Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною заявою посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. [INFO] [PERSON] склала заповіт на позивача. Позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом. Після смерті матері позивач в установлений строк не звернулася до нотаріальної контори, оскільки тривалий час лікувалася, проте позивач фактично прийняла спадщину, доглядала за спадковим будинком і підтримувала його в належному стані. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила 6-місячний строк на прийняття спадщини Позивач просив постановити рішення, яким заявлені вимоги задовольнити у повному обсягу, шляхом встановлення факту прийняття нею спадщини та визнання за нею права на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, у справі є письмова заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 14.09.1994 року (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [INFO][NUMBER] (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку. Згідно п. 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. [INFO] [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON](а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач після смерті свого матері [PERSON] фактично прийняла спадщину, що виразилося в тому, що вона на момент смерті своєї матері проживала разом з нею, і продовжила проживати у будинку і після смерті спадкодавця, користувалася та володіла вказаним будинком як власниця, здійснювала поточний ремонт. Суд вважає встановленим, що вказані позивачем дії у своїй сукупності свідчать про прийняття нею спадкового майна після смерті її матері [PERSON]. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини (а.с. 9). Оскільки [PERSON] померла в [INFO], тобто до набрання ЦК України (в редакції 2003 року) чинності, позивач по справі фактично прийняв спадщину, тому суд, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно керується нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним той факт, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], інших спадкоємців на спадщину за законом не має, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем, а тому вважає за доцільне визнати за позивачем право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON]., померлої [INFO]. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як стало відомо в судовому засіданні позивач здійснила самочинне бдівництво прибудови «б1», що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, [ADDRESS]. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вартість самочинної прибудови “б1”, розташованої за адресою: [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області становить 18386 грн. Судом досліджені та встановлені докази, що позивач, як власник земельної ділянки здійснив самочинне будівництво, відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване майно, в наслідок самочинної забудови права інших осіб не були порушені, тому суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на самочинно збудовану будівлю, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved