Jurisdiction: commercial
Date: 2008-07-07 00:00:00

1 березня 2007р. між Відокремленим підрозділом „Атомкомплект” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ресурс-поставка 2005” (постачальник) був укладений договір №0301/07-1 з протоколом розбіжностей. Згідно з п.1.1 договору поставки №0301/07-1, відповідач взяв на себе зобов”язання в порядку та на умовах визначених договором поставити світлі паливно-мастильні матеріали (далі-продукція), для експлуатації ВП „ЗАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом”, ВП „ЮУАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом”, ВП „ХАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом”, ВП „РАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом” (далі-вантажоодержувач). Найменування, одиниця виміру і загальна кількість світлих паливно-мастильних матеріалів, її номенклатура, ціна і строки поставки зазначаються у специфікаціях до договору (п.1.2). Відповідно до п.3.2 укладеного договору, вартість продукції на умовах FCA складає 8 678 848грн. Згідно з п.4.2 договору №0301/07-1, поставка продукції здійснюється на умовах DDP- Incotermc 2000 склад ВП „ЗАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом” м.Енергоджар, Запорізька область; склад ВП „ЮУАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом” м.Южноукраїнськ, Миколаївської області; склад ВП „ХАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом” м.Нетешін, Хмельницька область; склад ВП „РАЕС” ДП НАЕК „Енергоатом” м.Кузнецовськ, Рівненська область. Відповідно до п.4.4 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р., датою поставки вважається дата в залізничній накладній, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Передача продукції постачальником покупцю провадиться за актом прийому-передачі продукції на складі вантажоодержувача у відповідності з супровідними документами (п.5.1). У п.7.2 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. сторони передбачили, що за порушення строків поставки продукції відповідач повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості, не поставленої в строк продукції за кожен день прострочки, але не більш 10% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Позивач вказує на те, що залізнична накладна може підтверджувати лише факт надходження продукції на склад вантажоодержувача, а факти прийому-передачі товару, переходу товару у власність покупця, а отже і виконання зобов”язання постачальником по договору підтверджують належним чином оформлені акти прийому-передачі продукції. Тому вважає датою виконання зобов’язання постачальником дату, зазначену у акті приймання передачі продукції. Враховуючи вищевикладене позивач стверджує, що відповідач порушив умови договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. та своєчасно не поставив продукцію, тому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс-поставка 2005” пеню у сумі 15 077грн. 11коп. Суд вважає вимоги позивача необгрунтованими та не підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Згідно п.4.4 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. документом, що встановлює дату поставки вантажу, є залізнична накладна, яка підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно Правил оформлення перевізних документів накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна разом з дорожньою відомістю супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу. Згідно п.п.5.3. п.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 у графі “Відмітки про видачу вантажу” проставляються відмітки про видачу вантажу одержувачу, передбачені Правилами видачі вантажів. Пунктом 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 встановлено, що після проведення розрахунків за перевезення одержувачу видається накладна під розписку в дорожній відомості із зазначенням дати видачі вантажу, номера та дати видачі довіреності, а також номера рахунку одержувача і найменування відділення банку, МФО. При розрахунках через технологічні центри з обробки перевізних документів (далі - ТехПД) проставляється код платника, присвоєний йому ТехПД. Оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної й дорожньої відомості. Пунктом 31 Правил видачі вантажів передбачено, що при видачі вантажу у накладній робиться ряд відміток, які засвідчуються підписом начальника станції або уповноваженого ним працівника із зазначенням його посади. У представлених позивачем суду залізничних накладних відсутні будь які відмітки у графі шість “Відмітки про видачу вантажів”. Отже, з вищевказаних залізничних накладних неможливо зробити висновок про те, чи був виданий перевізником вантаж позивачу, якщо був виданий, то коли та в якому стані. Суд не може прийняти за основу доводи позивача про те, що датою виконання зобов’язання постачальником є дата зазначена у акті приймання передачі продукції, оскільки п.4.4 договору №0301/07-1 сторони чітко обумовили, що датою поставки вважається дата в залізничній накладній, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Але суд не може встановити коли саме була поставлена продукція, оскільки у залізничних накладних відсутні будь які відмітки у графі шість “Відмітки про видачу вантажів”. Таким чином, позивачем представлені суду в якості доказів залізничні накладні, оформлені з порушенням Правил видачі вантажів та Правил оформлення перевізних документів, а тому не можуть розглядатися як належні докази по справі, підтверджуючими прострочку поставки продукції за договором поставки №0301/07-1 від 01.03.2007р. 23 квітня 2008р. позивач за первісним позовом звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій, крім пені, заявленої у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача штраф у сумі 1 301 827грн. посилаючись на п.11.6 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. яким передбачено, що виконання зобов”язань постачальника по даному договору забезпечується неустойкою (штрафом) у розмірі 15% від суми договору. Суд вважає вимоги позивача необгрунтованими та не підлягаючими задоволенню, оскільки відповідно абзацу другого підпункту 3.7 пункту 3 роз”яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997р. №02-5/289 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” під збільшенням розміру позовних вимог (ч.2 ст.22 ГПК України) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов”язано з пред”явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, наприклад, якщо позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу. Останні вимоги є новими, які мають бути розглянуті окремо. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не прийняті міри досудового врегулювання спору, так як відповідно до рішення № 15-рп/2002 Конституційного суду України від 09.07.2002р. у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення, необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншим нормативно-правовим актом. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб’єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Тому у даному випадку факт заявлення претензії або її не заявлення не має принципового значення. Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки позивач не доказав тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, і не представив доказів, що підтверджують факти, викладені у позовній заяві, тому суд вважає, що у позові слід відмовити. У процесі слухання справи Товариство з обмеженою відповідальністю “Ресурс-постава 2005” м.Донецьк (далі-позивач за зустрічною позовною заявою), звернувся до господарського суду Донецької області з зустрічним позовом до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ у особі відокремленого підрозділу “Атомкомплект” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ (далі-відповідач за зустрічною позовною заявою) про стягнення пені у сумі 1 812грн. 09коп., інфляційних у сумі 774грн. 71коп. та 3% річних у сумі 318грн. 41коп. відповідно договору поставки №0301/07-1 від 01.03.2007р. (Усього 2 905грн. 21коп.) Зустрічний позов мотивований тим, що ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ у особі відокремленого підрозділу “Атомкомплект” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ порушило умови договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. та несвоєчасно здійснило оплату поставленої продукції і транспортних послуг. Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, де він у виконання умов договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. у період березня-квітня 2007р. по ряду залізничних накладних відвантажив дизельне паливо у адресу відповідача, про що свідчать акти - прийому передачі продукції. Пунктом 3.6 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. сторони встановили, що оплата вартості поставленого дизельного палива та відшкодування вартості транспортних витрат, здійснюється відповідачем за зустрічною позовною заявою шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача за зустрічною позовною заявою в термін двадцяти банківських днів з моменту підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі дизельного палива. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов’язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається (ст.525 ЦК України). Однак, відповідач за зустрічною позовною заявою всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов’язання по оплаті поставленого дизельного палива своєчасно не виконав. Пунктом 7.5 укладеного договору сторони передбачили, що за порушення вказаних у договорі строків оплати дизельного палива відповідач за зустрічною позовною заявою зобов”заний сплатити позивачу за зустрічною позовною заявою пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов”язання за кожен день прострочки. Оскільки відповідач за зустрічною позовною заявою здійснював оплату дизельного палива та транспортних послуг з порушенням строків, оговорених у п.3.6 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. позивач за зустрічною позовною заявою нарахував ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ у особі відокремленого підрозділу “Атомкомплект” Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” м.Київ пеню у сумі 1 812грн. 09коп. відповідно п. 7.5 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею). Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Оскільки відповідач за зустрічною позовною заявою порушив умови договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. і своєчасно не сплатив отримане дизельне паливо, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 1 812грн. 09коп. підлягають задоволенню частково у сумі 1 151грн. 32коп., а саме: за порушення строків оплати дизельного палива поставленого по акту приймання-передачі №14-31-1 від 31.03.2007р. Згідно даного акту приймання-передачі відповідач за зустрічним позовом зобов”язаний був сплатити поставлене дизельне паливо у сумі 88 284грн. 74коп. в строк до 26.04.2007р., але оплатив лише 25.05.2007р., чим прострочив оплату на 28 днів. Суд відхиляє вимоги позивача по стягненню пені за прострочку оплати транспортних витрат, оскільки відповідно п.7.5 договору №0301/07-1 від 01.03.2007р. пеня нараховується тільки у випадку порушення строків оплати дизельного палива. Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно вказаної статті закону відповідачу нараховані 3% річних у сумі 318грн. 41коп. та інфляційні у сумі 774грн. 71коп., які також підлягають частковому стягненню, а саме 3% річних у сумі 203грн. 17коп. та інфляційні у сумі 494грн. 39коп. Витрати по сплаті держмита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача за зустрічною позовною заявою, оскільки він необґрунтовано довів розгляд справи до суду. Враховуючи вищевикладене, на підставі п.8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, п.п.5.3. п.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, ст.ст. 525, 526, 546, 549, 625 ЦК України,

Outcome: partial