Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ “Приват-Альянс” про стягнення грошового відшкодування за порушення трудового законодавства, мотивуючи свої позовні вимоги слідуючим: Наказом № 14 від 25.08.2005 року її, [PERSON]., було прийнято на посаду лаборанта до одного з підрозділів ТОВ “Приват-Альянс” безстроково. 27.07.2006 року її звільнено з підприємства за власним бажанням, наказ № 22-к від 27.07.2006 року. В зв'язку зі звільненням з нею були проведенні розрахунки по заробітній платі та компенсації невикористаної відпустки, але при цьому всупереч ст. 95 КЗпП України відповідач не провів нарахування і виплату індексації по заробітній платі. Окрім цього, при звільненні її з роботи відповідачем не були враховані вимоги ст. 47 КЗпП України, згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в день звільнення”. Їй трудову книжку в день звільнення відповідач не видав. За трудовою книжкою вона неодноразово зверталася в відділ кадрів, але їй відмовляли, посилаючись на різні обставини, а саме, що немає директора. Факт неодноразового звернення до адміністрації підприємства про видачу трудової книжки може бути підтверджений свідком [PERSON]. Трудову книжку вона отримала тільки 21.11.2006 року, про що зроблений запис в журналі обліку видачі трудових книжок. В зв'язку з цим вона не мала можливості влаштуватися на бажану роботу або стати на облік в державну службу зайнятості. Вважає, що в даному випадку відповідач порушив вимоги ст. 47 КЗпП і повинен згідно ст. 235 КЗпП України виплатити їй середній заробіток за весь період затримки видачі трудової книжки. 31.11.2006 року вона звернулася до відповідача з заявами (вхідний № 4 від 30.11.2006 року) про видачу грошової компенсації по день видачі трудової книжки, та вхідний № 5 від 30.11.2006 року про видачу копій наказів про прийняття на роботу, про звільнення, заяви про звільнення, довідки по заробітній платі. По сьогоднішній день відповідач не виплатив грошову компенсацію за затримку видачі трудової книжки і не надав жодного вищевказаного документу, чим порушив вимоги ст. 49 КЗпПУ “Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати”, а також вимоги ст. 235 КЗпПУ. Ігнорування відповідачем заяви про надання необхідних документів, позбавляє можливості її надати до суду ці документи з позовною заявою. На даний момент вона не працює і не може оформитися на біржу праці та отримувати хоча б якусь допомогу по безробіттю, тому, що потрібна довідка про розмір заробітної плати. В неї є неповнолітня дитина, яку потрібно годувати, одягати, навчати... Неповний розрахунок, затримка видачі трудової книжки та ненадання довідки про заробітну плату призвело до важкого матеріального стану. Впродовж останніх місяців вона та її родина (діти ) знаходяться у скрутному матеріальному становищі. Порушився попередній уклад сімейного життя. Внаслідок матеріальних проблем стали виникати сварки, скандали з дитиною чого раніше у родині не було. Важко переживаючи за обставини, що склалися, в неї за останній час виникли систематичні головні та серцеві болі у зв'язку з нервовими розладами, сталося порушення сну, депресія, підвищення кров'яного тиску, чого раніше не траплялося. Внаслідок чого, 12.12.2006 року вона вимушена була звернутися до лікаря, який поставив діагноз - гіпокриз, і призначив амбулаторне лікування, що підтверджується лікарняним листом. Для лікування було призначено медикаменти. Скрутне матеріальне становище змусило її взяти гроші в борг у друзів та знайомих для підтримання життєдіяльності родини. На сьогоднішній день вона не має можливості їх повернути. В зв'язку з цим вона постійно переживає за неможливості своєчасно виконати свої обов'язки перед друзями та повернення грошей. Наведенні факти є підтвердженням порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Враховуючи ст. 237-1 “Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя”, моральні страждання виникли з вини та внаслідок неправомірних дій відповідача і нанесли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 25 000 грн. В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги ( т. 1 а.с. 43-45) та просила суд стягнути з відповідача ВАТ „Приват Альянс” середній заробіток за весь період затримки видачі трудової книжки в розмірі 4802.85грн., суму індексації в розмірі 19.92 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 25 000 грн. і затрати, понесені нею на правову допомогу в розмірі 1184 грн. Крім того, 29 січня 2008 року позивач доповнила свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача утрачену вигоду в розмірі 10275 грн., оскільки через затримку в розрахунку та видачі трудової книжки вона не змогла влаштуватися на іншу роботу, яку їй пропонували. 14 травня 2008 року позивач подала заявау про уточнення позовних вимог та просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки трудової книжки з 28.07.2006 року по 21.11.2006 року в розмірі 6724 грн., суму заробітної плати за весь час затримки розрахунку з 28.07.2006 року і по 10.10.2006 року в розмірі 2930 грн., утрачену вигоду в розмірі 47 775 грн., суму індексації заробітної плати за період з 25.08.2005 року по 27.07.2006 року в розмірі 112.29 грн., моральну шкоду в розмірі 56700 грн., затрати понесені на лікування в розмірі 722 грн., затрати понесені на правову допомогу. 