Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON] у період спільного проживання, за їх спільні кошти вони придбали зазначену квартиру, яка була зареєстрована на відповідача. Дане майно є їх спільною сумісною власністю, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження таким майном. Проте відповідач у добровільному порядку не визнає її права власності на &frac12; частину даної квартири. Вона до даного часу продовжує проживати у придбаній ними квартирі з їх малолітньою донькою - [PERSON]. Іншого житла вона не має, та не бажає змінювати свого місця проживання. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач у суді позов не визнав, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана його батьками за кошти, позичені у [PERSON] Вказана квартира була дійсно придбана у період шлюбу з позивачкою вже після одруження для проживання його сім»ї. Також пояснив, що спільних коштів з позивачкою на придбання квартири вони не вносили через відсутність таких, а весільні кошти були витрачені на придбання комп»ютера. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2001 року та 26 червня 2006 року було зареєстровано розірвання їх шлюбу (а.с. 6, 8). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO](а.с.7). За час шлюбу сторони придбали спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що підтверджується фотокопією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 лютого 2004 року (а.с. 9). Спірне житло було зареєстроване одноособово на ім'я [PERSON] - відповідача у даній справі, що підтверджується також довідкою Прилуцького МБТІ (а.с.10). Згідно вимог ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін. Сам факт розірвання шлюбу між сторонами не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, згідно вимог ст. 68 СК України. Згідно вимог ст. 70 СК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторонами не було надано жодних доказів та судом не встановлено підстав для зміни розміру часток між позивачем і відповідачем. Також застосовуючи норми сімейного законодавства суд враховує, що у даній справі жодна сторона не подала доказів того, що на час реєстрації шлюбу - 01.09.2001 року між ними, подружжям [PERSON] І [PERSON] існував шлюбний контракт чи інший належно складений договір, яким би обмежувались права дружини (позивачки [PERSON]) у її правах щодо набуття нею права спільної сумісної власності на спірну квартиру, чи те, що їй ([PERSON]) буде належати лише якась певна частка, або ж вона взагалі буде позбавлена у правах спільної сумісної власності на нерухоме майно в період шлюбу. Суд не приймає, як заслуговуючі на увагу пояснення відповідача в даній справі про те, що спірна квартира була придбана його батьком [PERSON] адже згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житла одноособовим покупцем зазначено [PERSON]. і не має значення хто розраховувався за таке. Тому, проаналізувавши в сукупності всі надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивачки, достатність наданих доказів і правових підстав до задоволення її позову про набуття нею права спільної сумісної власності на спірний об'єкт нерухомого майна, незалежно від того, що реєстрація квартири [ADDRESS] проведена одноособово на відповідача і останній заперечує про наявність такого права у позивачки. А значить позовні вимоги [PERSON] є правомірними та належним чином обґрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 81,00 грн., пов'язані зі сплатою судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved