Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

У листопаді 2007 року[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про перерахунок сум відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, та стягнення одноразово 15940 грн. 44 коп. заборгованості по відшкодуванню шкоди в межах строку позовної давності та стягнення щомісячно по 461 грн. 40 коп., посилаючись на те, що внаслідок злочинних дій відповідача 8 травня 1981 року він став інвалідом 2 групи з втратою 45% професійної працездатності , яка рішенням Бахмацького районного суду від 1 жовтня 1982 року була стягнута на його користь в сумі щомісячних платежів по 67 руб. 18 коп., а рішенням того ж суду від 3 вересня 1998 року - по 18 грн. 61 коп. безстроково. З часу ухвалення останнього судового рішення суттєво змінилися як купівельна спроможність гривні, так і законодавство, а тому його позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають задоволенню, виходячи з положень ч.3 ст.1195, ч.1 ст.1197, ч.2 ст.1208 ЦК України та засад законодавства - аналогій закону та прва, так як не існує методики переводу радянського рубля до гривні, а також слід при цьому враховувати середню заробітну плату в галузях економіки в 1979 - 1980 рр. та положення п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов”язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266. Рішенням Бахмацького районного суду від 20 лютого 2008 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на його користь одноразово 5455 грн. 73 коп. заборгованості по виплатах та щомісячно по 231 грн. 75 коп. на відшкодування втраченого заробітку. В апеляційній скарзі[PERSON] просить скасувати рішення суду, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та просувального права і зокрема тієї обставини, що суд безпідставно перерахував та стягнув відшкодування шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати, тоді як він таких вимог про перерахунок відшкодування з мінімальної заробітної плати не пред”являв, оскільки до заподіяння каліцтва він працював у радгоспі, де отримував заробітну плату в сумі 331 руб. 97 коп., яка була значно більша, ніж мінімальна заробітна плата. Вислухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходив з того, що 45% втрати його професійної працездатності підлягають стягненню з відповідача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. . Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав. Згідно ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров”я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров”я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. По справі встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду від 3 вересня 1998 року з відповідача на користь позивача стягнуто щомісячно і безстроково по 18 грн. 61 коп. на відшкодування 45% втрати ним професійної працездатності. Тобто вказаним рішення суду, яке набрало законної сили, визначено розмір відшкодування шкоди позивачу, завданої каліцтвом. Зобов”язання із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є грошовим тривалим у часі зобов”язанням, а тому розмір відшкодування може змінюватись у зв”язку з процесами інфляції в економиці держави, а тому платежі призначені на утримання позивача повинні збільшуватися в тій же пропорції, в якій підвищується вартість життя. Проте, позивачем такі вимоги як збільшення розміру відшкодування шкоди, передбаченої ч.1 ст.1208 ЦК України, шляхом індексації суми 18 грн. 61 коп., не пред”являлись, а тому його вимоги, які зводяться фактично до визначення нового розміру відшкодування, не можуть підлягати задоволенню, як не може визначатись підставним і розмір відшкодовування йому шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати,( з якої виходив суд), оскільки такий розмір відшкодування - 18 грн. 61 коп. уже визначений судом і такі вимоги позивачем не ставились на предмет судового розгляду. Зважаючи на такі обставини справи, визнати рішення суду законним і обґрунтованим не можна, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові [PERSON] Останнім позов про збільшення розміру відшкодування шляхом індексації, не пред”являвся, а тому апеляційний суд не в праві ухвалювати таке рішення. Посилання позивача на ст.ст.1195, 1197 ЦК України, як і на п.4 вказаного Порядку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони регулюють інші правовідносини.

Outcome: partial