Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

Позивач, ТОВ «ЖКГ» у жовтні 2007 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення, вказавши, що між позивачем та відповідачем на підставі клопотання КТО «Евріка» в 1996 році було укладено усний договір найму житлового приміщення про надання відповідачу житлового приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], згідно якого їй було надано для проживання кімнату № 313 у вищевказаному гуртожитку, договір найму у письмовій формі не укладався. З травня 2005 року відповідач не вносила плату за користування житлом та комунальним послугам, в зв'язку з чим виникла заборгованість, з цих підстав позивач просив розірвати договір найму житлового приміщення, та виселити відповідача з займаної кімнати в гуртожитку. У березні 2008 року позивач уточнив позовні вимоги, в уточненій позовній заяві просить виселити відповідача з займаної кімнати в гуртожитку, вказуючи, що відповідач вселилася у кімнату в гуртожитку самовільно з порушенням встановленого законом порядку. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на підставах викладених в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач правомірно вселилася у гуртожиток, несе витрати по оплаті за користування житлом і комунальним послугам, а також просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підставах. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 31 травня 1993 року № 198/4 «Про житловий фонд тресту «Запоріжалюмінбуд» у фонд тресту «Запоріжалюмінбуд» перейшли житлові будинки, в тому числі гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS]. Після реструктизації ВАТ тресту «Запоріжалюмінбуд» на базі його майна створено ТОВ «ЖКГ», на баланс якого згідно акту приймання-передачі від 05.07.1999 року, перейшла будівля вказаного гуртожитку. Як встановлено в судовому засіданні кімната № 313 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] надана [PERSON] на підставі клопотання КТО «Евріка», та [PERSON] була поселена та зареєстрована за вказаною адресою в грудні 1996 року на підставі розпорядження начальника ЖЕО Тресту «Запоріжалюмінбуд». За змістом ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Позивач просить виселити [PERSON] з займаної кімнати у гуртожитку посилаючись на те, що остання вселилась самовільно та в порушення вимог ст.ст. 128, 129 ЖК України відповідно до яких, площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації та профкому підприємства, на виконання якого видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 132 ЖК України встановлено вичерпний перелік підстав виселення із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, а саме: із гуртожитку підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчилися у навчальних закладах і вибули з них, інших працівників, які поселились у гуртожиток у зв'язку з роботою, які припинили роботу за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочинів. За змістом ч. 3 ст. 116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення виселяються також особи, які самоправно зайняли житлове приміщення. Самоправно зайнятим вважається приміщення, в якому мешкає особа без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та відповідно ордеру на житлове приміщення, проте вселення у приміщення без ордеру, але з відома органів, які винесли рішення про надання житлового приміщення, чи з дозволу відповідних посадових осіб, не можна вважати самовільним. За таких обставин, законних підстав для виселення відповідача із спірної кімнати гуртожитку судом не встановлено. Крім того, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена три роки. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] вселилась у гуртожиток у 1996 році, з моменту вселення [PERSON]. позивач не звертався до суду з позовом про її виселення, а звернувся у жовтні 2007 року, тобто у строк, який перевищує встановлений законодавством строк звернення до суду. Позивач з клопотанням про поновлення строку звернення до суду не звертався, не ставив цього питання під час розгляду справи. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed