Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-22 00:00:00

В червні 2008 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача Територіальної громади Індустріального району в особі виконкому Індустріального району м. Дніпропетровська про визначення частки в праві спільної сумісної власності на квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі в позовній заяві і в судовому засіданні посилалися на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 вересня 1999 року [PERSON], [PERSON], неповнолітньому [PERSON], 1996 року народження та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] року. Шоста державна нотаріальна контора відмовилася видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру визначено, як спільна сумісна власність. Просили припинити спільну сумісну власність в квартирі [ADDRESS] та визначити частки в спільному майні квартирі [ADDRESS] : [PERSON] -1/4 частина квартири, [PERSON] - ? частина квартири, неповнолітньому [PERSON] - ? частина квартири, померлому [INFO] року [PERSON] - ? частина квартири. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до листа від 12.06.2008 року позовні вимоги визнали та просили слухати справу без представника відповідача та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнані позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1999 року, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської Ради, квартира [ADDRESS], загальною площею 48,7 кв. м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 368 ЦК України , спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. [PERSON] помер [INFO] і здійснити виділ частки не можливо. Як показали в судовому засіданні позивачі після смерті чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] вони звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При таких обставинах суд вважає за можливим припинити спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та встановити спільну часткову власність і визначити частки за [PERSON]- 1/4 частини квартири, [PERSON]- /4 частини квартири, [PERSON] - ? частини квартири та за померлим [PERSON] - 1/4 частини квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Outcome: approved