Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить: - визнати договір про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку № 455 від 19 квітня 2005 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” (забудовник) та [PERSON] (інвестор) в частині інвестора - недійсним; - визнати [PERSON] інвестором за договором про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку № 455 від 19 квітня 2005 року укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” (забудовник) та [PERSON] (інвестор); - визнати свідоцтво, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30 серпня 2006 року про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка складається з 2 (двох) кімнат, жилою площею 41,10 кв.м., загальною площею 88,90 кв.м. - недійсним; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з 2 (двох) кімнат, жилою площею 41,10 кв.м., загальною площею 88,90 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 19.04.2005 року між [PERSON] та ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” було укладено Договір № 455 про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, відповідно до якого ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” взяло на себе зобов'язання організувати комплекс робіт з будівництва об'єкта, в якому буде розташована двокімнатна квартира на десятому поверсі, загальною площею 88,95 кв.м. та передати її [PERSON], а останній взяв на себе зобов'язання за рахунок власних чи залучених коштів фінансувати будівництво об'єкту в якому розташована квартира. Вказані умови Договору сторонами були виконані в повному обсязі і 30.08.2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] яка складається з двох кімнат, загальною площею 88,90 кв.м. Однак, позивач вважає, що він є фактичним власником кв. [ADDRESS] оскільки саме від його волі залежало придбання квартири і вона була придбана за його власні кошти, однак в договорі про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку інвестором юридично значився відповідач, а тому після сплати коштів по договору та завершення будівництва останній набув права власності на спірну квартиру, що не відповідає дійсному волевиявленню сторін, оскільки відповідач самостійно ніколи б не уклав спірний договір, за відсутності у нього достатньо коштів для виконання фінансових зобов`язань по договору. Отже, з викладених підстав та враховуючи, що відповідач в добровільному порядку відмовляється переоформити квартиру на фактичного власника, позивач просить захистити його порушене право власності та задовольнити позов. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з викладених в ньому підстав та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що позов не грунтується на вимогах закону, є безпідставним, а також позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що саме за його кошти було здійснено інвестування об`єкту нерухомості. При цьому також стверджував, що саме він вчиняв всі необхідні дії для укладення інвестиційного договору і за власні кошти сплатив вартість квартири. Представники відповідачів ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” та Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також представник третьої особи Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в заявах на адресу суду просили розглянути справу за відсутності їх представників. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.04.2005 року між [PERSON] та ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” було укладено Договір № 455 про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, відповідно до якого ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” взяло на себе зобов'язання організувати комплекс робіт з будівництва об'єкта, в якому розташована двокімнатна квартира на десятому поверсі, загальною площею 88,95 кв.м. та передати її [PERSON], а останній взяв на себе зобов'язання за рахунок власних чи залучених коштів фінансувати будівництво об'єкту в якому розташована квартира. Вказані умови Договору сторонами були виконані в повному обсязі і 30.08.2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] яка складається з двох кімнат, загальною площею 88,90 кв.м. Однак, фактичним інвестором, а отже і власником кв. [ADDRESS] є позивач, оскільки під час розгляду справи встановлено, що саме від його волі залежало придбання квартири і вона була придбана за його власні кошти і для його власних цілей і потреб, однак юридично в договорі про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, інвестором, за домовленістю між позивачем та відповідачем, виступив останній, оскільки є його рідним сином. Судом також встановлено, що відповідач самостійно не мав фінансової можливості придбати спірну квартиру, оскільки з 2000 по 2006 рік був студентом та знаходився на утриманні батьків, а його підробітків, які до речі теж він отримував за допомогою батька (позивача) не вистачило б на повне фінансування будівництва квартири та її оздоблення (проведення ремонту, придбання меблів та побутової техніки тощо). Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про придбання квартири за власні кошти, відповідач суду не надав. Так само, як і не надав відповідач доказів того, що ним, у встановленому законом порядку, були залучені кошти третіх осіб на фінансування будівництва об'єкту нерухомості, а тому посилання відповідача на ст. 10. Закону України “Про інвестиційну діяльність”, яка передбачає можливість здійснення інвестицій за власні та залучені кошти, є безпідставним. Вказане в повній мірі підтверджується показаннями свідків, які в наданих суду показах, в їх сукупності, підтвердили вищевикладені обставини. Так, зокрема, свідки [PERSON], який на той час працював заступником директора ТОВ “Пагода” та [PERSON], яка й насьогодні є директором ТОВ “Пагода” показали, що вони, перед укладенням інвестиційного договору, спілкувались виключно з позивачем і що саме він обирав квартиру, погоджував умови сплати коштів, тощо, однак згодом повідомив, що інвестором у договорі виступить його син. Свідки [PERSON] та [PERSON], будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань і за відмову від дачі показань, під присягою, підтвердили ту обставину, що позивач передавав відповідачу готівкові кошти, а останній через відповідні установи банків перераховув їх забудовнику для фінансування будівництва квартири, згідно з умовами інвестиційного договору. Наведені обставини, свідчать про те, що відповідач самостійно не мав фінансової можливості укласти інвестиційний договір, а головне виконати взяті на себе грошові зобов`язання для отримання у власність квартири, тому вчинений ним правочин не може вважатись таким, що відповідає дійсному волевиявленню сторін і спрямований на настання певних юридичних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частини 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Разом з цим, ст. 217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Отже, беручи до уваги встановлені судом обставини та вимоги вищезазначених норм закону, вбачається, що укладений відповідачем правочин не відповідав його внутрішній волі і не був спрямований на реальне настання саме для нього правових наслідків, оскільки був укладений з метою приховати інший правочин, який насправді був вчинений між позивачем та ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода”, а тому з урахуванням правових норм ст. ст. 217, 235 ЦК України, договір про пайову участь в інвестуванні будівництва житлового будинку № 455 від 19 квітня 2005 року укладений між ТОВ “Фінансово-будівельна компанія “Пагода” (забудовник) та [PERSON] (інвестор) слід визнати недійсним лише в частині інвестора та визнати інвестором за вказаним договором [PERSON]. Крім цього, оскільки суд дійшов висновку про те, що реальним інвестором за спірним договором є позивач, однак свідоцтво про право власності на кв. № 26 в будинку № 6-В по вул. Професора Підвисоцького в м. Києві видане на ім`я відповідача, вказане свідоцтво про право власності також слід визнати недійсним та водночас визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Отже, підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд, за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, оскільки суд задовольняє позов, то і відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1700,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 30,00 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1730,00 грн. у відшкодування понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved