Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-22 00:00:00

07 березня 2008 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 31.12.1986 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, а також повнолітнього сина [PERSON], 1987 року народження. Стверджувала, що відповідач не працює з травня 2007 року та не надає матеріальну допомогу на утримання сина, сам перебуває на її утриманні, зловживає алкогольними напоями. Позивач просила стягнути із відповідача аліменти у розмірі &frac14; частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримала та уточнила, що було б доцільним стягувати 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Пояснила, що відповідач не працює, останній рік сім'я проживає на її заробітну плату та кошти старшого сина. Єдиний обов'язок, який виконує її чоловік - забирає [PERSON] з дитячого садка. Вона з метою вирішення побутових і матеріальних проблем змушена брати кредити, оскільки її заробітної плати не вистачає. Відповідач позов визнав і не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON], при цьому пояснив, що офіційно він не працює з 2001 року, проте тривалий час працював неофіційно на будівельних роботах, достатньо забезпечуючи сім'ю. Будинок придбаний за спільні кошти подружжя. Він є художником за фахом, писав і має намір продовжити писати картини, влаштуватися на роботу. Щодо відсутності його матеріальної участі у забезпеченні сім'ї заперечував, оскільки у минулому році працював фізично на городі, вирощуючи овочі для родини, робив ремонт у будинку, проте навесні ошпарив ногу і місяць не міг працювати. У теперішній час допомагає своїй матері - будує прибудову і не може до закінчення її покинути. Пояснив, що вони з дружиною будуть вирішувати питання про розлучення та поділ майна, і після цього у нього буде змога матеріально забезпечувати неповнолітнього сина. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд погоджується як з доводами позивача, так і з поясненнями та фактами, наведеними відповідачем, і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 31.12.1986 року по теперішній час (а.с. 3), мешкають разом за однією адресою (а.с. 5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є його батьком (а.с. 4). [PERSON] на обліку у лікаря не знаходиться, хронічних захворювань не має (а.с. 13). Позивач працює психологом 1 категорії у Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», її нарахована заробітна плата з червня 2007 року по тревень 2008 року склала 17276 грн. 98 коп., також з лютого 2008 року працює [PERSON], хоча навність доходу його як рідного брата [PERSON] у даному випадку не має правового значення, оскільки [PERSON] за наявності живих працездатних батьків не несе обов'язку матеріально утримувати [PERSON]. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частина заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом. Відповідач не надає безпосередньо матеріальну допомогу на утримання сина, хоча може надавати, оскільки не є інвалідом чи непрацездатною особою, бере посильну участь у домашньому господарстві, але не має офіційного місця роботи та джерела доходу в грошовому вигляді, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 24-27). Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати на утримання сина 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial