Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

12.05.2008р.[PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 березня 1998 року [NUMBER], укладеного між нею та відповідачем на Одеській товарній біржі та зареєстрованого у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний [NUMBER] від 26 березня 1998 року, та зареєстрованого 08 вересня 1998 року Бюро інвентаризації і приватизації житлового фонду м. Іллічівська, про що в реєстровій книзі № ЧН 2 на сторінці 41 зроблено запис за реєстровим № 40, та про визнання за позивачем права власності на магазин продовольчих товарів, загальною площею 46,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS](а.с.4-5). Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі якого позивач набула права власності на магазин продовольчих товарів, загальною площею 46,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що під час укладення вказаного договору сторонами не було дотримано вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, що, як наслідок, тягне недійсність цього правочину, позивач має перешкоди у здійсненні прав власника зазначеного нерухомого майна. Так, зокрема, позивач має намір продати вказане майно, але нотаріуси відмовляються від посвідчення цього правочину з вищенаведених підстав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, незважаючи на те, що про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. При цьому до суду не надійшло повідомлення про причини неявки відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд, за відсутністю заперечень представника позивача, вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 березня 1998 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна [NUMBER] (а.с. ), а саме, магазин продовольчих товарів загальною площею 46,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], який визначений у технічному паспорті під літерою „А” та в цілому складається з приміщень: 1-1 - торговий зал площею 35,0 кв.м., 1-2 - туалет площею 2,0 кв.м., 1-3 - коридор площею 4,6 кв.м., 1-4 - склад площею 4,9 кв.м. Зазначений договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний [NUMBER] від 26 березня 1998 року(а.с.6-8). В подальшому вказаний договір був зареєстрований Бюро інвентаризації і приватизації житлового фонду м. Іллічівська, про що в реєстровій книзі № ЧН 2 на сторінці 41 зроблено запис за реєстровим № 40, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 08 вересня 1998 року (а.с.9-12 ). Відповідно до ч 1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції 2003 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Також слід зазначити, що згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року), у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978р. № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, якщо угода, яка підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу та ними було здійснено повне його виконання, а саме, позивач, сплатила відповідачу повну вартість нерухомого майна, а відповідач, в свою чергу, передав його позивачу. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України (в редакції 2003 року), право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved