Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

22 січня 2008 року, позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Аптека 224» в особі директора [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги, посилаючись на те, що позивач звільнилась з ТОВ «Аптека 224» 31.08.2007 року за власним бажанням у зв'язку з не виплатою заробітної плати на протязі більше 3-х місяців. Позивач вказала, що на день її звільнення, сума боргу по заробітній платі становила 2546 грн. При звільнені позивачу було частково виплачено - 146 грн.; 13.10.2007 року - 400 грн.; 10.11.2007 року - 400 грн. Таким чином на сьогодні борг становить - 1600 грн. Позивач зазначила, що вона неодноразово зверталась усно та письмово до директора ТОВ «Аптека 224» [PERSON], з проханням сплатити заборгованість по заробітній платі на день звільнення, але їй було відмовлено. Також директор ТОВ «Аптека 224» [PERSON] не надала довідку про середній розмір заробітної плати, але в листі від 15.01.2008 року визнала борг по заробітній платі у розмірі 1370,56 грн. Позивач вважає цю суму навмисно заниженою. Також в листі від 15.01.2008 року, директор ТОВ «Аптека 224» заперечує можливість повного розрахунку, хоча має дохід 3500 грн. щомісячно за рахунок оренди майна ТОВ «Аптека 224». Крім того, позивач зазначила, що у власності ТОВ «Аптека 224» достатньо майна для погашення заборгованості (гаражі - 2, автомобілі - 2, квартира - [ADDRESS], та 3-х кімнатна квартира смт. Панютино). На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з директора ТОВ «Аптека 224» [PERSON] на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з червня 2007 року по 31.08.2007 року в сумі 1600 грн.; середній заробіток за період затримки розрахунку з 31..08.2007 року по січень 2008 року в сумі 2520 грн. і вихідну допомогу в сумі 1890 грн. Разом 6010 грн. (шість тисяч десять грн.). Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості з заробітної плати. 17 квітня 2008 року, позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши, що 04 квітня 2008 року, їй відповідачем було виплачено заборгованість по заробітній платі на суму в 1370 гривень 56 копійок, тому, вона зменшує свої позовні вимоги на дану суму, а в інші частині позову, поданого 22 січня 2008 року, вона наполягає на його задоволенні. У судовому засіданні позивач - [PERSON], підтримала позовні вимоги (уточнені), прохала їх задовольнити у повному обсязі, пояснила, що 27 липня 1984 року вона була прийнята на посаду провізора-технолога до Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Аптека 224», в якому працювала до дня звільнення, а саме - 31 серпня 2007 року. Підставою для звільнення було саме те, що мало місце систематична невиплата відповідачем заробітної плати. Саме з вказаною причини, 31 серпня 2007 року нею була написана заява на ім'я директора ТОВ «Аптека 224» - [PERSON], про звільнення з посади за власним бажанням. Позивач зазначила, що на день її звільнення, відповідачем з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, як того вимагає діюче законодавство, тому вона змушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Інтереси відповідача, у судовому засіданні представляв [PERSON] Представник відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека 224» - [PERSON], пояснив, що підставою, яка спричинила невиплату заробітної плати та призвела до порушення трудового законодавства України, являється скрутне фінансове становище підприємства-відповідача. Зазначив, що через відсутність протягом тривалого часу контролю, у тому числі з боку ревізійної комісії, яка повинна бути на підприємстві та яка не діяла значний час, через те, що не залучалися фахівці, у тому числі у галузі аудиту, до цього часу залишається невідомим, який же у дійсності був процент надходження доходів ТОВ «Аптека 224». Згідно діючого законодавства, фонд заробітної плати формується з доходів товариства, проте у даному випадку немає ніяких бухгалтерських обрахувань щодо встановлення справжніх доходів ТОВ «Аптека 224», також немає ніяких відсилок на господарську діяльність, ту, яка відбувалась. Позивачка допрацювала до 31 серпня 2007 року, як раз після того, підприємство було реформовано та на дольову участь у матеріальних ресурсах було допущено приватного підприємця - [PERSON], який своїми матеріальними ресурсами допомагав ТОВ «Аптека 224». Філія, яка працювала у смт. Панютине м. Лозова Харківської області, існувала тільки для того, щоб зберегти ліцензію, яка видається на певний проміжок часу, тому філія фактично працювала по нулям. Надходжень не вистачало для виплати усім працівникам заробітної плати. Підсумовуючи все викладене, представник відповідача зазначив, що визнає позовні вимоги позивача у частині виплати заробітної плати, але на суму в 1370 гривень 56 копійок, та прохав врахувати, що дану заборгованість 04 квітня 2008 року, позивачу вже сплачено. Крім того, представник відповідача вказав, що також визнає позов позивача у частині відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунків у сумі 4613 грн. 94 коп. Щодо відшкодування [PERSON] вихідної допомоги - 1890 гривень гривень, останній зазначив, що з огляду на діюче законодавство, немає ніяких підстав для задоволення позову в цій частині. На підтвердження часткового визнання позову відповідачем, у судовому засіданні було надано акт погодження сум заборгованості між сторонами, який залучено до матеріалів справи. Третя особа, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека 224» - [PERSON], також позов визнала частково, погодилась з актом погодження сум заборгованості, з урахуванням зауважень представника відповідача - ТОВ «Аптека 224», про що поставила свій підпис у зазначену акті. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Аптека 224» з 27 липня 1987 року. 31 серпня 2007 року остання була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням , що підтверджується копією заяви [PERSON] від 12.01.2008 року, яку нею було направлено до [PERSON], з проханням провести розрахунок по заборгованості з заробітної плати (а.с.№10); копією наказу №1 від 27.07.1984 року «Про прийняття на роботу» (а.с.№3), копією Наказу №32 від 22.08.2007 року «Про звільнення» (а.с№9); копією трудової книжки [PERSON]. (а.с.№ 4-8). В судовому засідання судом було оглянуто журналу обліку трудових книжок, остання була видана [PERSON] 31 серпня 2007 року. Згідно довідки про середній заробіток [PERSON] вбачається, що за 2007 рік, він складає 768 гривень 99 копійок. (а.с.№80). Відповідно до листа, направленого директором ТОВ «Аптека 224» - [PERSON] на адресу позивача - [PERSON] встановлено, що заборгованість ТОВ «Аптека 224» перед останньою по заробітній платі склала 1370,56 гривень (а.с.№ 11). У судовому засіданні було достовірно встановлено, що на день звільнення [PERSON] тобто на 31 серпня 2007 року, ТОВ “Аптека 224”, не здійснило з нею розрахунок по заробітній платі, як того вимагає діюче законодавство України про працю, хоча, вона, не одноразово зверталась до керівництва ТОВ “ Аптека 224”, з вимогами про проведення з нею розрахунку по заробітній платі, але її звернення залишилися без належної уваги. Отже такими незаконними діями з боку ТОВ “ Аптека 224” були порушені права позивача, передбачені ст. 43 Конституцією України. Представник відповідача - [PERSON], підтвердив, що дійсно перед позивачем, у ТОВ “ Аптека 224”, станом до 04 квітня 2008 року, мала місце заборгованість по заробітній платі на суму в 1370 гривень 56 копійок, яку їй, не сплачено на день її звільнення, однак, дану суму, позивачу було перерахована через поштову установу 04 квітня 2008 року, про що свідчить ксерокопія видаткового ордеру від 04.04.2008 року та чек на суму в 1370 гривень 56 копійок (а.с.№101). Представник відповідача вказав, що саме дану суму в 1370 гривень 56 копійок відповідачем визнано як заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Крім того, вказав, що прохає суд врахувати ту обставину, що позивачу було повідомлено в листі від 15 січня 2008 року, який направлено на її адресу, що перед нею, відповідач дійсно має заборгованість по заробітній платі, саме на суму в 1370 гривень 56 копійок. Ця сума (1370 гривень 56 копійок), була нарахована на підставі Наказу №25 від 21.06.2007 року «Про оплату праці», за яким працівники товариства були переведені на мінімальну, встановлену законом заробітну плату. У судовому засіданні, судом було з»ясовано у позивача, чи оскаржувала вона лист від 15 січня 2008 року (а.с.№11), який вона отримала від відповідача і подала як доказ до своєї позовної вимоги в підтвердження своїх позовних вимог. На що позивач вказала, що листа не оскаржувала, і згодна з тією сумою боргу (1370 гривень 56 копійок), про яку вказала у своєму листі відповідач, оскільки дійсно мало місце переведення працівників на оплату мінімальної заробітної плати. І вказаний Наказ №25 від 21.06.2007 року, вона також не оскаржувала. При цьому позивач вказала, що прохає суд, врахувати ту обставину, що заборгованість із заробітної плати на суму в 1370 гривень 56 копійок, їй дійсно перераховано відповідачем. А оскільки саме цю суму (1370 грн. 56 коп.), визнано відповідачем як борг по заробітній платі, то вона також погоджується з тим, що борг відповідача перед нею по заробітній платі складав саме 1370 гривень 56 копійок. І оскільки, заборгованість із заробітної плати їй виплачено 04.04.2008 року, то в частині її позовних вимог про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі, спірне питання між нею та відповідачем врегульовано і вона не наполягає на його задоволенні. Отже, виходячи з викладеного, судом було встановлено, що діями, ТОВ “ Аптека 224”, порушено вимоги ч.1 ст.47 КЗпП України, де зазначено, що власник чи уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати робітнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, передбачені статтею 116 даного Кодексу. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 43 Конституції України та ст.23 Загальної Декларації прав людини, проголошено право кожного на працю, що включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно вибирає, чи на яку добровільно погоджується. В ч.7 ст.43 Конституції України зазначено, що право на своєчасне отримання заробітної плати за працю захищається законом. Виходячи з викладеного, суд, знаходить позовну вимогу позивача, в частині стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі, такою, що не підлягає задоволенню, в зв»язку з добровільним врегулюванням сторонами спору в цій частині. Позивачем у своїй позовній заяві заявлено про стягнення середнього заробітку за затримку проведення з нею розрахунку по заробітній платі на суму в 2520 гривень за період з 31 серпня 2007 року по січень 2008 року. В обґрунтування викладених вимог, позивачка посилалася на положення статті 117 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини відповідача чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строки, вказані в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, організація, установа повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з того, що [PERSON] отримувала мінімальну заробітну плату, а відповідно до ст. 76 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01.07.2007 року по 01.10.2007 року був встановлений у розмірі 440 гривень 00 копійок, а з 01.10.2007 року по 01.01.2008 року, - 460 гривень 00 копійок та згідно ст. 59 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2008 року по 01 квітня 2008 року встановлений у розмірі 515 гривень 00 копійок, а з 01 квітня 2008 року по 01 жовтня 2008 року, - 525 гривень 00 копійок, суд приходить до висновку, що заявлені у цій частині позовні вимоги не відповідають чинному законодавству та інтересам позивача. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3449 гривень 19 копійок, виходячи із наступного обчислення: 14 гривень 19 копійок ( 31.08.2007 року по 01.09.2007 року) + 440 гривень 00 копійок ( з 01.09.2007 року по 01.10.2007 року) + 460 гривень 00 копійок ( з 01.10.2007 року по 01.11.2007 року) + 460 гривень 00 копійок (з 01.11.2007 року по 01.12.2007 року) + 460 гривень (з 01.12.2007 року по 01.01.2008 року) + 515 гривень (з 01.01.2008 року по 01.02.2008 року) + 515 гривень (з 01.02.2008 року по 01.03.2008 року) + 515 гривень 00 копійок (з 01.03.2008 року по 01.04.2008 року) + 70 гривень 00 копійок ( з 01.04.2008 року по 01.04.2008 року) = 3449 гривень 19 копійок. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 в п. 20 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж у цей день він був на роботі - наступного дня після пред»явлення ним вимоги роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримання розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі вищевикладеного, суд знаходить позовну вимогу позивача, в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку проведення розрахунку по заробітній платі, такою, що підлягає частковому задоволенню, збільшуючи позовну вимогу, що відповідає законним інтересам позивачки. У своїй позовній заяві [PERSON]. прохає стягнути на її користь з ТОВ «Аптека 224» вихідну допомогу у сумі 1890 гривень. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині виплати вихідної допомоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що трудовим законодавством не передбачена виплата зазначеної допомоги, якщо працівник звільняється за власним бажанням, як була звільнена [PERSON], що підтверджується копією наказу №32 від 22.08.2007 року «Про звільнення», копією трудової книжки [PERSON], (ас.№4-8).

Outcome: partial