансом і були передані лише в рахунок належних з позивача платежів. Ураховуючи положення вказаної норми, співвідношуючи їх з тією обставиною, що відповідачі згодом не уклали з позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння, поверненню підлягають лише передані за розписками від 10.10.2001 р. та 21.10.2001 р. суми, а саме 1 060,74 грн., передані [PERSON] та 1 591,11 грн., передані [PERSON], відповідно до наступного розрахунку: · 200,00 х 5,3037 = 1 060,74, де: - 200,00 - сума, передана [PERSON], у доларах США; - 5,3037 - офіційний курс долара США до гривні України, встановлений Національним банком України на день звернення позивача до суду. · 300,00 х 5,3037 = 1 591,11, де: - 200,00 - сума, передана [PERSON], у доларах США; - 5,3037 - офіційний курс долара США до гривні України, встановлений Національним банком України на день звернення позивача до суду. При цьому суд критично ставиться до твердження позивача про додаткове отримання [PERSON]. 100,00 доларів США з посиланням на відповідну розписку (а.с. 14), оскільки на цій розписці не зазначено ані особи, яка передала гроші, ані особи, якій ці гроші були передані, ані положень про передачу певних коштів у принципі. Суд вважає, що позов в частині відшкодування позивачеві витрат з погашення заборгованості за комунальні послуги, відновлення комунікацій, проведення ремонту не підлягає задоволенню, оскільки згоди власників на такі роботи отримано не було. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Чинний на час виникнення спірних відносин цивільний закон передбачав можливість відшкодування моральної шкоди в чітко визначених випадках, а саме: дії або бездіяльність, які спричинили матеріальну шкоду або моральні страждання, скоєння суспільно небезпечного діяння тощо. Водночас ЦК УРСР не передбачив можливості вимагання відшкодовувати моральну шкоду у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням правочину. Виходячи з наведеного, суд вважає цю вимогу позивача безпідставною.

Outcome: partial