Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

В березні 2008 року позивач пред'явив позов до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, вказавши третіми особами Третю Дніпропетровську державну нотаріальну контору та Обласний державний нотаріальний архів Дніпропетровського обласного управління юстиції, в якому просив визнати недійсною заборону на відчуження квартири [ADDRESS], накладену Обласним Дніпропетровським державним нотаріальним архівом 15.08.1997 року за № реєстру 2592, визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON], та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру, після померлого [INFO] [PERSON]. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, виданого на підставі розпорядження № 2710 від 24.02.1994 року Виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод», [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. 29.03.2005 року [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, якими заповідали позивачу - [PERSON] все належне їм майно, де б воно не знаходилося і із чого б воно не складалося, а також взагалі все, що їм належало на день смерті. [PERSON] [INFO] померла і після її смерті відкрилася спадщина на вказану вище квартиру. Позивач не прийняв спадщину за заповітом після померлої, оскільки в квартирі проживав [PERSON], який є її співвласником. [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Тому позивач вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після померлої і став власником квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру. Позивач у 6-и місячний строк звернувся із заявою до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом від 29.03.2005 року, після померлого [PERSON] Проте при здійсненні нотаріусом нотаріальних дій було встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно витягу № 16579433. Реєстратором обтяження є Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області. На звернення позивача до реєстратора щодо надання інформації про накладення заборони на спадкове майно, останній повідомив, що йому не надавались документи на підставі яких було накладено заборону. Головне управління юстиції у Дніпропетровській області повідомило позивачу, що запис № 2592-21 про накладення заборони на спадкове майно був внесений реєстратором 15.08.1997 року, але інформація про підставу обтяження відсутня. При перенесенні 24.04.2007 року в оновлену базу Реєстру інформації щодо спадкового майна реєстратором також не були зазначені відомості про підставу обтяження цього майна. Позивач вважає, що такі дії реєстратора порушують вимоги Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якому зазначено на підставі яких документів органу чи посадової особи може бути накладено заборону. Крім того, вказані дії реєстратора порушують права позивача на одержання спадщини. Також позивач зазначив, що у Витягу з Єдиного реєстру власником квартири [ADDRESS] вказана [PERSON], яка проживала в квартирі [ADDRESS], а отже, на його думку, в 1997 році реєстратор обтяження помилково, із-за неуважності, вніс відомості про накладення арешту на квартиру № 2 замість квартири № 22, що знаходиться за тією ж адресою. У відповіді реєстратора - Обласного державного нотаріального архіву Дніпропетровського обласного управління юстиції № 239р/27 від 03.12.2007 року зазначено, що документи на підставі яких накладалася заборона на спірну квартиру йому на зберігання не передавалися. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В ході розгляду справи судом був притягнутий до участі у справі в якості співвідповідача Обласний державний нотаріальний архів Дніпропетровського обласного управління юстиції. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради - Нагорний Є.В. у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Але у судовому засіданні 02.06.2008 року даний представник відповідача вимоги позивача визнав в повному обсязі та звернув увагу на Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.01.2008 року, в якому зазначений один власник квартири [ADDRESS] - [PERSON]. Представник відповідача Обласного державного нотаріального архіву Дніпропетровського обласного управління юстиції у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Представник третьої особи 3-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю у зв'язку із виробничою завантаженістю. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження № 2710 від 24.02.1994 року Виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» квартири [ADDRESS] була приватизована на двох членів сім'ї, про що було видане свідоцтво про право власності на житло від 24.02.1994 року. Згідно даного свідоцтва квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. 29.03.2005 року власники квартири склали заповіти, за якими розпорядилися, що все належне їм майно, де б воно не було і із чого б воно не складалось, а також взагалі все, що буде їм належати на день смерті і на що вони за законом матимуть право вони заповідають позивачу - [PERSON] Заповіти посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № № 1080, 1081. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. У шести місячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, позивач не звернувся із заявою до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після померлої за заповітом від 29.03.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1081, а тому не прийняв спадщину. [PERSON] - чоловік померлої постійно проживав разом із дружиною на час відкриття спадщини, що підтверджено довідками КЖЕП «Південне» ЖЕК № 11, та не відмовлявся від спадщини, а тому прийняв спадщину, відповідно до вимог ч. 3. ст. 1268 ЦК України. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно повідомлення Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 1576 від 11.04.2008 року, позивач - [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до даної нотаріальної контори із заявою № 1521 про прийняття спадщини, згідно заповіту від 29.03.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1080. 01.12.2006 року було відкрито спадкову справу № 1019/2006. Звідси слідує, що позивач прийняв спадщину після померлого подружжя. Однак, Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, при перевірці Реєстру обтяжень, було виявлено заборону на відчуження квартири [ADDRESS], що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до п. 1.5. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу. Згідно п. п. 2.6.1. - 2.6.3. п. 2.6. зазначеного вище Положення, до Реєстру заборон уносяться такі відомості про обтяження - дані про підстави виникнення обтяження: назва документа, його номер та дата, повне найменування органу, що накладає обтяження; дані про особу, щодо майна якої встановлено обтяження: для власників (співвласників) - фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я та по батькові, ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та, за наявності, дата та місце народження, адреса постійного місця проживання, дані документа, що посвідчує особу; - для іноземних громадян - прізвище, ім'я та по батькові (за наявності останнього), адреса постійного місця проживання за межами України, дані документа, що посвідчує особу; - для власників (співвласників) - юридичних осіб - резидентів - назва, код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, адреса постійного місцезнаходження; - для власників - юридичних осіб - нерезидентів - найменування, адреса постійного місцезнаходження та країна, де зареєстровано юридичну особу. Дані про об'єкт обтяження: ідентифікаційні номери об'єкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження. Як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.01.2008 року містить запис № 1, в якому зазначено, що на квартиру [ADDRESS] була накладена заборона (архівний запис), яку зареєстровано 24.04.2007 року за № 4862788. Підстава обтяження: заява, без номера, 11.11.1995 року, не вказано, від. довір. Власником квартири є: [PERSON], причина відсутності коду: архівний запис. Згідно повідомлення Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 05-15/8332 від 30.10.2007 року, заборону на відчуження квартири [ADDRESS] було внесено до бази даних Реєстру заборон 15.08.1997 року під записом № 2592-21. Реєстратором вказаного реєстру є відповідач - Обласний державний нотаріальний архів Дніпропетровського обласного управління юстиції. До бази даних реєстру не було внесено відомостей щодо обтяжувача та неповно були зазначені відомості про підставу обтяження. 24.04.2007 року реєстратором перенесено запис до оновленої бази даних Реєстру заборон, в якому також не було здійснено рекомендованих заходів щодо вчинення такого перенесення з урахуванням уточнення на підставі відомостей першоджерела, що є підставою для виникнення такого обтяження. 05.02.2008 року Обласний державний нотаріальний архів Дніпропетровського обласного управління юстиції повідомив Третю Дніпропетровську державну нотаріальну контору про те, що йому не передавалися на зберігання документи на підставі яких накладено заборону за адресою: [ADDRESS]. Отже, запис 1 у Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.01.2008 року не містить необхідні відомості про обтяження щодо квартири [ADDRESS], а також з нього вбачаються явні розбіжності щодо власників майна, оскільки на час накладення заборони (архівного запису) та на час винесення судового рішення, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, відповідач - Обласний державний нотаріального архів Дніпропетровського обласного управління юстиції, який є реєстратором обтяження на спірне майно, у повідомленнях від 03.12.2007 року та від 05.02.2008 року зазначив, що документи на підставі яких накладалася заборона за адресою: [ADDRESS] на його зберігання не передавалися. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що необхідно визнати недійсною заборону на відчуження квартири [ADDRESS], накладену Обласним Дніпропетровським державним нотаріальним архівом 15.08.1997 року за № реєстру 2592-21. Крім того, суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON]право власності на квартиру [ADDRESS]в порядку спадкування за заповітами, оскільки він прийняв спадщину за спільним заповітом подружжя від 29.03.2005 року. Що стосується вимог позивача про визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON], то данні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки [INFO] [PERSON] помер, а у відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. На підставі викладеного,

Outcome: partial