Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

Позивач 21.04.2008 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що 17 лютого 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]народження, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. На даний час позивачка не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. В зв'язку з тяжким матеріальним становищем вона змушена звертатися з позовом про стягнення аліментів до суду. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON]. позов підтримала повністю, просить його задоволити та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх його доходів. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце проведення попереднього розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку про, що свідчать поштові повідомлення про вручення повісток №№ 161594 від 30.04.2008 року та 16330.9 від 30.04.2008 року. На адресу суду за вх. № 4372 від 13.05.2008 року надав заяву в якій позовні вимоги позивача визнав повністю, претензій не має. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухваленню у попередньому судовому засіданні судового рішення є визнання відповідачем позову. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON], відповідач у справі, є батьком [PERSON], [INFO]народження, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.07.2007 року, актовий запис № 83 серії І-СР № [NUMBER], виданого відділом РАЦС Монастирищенського районного управління юстиції ( а.с. 4); У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України обов'язок утримувати своїх неповнолітніх та непрацездатних дітей лежить на їх батьках. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей (аліменти) стягуються в судовому порядку. Відповідач не надав суду доказів того, що немає можливості сплачувати кошти на утримання дитини, не надав документів, які підтверджують відсутність заробітку, а навпаки погодився сплачувати аліменти на утримання дитини, визнавши позов повністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів для розгляду справи по суті та постановлення рішення, і вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Суд з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає з позивачкою, матеріального становища платника аліментів, його згоди на сплату аліментів, інших обставин справи, визначає розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але у відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Судові витрати на підставі ст. 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved