Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

10 червня 2008 року, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що з останнім, вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 07 листопада 2003 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції, вчинено актовий запис №383. В даному шлюбі, у позивача та відповідача, народилася донька - [PERSON], [INFO] народження. Позивач вказала, що в останній час, між нею та відповідачем, склалися неприязні відносини, сварки та непорозуміння, в зв»язку з чим, сім»я розпалася остаточно і відновляти їхні стосунки, не має сенсу, оскільки відповідач не бажає жити з позивачем однією сім»єю. На підставі викладеного, позивач прохає суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, а судові витрати покласти на неї. В судовому засіданні 16 липня 2008 року, позивач підтримала позовні вимоги. Крім того, позивач подала до суду письмову заяву, якою прохає не стягувати на її користь з відповідача, понесені нею при зверненні до суду судові витрати. Відповідач позов позивача визнав, в підтвердження чого подав до суду письмову заяву в якій вказав, що на розлучення згоден, і строку для примирення не потрібно, оскільки збереження сім»ї буде суперечити його інтересам. Крім того відповідач зазначив, що шлюб у нього також переший, спору про розподіл сумісно нажитого у шлюбі майна та відносно місця проживання дитини, між ним та позивачем не має. Відповідач вказав, що він за станом здоров»я пільгами з держави ні якими не користується. У своїх поясненнях відповідач вказав, що шлюб необхідно розірвати. Оскільки сім»я фактично розпалася більше ніж пів року, спільне господарство ним та позивачем не ведеться, подружні стосунки вони не підтримують, проживають окремо, оскільки кожен з них, фактично створив нову сім»ю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 07 листопада 2003 року знаходяться в шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 383 (а.с.№15). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] народження (а.с.№13), яка проживає з позивачем, про що свідчить довідка з місця реєстрації (а.с.№14). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 16 липня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, більше ніж пів року, спільне господарство ними не ведеться, проживають сторони окремо, фактично, кожен з них створив нову сім»ю. У сторін, на час розгляду справи відсутній спір відносно місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого у шлюбі майна. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, згідно її заяви, а відповідача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). Як вже вище зазначено, у судовому засіданні, 16 липня 2008 року, позивачем подано письмову заяву (а.с.№35), якою вона прохає не стягувати на її користь, понесені нею при зверненні до суду судові витрати з відповідача. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved