Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу мотивуючи позов тим, що 14 березня 2008 року на підставі наказу № 249-к від 13 березня 2008 року його було звільнено з роботи згідно з п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Звільнення було проведено в період його тимчасової непрацездатності, а саме під час перебування на лікарняному, також відповідачем під час обрання виду дисциплінарного стягнення небуло додержано правил застосування дисциплінарних стягнень, зокрема не було з'ясовано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, не враховано його попередню роботу. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з посиланням на обґрунтування викладені в позовній заяві та доповнив, що він в період з 13 по 14 березня, на власному автотранспорті, перебував у відрядженні в місті Кіровограді містах Києві та Чернігові з приводу отримання благодійної допомоги для гімназії. Під час перебування у відрядженні він захворів, в зв'язку з чим звернувся за лікарською допомогою, й перебував на лікарняному з 13 по 15 березня 2008 року. Після одужання він приступив до роботи, і йому 17 березня 2008 року було пред'явлено для ознайомлення наказ про звільнення з займаної посади. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки його винесено в період його непрацездатності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідач грубо порушив вимоги трудового законодавства звільнивши [PERSON]. з займаної посади в період його непрацездатності. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки свого представника суду не повідомив, будь-яких клопотань не заявив. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача та дослідивши зібрані по справі докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач [PERSON]. перебував у трудових відносинах з відповідачем й працював на посаді директора Новгород-Сіверської державної гімназії ім. К.Д. Ушинського. Згідно Наказу Міністерства освіти і науки України № 249-к від 13 березня 2008 року [PERSON] було звільнено з роботи згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (а.с. 8). З наказом позивача було ознайомлено 17 березня 2008 року про, що свідчить його власноручний підпис. Згідно Наказу № 14 від 12 березня 2008 року «Про виїзд у відрядження» [PERSON]. було направлено у відрядження до м. Києва та м. Чернігова (а.с. 17). Згідно посвідчення про відрядження № 24 від 12.03.2008 року та відміток про вибуття у відрядження та прибуття у пункти призначення, вибуття з них та прибуття на місце постійної роботи (зворотній бік посвідчення) [PERSON]. в період з 13 по 14 березня перебував у відрядженні (а.с. 18). Відповідно до листка непрацездатності серія [NUMBER] виданого лікарем 5-ї міської поліклініки м. Кіровограда [PERSON] був звільнений від роботи в зв'язку з непрацездатністю в період з 13 по 15 березня 2008 року включно (а.с. 16). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності. Розірвання договору у випадках передбачених цією статтею провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40 КЗпП України. Частина 3 статті 40 КЗпП України зазначає, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу не допускається в період тимчасової непрацездатності. За встановлених вище обставин, коли звільнення позивача відбулося під час його тимчасової непрацездатності (з 13 по 15 березня 2008 року), суд вважає таке звільнення незаконним, а наказ Міністерства освіти і науки України № 249-к від 13.03.2008 року таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи вимоги ст. 235 КЗпП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день постановляння рішення по справі, а саме 1694 грн., виходячи з наступного розрахунку: згідно довідки Новгород-Сіверської державної гімназії ім.. К.Д.Ушинського № 26 від 04-04-2008р. посадовий оклад [PERSON]. станом на 14.03.2008 року становив 1452 грн. (а.с. 5); середньоденний заробіток становить 1452 : 30 = 48,4 грн.; число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком становить період з 14 березня 2008 року (день звільнення) по 6 травня 2007 року (день постановляння рішення), а саме: 12 робочих днів березня 2008 р. додати 21 день квітня місяця 2008р. додати 2 дні травня місяця 2008р. - всього 35 дні (12+21+5=35); середній заробіток за час вимушеного прогулу становить суму середньоденного заробітку помножену на число робочих днів які мають бути оплачені за середнім заробітком, а в даному випадку, з дня звільнення день постановляння рішення по справі, тобто: 48,4 x 35 = 1694 грн. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved