Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на господарську будівлю сарай на плані земельної ділянки літера « И» , в обґрунтування своїх вимог вказував що згідно договору дарування від 03.10.1983року йому належить господарська будівля - сарай літера « Ж» на плані земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідачі є співвласниками будинку по [ADDRESS]. Без його дозволу [PERSON] зруйнував господарську споруду « Ж», і збудував сарай « И», який використовується під гараж. Звернення до відповідачів про повернення йому майна проігноровані . Просив визнати господарську будівлю сарай « И» його власністю. 31.03.08року позивач звернувся до суду з уточнюючою позовною заявою про визнання права власності на &frac12; частину господарської будівлі , сараю «И», в якій зазначив, що сарай « Ж « був збудований ним та його братами в 1981році поряд з будинком зі сторони співвласника будинку [PERSON], так як місця для будови сараю «Ж» не було , на його умовно розділеній земельній ділянці між співвласниками будинку, для зберігання будівельних матеріалів для добудови до будинку А&sup2;-1 . Після закінчення будівництва сарай « Ж» був вільний від основного будівельного матеріалу, тому [PERSON], став використовувати сарай, як свою власність, а в 1984році зруйнував його для того, щоб підготовити місце для будівництва своїх будинків і господарських будівель. Так як з 1980року по 1993рік КП ЧООБТІ не проводило технічної інвентаризації домоволодіння по [ADDRESS], сарай « Ж» був показаний на плані земельної ділянки тільки після проведення чергової інвентаризації. Присвоєння [PERSON], даної будівлі вважає неправомірним, тому , що всі будівельні роботи на подвір»ї з 1981року проводив він. В подальшому всі будинки господарські будівлі будував він за зверненням до нього [PERSON] Для будівництва сараю » И» він витрачав свої кошти на придбання цементу. Між ним та [PERSON], була домовленість про спільне користування. Після закінчення будівництва сараю « И» [PERSON] без його дозволу взяв в Соснівському райвиконкомі м. Черкаси дозвіл на будівництво гаражу на місці збудованого сараю « И», на земельній ділянці під вікнами жилого будинку. Просив визнати за ним право часткової власності на господарську будівлю сарай « И» , вважає, що при будівництві даного сараю « И» він витратив більше коштів ніж [PERSON], тому частка власності його нерухомого майна у спільній власності даної господарської будівлі сараю « И» не може бути менше &frac12; частини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримав, просив задоволити, пояснив, що сарай «Ж» був подарований йому братами , [PERSON], без його згоди зруйнував цей сарай, на його місці побудував сарай « И» , для зберігання топлива та будівельних матеріалів. Будував сарай він , [PERSON], використовував свої будівельні матеріали. Домовлялись з [PERSON] про користування цього сараю навпіл , але [PERSON] порушив його права і зберігає там свій автомобіль. Просили визнати за [PERSON] право власності на &frac12; частину сараю «И». Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, заперечував проти його задоволення, пояснили , що сарай «Ж» будувала мати [PERSON] зі своїм чоловіком , вітчимом [PERSON] для зберігання дров , будівля була із дерев»яних стовпів , крита толлю. З часом споруда згнила, завалилася . сарай «Ж» із цегли [PERSON] побудував в іншому місці в глибині земельної ділянки , а на місці старого дерев»яного сараю «Ж» збудував гараж. Будівництво гаража узгодив з [PERSON], після чого було прийнято рішення Соснівського райвиконкому . Будував гараж як і всі господарські споруди позивач [PERSON], за роботу якого він розраховувався частково грошима, частково будівельними матеріалами. Домовленості про спільне використання гаража з позивачем не було. З моменту будівництва гаража з 1989р. до цього часу позивач не заявляв жодних претензій щодо його права користування гаражем чи визнання за ним права власності.Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини по справі , що регулюються нормами цивільного та цивільно - процесуального законодавства: - сторони по справі є співвласниками будинковолодіння [ADDRESS] : [PERSON] належить &frac12; частина, [PERSON], [PERSON] по - 3/18 частини, [PERSON]- 1/6 частина; - реальний розподіл домоволодіння не здійснювався, що підтверджують сторони та довідка КП ЧООБТІ від 23.0-5.08року/ - рішенням Соснівського райвиконкому № 280 від 16.08.89р. [PERSON] погоджено розміщення гаража, враховуючи згоду співвласника; - з 1989р., часу будівництва гаража «И» позивач не пред»являв жодних претензій до [PERSON] стосовно права користування гаражем, чи визнання права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена ( створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа яка виготовила ( створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів позовних вимог про визнання права власності на сарай « И» ( згідно технічного паспорта гаража «И»), . Доводи позивача, що йому брати подарували сарай « Ж», який начебто зруйнував [PERSON] і на його місці побудував сарай «И» спростовується договором дарування від 03.10.1985року, укладеним між позивачем та [PERSON], [PERSON], згідно якого він отримав в дар 1/3 частину будинку [ADDRESS] . В склад домоволодіння входили крім будинку - сарай Б,Г,В,Ж, огорожа 1-6, водоколонка №4; Доводи позивача , що [PERSON], навмисно зруйнував сарай « Ж» спростовуються: - поясненнями [PERSON] та свідка [PERSON], які пояснили, що дерев»яний сарай згнив від тривалої експлуатації ; - матеріалами оглянутої інвентарної справи , де на а.с. 53 в акті оцінки за 1984рік вказана вартість сараю « Ж» - 78 карб., з врахуванням зносу 40 років Обставини створення майна - будівництва сараю «И» за рахунок коштів та своїми силами позивач не довів , поскільки не надав суду жодних письмових доказів на придбання будівельних матеріалів, не надав доказів на підтвердження укладення угоди з [PERSON], про створення спільної власності . Факт виконання робіт [PERSON] по будівництву сараю «И», суд не розцінює як підставу для визнання за ним права власності, поскільки всі господарські споруди для [PERSON], як свого племінника, позивач будучи каменщиком будував в порядку допомоги, як родичу, з оплатою за виконану роботу, частково грошима, частково матеріалами. Ці обставини підтверджують позивач, відповідач, свідок [PERSON] Крім того , будівництво гаража « И» [PERSON], погоджено з Соснівським райвиконкомом, про що свідчить рішення № 280 від 16.0-8.89року, про надання дозволу [PERSON] по [ADDRESS] на розміщення гараж 3,х5,8м, враховуючи згоду співвласників будинку. В 1989році співвласником [PERSON] був [PERSON] і відповідно до рішення Соснівського райвиконкому давав свою згоду на будівництво [PERSON] гаража «И». Позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, поскільки з 1989р. не звертався досуду, не навів поважних причин, з яких суд може поновити пропущений строк і не клопотав перед судом про його поновлення. Вважаючи, що позивач не довів позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed