Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], за участю третіх осіб: Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтуванні позовних вимог вона посилається на те, що в червні 1974 року вона познайомилася із [PERSON]. Вони почали проживати однією сім'єю без шлюбу, вести спільне господарство, на сумісні гроші купували необхідні речі. 1 квітня 1975 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Правоустановчі документи на право приватної власності були оформлені на ім'я [PERSON]. Після придбання квартири вони вселилися в неї та прописалися. В період спільного проживання у 1977 році вони за спільні грошові кошти почали будівництво добудови до вищевказаної квартири. У зв”язку з добудовами, рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради м. Дніпропетровська від 23 серпня 1989 року за № 386/1 був затверджений акт про поділ частин співвласників домоволодіння [ADDRESS],на підставі якого їх частина складає 62/100, тобто вказана частина будинку належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних долях по 31\100 частині. [INFO] [PERSON] помер. Відповідач по справі [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] і являється спадкоємцем першої черги за законом. З метою прийняття спадщини вона звернулася до восьмої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки спадщину прийняв син спадкодавця - [PERSON] Позивач вважає, що будучі фактичною дружиною [PERSON]., померлого [INFO], яка проживала на день його смерті з ним однією сім”єю, має право на 1/2 частину спадщини, що відкрилася після його смерті, тобто на половину 31/100 частини спірного домоволодіння. Позивач просить визнати за нею право власності на 93/200 частини спірного домоволодіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти визнання за [PERSON] права власності на 31/100 частини спірного домоволодіння [ADDRESS], набутого за час спільного проживання. В іншій частині позовних вимог заперечували, оскільки син є єдиним спадкоємцем першої черги. Представник Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з”явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких остання просила суд розглянути справу за відсутності її представника (а.с. а.с. 172, 187). В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина не явки суду не відома (а.с. а.с. 192, 208). Вислухавши сторони, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11 жовтня 1989 року, виданого Самарським районним відділом комунального господарства, 62/100 частини жилого будинку [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 20). Квартира № 1 в будинку [ADDRESS] належить [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки голови квартального комітету Плахот ник Л.П. від 19 лютого 2006 року, [PERSON] починаючи з 1975 року мешкала[ADDRESS](а.с. 19). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2007 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім”єю з серпня 1974 року по [INFO] без шлюбу (а.с. 133-135). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом встановлено, що квартира № 2 в будинку [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки була придбана під час спільного проживання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на майно, спільно нажите з [PERSON], а саме на 31/100 частину квартири № 2 в будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 21). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: домоволодіння [ADDRESS]. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу на право спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленим в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON], залишилося два спадкоємці його майна: відповідач [PERSON], який є його сином та відноситься до першої черги спадкоємців за законом та позивач [PERSON] - четверта черга спадкоємців за законом. З метою прийняття спадщини позивач звернулася до Восьмої дніпропетровської Державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки протягом шести місяців з дня його смерті до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON], який відноситься до першої черги спадкоємців за законом згідно ст. 1261 ЦУ України.(а.с. 25). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Оскільки [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] і являється спадкоємцем першої черги за законом, а [PERSON] є особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю і являється спадкоємцем четвертої черги за законом, суд вважає, що відповідач має першочергове право на спадщину за законом. Судом роз”яснювались позивачу положення ст.ст. 10, 11, 18, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Аналізуючи факти, встановлені судом в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на 93/200 будинку [ADDRESS] підлягає частковому задоволенню, в частині визнання за нею права власності на 31/100 частину спірного будинку, як придбану під час спільного приживання з [PERSON]

Outcome: partial