Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-30 00:00:00

Позивач в своїй заяві вказує, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO], який проживає із відповідачкою так як він проживає окремо. Оскільки відповідачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14 листопада 2007 року її було зобов'язано не чинити перешкоди у спілкуванні з сином, але незважаючи на рішення суду, відповідачка безпідставно перешкоджає йому зустрічі з сином , що завдає йому великих душевних страждань і переживань , тому він і звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині зміни рішення суду про зобов'язання надання можливості батьку дитини у спілкуванні з сином, але запропонувала встановити графік побачення з сином кожної неділі з 11 години до 18 години з її відсутністю та не визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї моральної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: З 25.09.2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6), але проживають окремо. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON]. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14 листопада 2007 року [PERSON] було призначено [PERSON] час участі у вихованні сина [PERSON] та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні їх спільного сина [PERSON], але незважаючи на рішення суду, відповідачка ухилялася від зобов'язання надання батьку спілкування сином. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності . Задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідачки не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в його вихованні суд враховує норми ч.2 , ч.3 ст. 157 СК України , оскільки той з батьків , хто проживає окремо від дитини , зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею , а той з батьків, з ким проживає дитина , не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні , якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, а тому суд приходить до висновку , що оскільки судом не встановлено причин , які моли б перешкоджати нормальному розвитку дитини при спілкуванні з позивачем , то є необхідним , щоб батько -позивач безперешкодно спілкувався з дитиною та піклувався про її фізичний , моральний та духовний розвиток. При вирішенні питань щодо способу участі позивача у вихованні дитини , а саме: щодо періодичності , місця та часу їх спілкування , суд враховує всі істотні умови , інтереси обох батьків , які відповідно до ст.141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, інтереси самої дитини . Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини - дитина , яка не проживає з одним чи обома батьками має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, особливо, якщо це відповідає її інтересам.

Outcome: partial