Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

Алуштинська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON], про, з урахуванням уточнення позовних вимог у судовому засіданні, припинення на підставі ст. 143 п. а) Земельного кодексу України права власності на земельну ділянку площею 0,0639 га [ADDRESS], зобов`язання відповідача звільнити її та повернути міській раді у колишньому стані та визнання недійсним державного акту про право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], отримавши вказану земельну ділянку у власність у порядку безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибну земельну ділянку) фактично збудував автомийку, готель, бар та сауну і використовує земельну ділянку, на якій знаходяться вказані споруди, не за цільовим призначенням, а в комерційних цілях. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Пояснив, що вказану земельну ділянку він купив, а не отримав у власність у порядку безоплатної приватизації. На цій земельній ділянці він побудував житловий будинок та господарську споруду, власність на які за ним визнані рішеннями суду. Як власник майна він має право володіти та розпоряджатися ним на власний розсуд. Тому він передав по договору оренди господарську споруду в оренду [PERSON], який використовує її в комерційних цілях, сплачуючи при цьому всі необхідні податки. Вважає, що свою земельну ділянку він використовує відповідно до вимог ст. ст. 19 та 90 Земельного кодексу України і підстав для припинення його права власності на неї немає. Крім цього, звернув увагу суду на те, що він ще 2 серпня 2007 року звертався до Алуштинської міської ради з заявою про зміну цільового призначення частини земельної ділянки, на якій знаходиться господарська споруда, що використовується у комерційних цілях. Але міською радою ця заява по суті розглянута не була, заступник міського голови надав йому письмову відповідь про звернення ради до суду з цього питання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги Алуштинської міської ради не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 квітня 2006 року та Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с. 45, 50-51) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0639 га [ADDRESS]. На цій земельній ділянці ним збудовані житловий будинок та господарська споруда, на які рішеннями суду, що набрали законної сили, за ним визнано право власності (а.с. 52-55, 103-104). Вказану господарську споруду за договором оренди [PERSON] передав у оренду [PERSON], який використовує її в комерційних цілях, сплачуючи при цьому податки державі. За порушення порядку отримання дозволу на відкриття автомийки та не погодження її роботи з санітарно-епідеміологічною станцією [PERSON] судом притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 88-101). Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до вимог ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підстави припинення права власності на земельну ділянку передбачені у ст. 140 Земельного кодексу України. Ці підстави вичерпні, розширеному тлумаченню не підлягають, серед цих підстав не має припинення права власності на земельну ділянку у зв`язку з її використанням не за цільовим призначенням. Посилання представником позивача на ст. 143 Земельного кодексу України як на підставу для задоволення позовних вимог є неправильним, оскільки ця стаття Земельного кодексу передбачає підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку і ця стаття застосовується тільки з урахуванням вимог ст. ст. 140 і 141 Земельного кодексу України, які передбачають вичерпні підстави для припинення права власності та права користування земельною ділянкою. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Алуштинскьої міської ради суд враховує також і той факт, що відповідач [PERSON] 2 серпня 2007 року звертався до Алуштинської міської ради про зміну цільового призначення частини його земельної ділянки, але як це видно із відповіді заступника Алуштинського міського голови (а.с. 105) ця його заява по суті розглянута не була. З наведених вище підстав суд не задовільняє також позовні вимоги Алуштинської міської ради про зобов`язання [PERSON] повернути міській раді вказану земельну ділянку та про скасування державного акту про право власності [PERSON] на цю земельну ділянку, оскільки ці позовні вимоги похідні від позовних вимог про припинення права власності на земельну ділянку і залежать від вирішення цих позовних вимог. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed