Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-22 00:00:00

27 березня 2008 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS]. Вона відмовилась від спадщини після смерті чоловіка на користь сина, відповідача по справі. Але для оформлення спадщини та її прав як власника будинку, їй необхідно визначити свою частку в спільному сумісному майні подружжя. Вказаний будинок був збудований в період шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 31 січня 1946 року. Оскільки між ними не було ніякої домовленості про розмір часток у спільному майні, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER], повторно виданого Тубянською сільською радою Верхнедонського району Ростовської області РСФСР 10 травня 1979 року, 31 січня 1946 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 4, після чого дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Як вбачається з договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27 березня 1964 року, посвідченого Четвертою жданівською нотаріальною конторою, земельна ділянка [ADDRESS] площею 438 кв. м надавалась [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку. Право власності на будинок було зареєстровано в БТІ міста Жданова 06 червня 1967 року за реєстровим № 22937. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Тубянською сільською радою Верхнедонського району Ростовської області, [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазаначені6 батько - [PERSON], та мати - [PERSON], актовий запис № 5. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 17 жовтня 2007 року, [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 1519. Як вбачається з заяви [PERSON] від 13 лютого 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Скоробагатько О.В., зареєстрованої в реєстрі № 382, [PERSON] від спадщини, що залишилась після смерті чоловіка,[PERSON], померлого [INFO], відмовилась на користь сина померлого, [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності і частки їх визначаються рівними . У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, , відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не посилаються на наявність обставин для виступу від презумпції рівності права спільної сумісної власності подружжя. Той факт, що право власності на спірний будинок згідно правовстановлюючих документів належить [PERSON], не перешкоджає визнанню за позивачкою права власності на Ѕ частину цього будинку, оскільки він був побудований у шлюбі і є предметом спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved