Jurisdiction: civil
Date: 2008-08-04 00:00:00

Відповідачи є рідними дітьми та спадкоємцями [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, кухні площею 7.8 кв.м, ванної кімнати площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6 кв.м, передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої шафи площею 7.5 кв.м, веранди площею 9.1 кв.м. Підставою виникнення прав власності є свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993 року № 133, зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2. [PERSON] померла [INFO], її смерть зареєстрована Іванівською селищною Радою Антрацитівського району Луганської області [INFO], актовий запис № 25. [PERSON] помер [INFO], його смерть зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області 27 квітня 2007 року, актовий запис № 329. За період життя, 28 березня 2002 року, тобто після смерті дружини, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з позивачкою, відповідно до якого він продав, а вона купила цю двокімнатну квартиру . При укладенні договору купівлі-продажу майна між ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 28 березня 2002 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] позивачка заплатила [PERSON] готівкою 1760 гривень, що підтверджується його розпискою, а він передав їй ключі від квартири, дозволив до неї вселитися, надав усі необхідні правовстановлюючі документи та взяв на себе обов'язок оформити згодом нотаріально договір купівлі-продажу, мотивуючи це поганим станом здоров'я. З 28 березня 2002 року позивачка фактично мешкає у вказаній квартирі, зробила там ремонт, сплачує усі комунальні послуги. Проте до своєї смерті, тобто до [INFO] [PERSON] так і не здійснив дій щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири, його діти, відповідачі по справі визнають за [PERSON] право власності на вказану квартиру, але оформити належні правовстановлюючі документи та нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу відмовляються, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно з метою захисту свого права на нього. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, в тому числі 1-а кімната площею 12.8 кв.м, 2-а кімната площею 17.4 кв.м, кухні площею 7.8 кв.м, ванної кімнати площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6 кв.м, передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої шафи площею 7.5 кв.м, веранди площею 9.1 кв.м.; свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993 року № 133, зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2 вважати втратившим чинність, та суду надала пояснення, які повністю збігаються з доводами позову. Відповідачи [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнали, просять розглянути справу без їх присутствія. Вислухавши [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. Судом установлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, кухні площею 7.8 кв.м, ванної кімнати площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6 кв.м, передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої шафи площею 7.5 кв.м, веранди площею 9.1 кв.м. Підставою виникнення прав власності є свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993 року № 133, зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2. (а.с.3 - 6). [PERSON] померла [INFO], її смерть зареєстрована Іванівською селищною Радою Антрацитівського району Луганської області [INFO], актовий запис № 25(а.с.8). [PERSON] помер [INFO], його смерть зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області 27 квітня 2007 року, актовий запис № 329(а.с.9).. За період життя, 28 березня 2002 року, тобто після смерті дружини, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з позивачкою, відповідно до якого він продав, а вона купила цю двокімнатну квартиру . При укладенні договору купівлі-продажу майна між ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 28 березня 2002 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] позивачка заплатила [PERSON] готівкою 1760 гривень, що підтверджується його розпискою (а.с.7). Згідно зі ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.Відповідно до ст. 657 Цивільного Кодексу України договір купівлі-продажу майна укладається у письмовій формі і підлягає, зокрема, нотаріальному посвідченню. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Вiдповiдно до вимог ст.ст. 386,392 ЦК України визнання права власностi є однiєю iз форм захисту прав власника на майно у випадках, коли його право власностi не визнається. На підставі викладеного,

Outcome: approved