3 червня 2008 року позивач змінила та доповнила позов вимогами про збільшення суми за затримку в розрахунку до 6034 грн., за утрачену вигоду до 50400 грн., за правову допомогу до 1554 грн., в іншій частині вимоги залишила попередні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки трудової книжки в розмірі 6724 грн., суму індексації в розмірі 112.99 грн. суму заробітної плати за весь час затримки розрахунку з 28.07.2006 року і по 10.10.2006 року в розмірі 6034 грн., моральну шкоду в розмірі 56 700 грн. і затрати, понесені нею на правову допомогу в розмірі 1554 грн., а також стягнути з відповідача утрачену вигоду в розмірі 50 400 грн., пояснивши суду, що в результаті затримки у видачі трудової книжки їй було відмовлено в прийнятті на роботу , а тому вона втратила заробіток. Представники відповідача позов не визнають, пояснивши, що трудова книжка не була видана позивачу з її вини, оскільки в день розрахунку її не було на роботі і вона не обґрунтувала моральної шкоди, завданої їй. Крім того, позивач пропустила установлений ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк для звернення до суду, не сплатила судового збору. Вислухавши сторони, вивчивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивачка звернулася до суду 17.01.2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівниик має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачка скористалася даною нормою права, а тому посилання представників відповідача на пропущення нею строку звернення до суду не відповідають вимогам діючого законодавства. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами наказом № 14 від 25.08.2005 року [PERSON], була прийнята на посаду старшого лаборанта до одного з підрозділів ТОВ “Приват-Альянс” безстроково. Наказом № 22-к від 27.07.2006 року її звільнено з посади за власним бажанням з 28.07.2006 року ( т. 1 а.с. 26,27). Трудова книжка була отримана позивачкою 21.11.2006 року, про що свідчить запис в журналі видачі трудових книжок ТОВ «Приват-Альянс» ( т. 2 а.с. 16). Суд вважає причиною несвоєчасного отримання позивачкою трудової книжки відсутність її на роботі 28 липня 2006 року, що підтверджується доповідною запискою на ім»я генерального директора ТОВ «Приват-Альянс» (т.1 а.с.16,34), що виключає вину відповідача в неотриманні позивачкою трудової книжки в цей день. Наступного дня, 29 липня 2006 року, позивачка за трудовою книжкою до відповідача також не з'явилася. При цьому позивач зазначає, що в цей день вона здавала віси циферблатні, належні ТОВ «Приват-Альянс» в м. Полтава, що підтверджується актом прийому ( т. 1 а.с. 42), однак не надала суду докази того, що про це було відомо керівництву товариства та про те, що на протязі дня не могла з»явитися за трудовою книжкою. Водночас суд вважає, що невидача позивачці 28, 29 липня 2006 року трудової книжки відбулася не з вини відповідача, оскільки позивачка знала про її звільнення, про що свідчить її заява про звільнення з 28.07.2006 року ( т. 1 а.с. 28). Відповідно до статті 47 КЗпП України, у разі відсутності працівника на робочому місці в день звільнення, йому направляється письмове повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. У цьому випадку суд норму статті 47 КЗпП України сприймає, як необхідність письмового повідомлення лише тих осіб, які були відсутні на робочому місці та не знали про своє звільнення, що і було зроблено відповідачем 29 липня 2006 року ( т.1 а.с. 15). Водночас, із представлених суду пропусків на ім»я[PERSON] ( т. 1 а.с. 50), вбачається, що вона звернулась в товариство 27.10.2006 року і саме цей день суд вважає днем офіційного її звернення з питання звільнення її з роботи. Проте і в цей день відповідач не виконав вимоги законодавства і не видав позивачці трудової книжки. Суд вважає, що в цьому випадку відповідачем порушено вимоги КЗпП, оскільки, згідно зі статтею 47 КЗпП, трудова книжка мала бути видана в день звільнення працівника. Оскільки в день звільнення позивачка була відсутня на роботі, суд вважає, що трудова книжка мала бути видана в день звернення позивачки з цією вимогою, а саме 27 жовтня 2006 року. Тому суд приходить до висновку, що затримка у видачі трудової книжки, а саме: з 27 жовтня 2006 року по 21 листопада 2006 року відбулася з вини відповідача, а тому позовні вимоги про стягнення за час затримки видачі трудової книжки підлягають частковому задоволенню за 17 робочих днів - з 27 жовтня 2006 року по 21 листопада 2006 року. Обчислюючи розмір середньомісячної заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів. Як вбачається з довідки ( т. 1 а.с.57), середня заробітна плата позивачки в ТОВ «Приват-Альянс» становила 2641.76 грн. Отже, розрахунок буде таким: 2641.76 грн. помножити на 2 місяці та розділити на 41 робочий день, що становить 64,33 грн. Середня заробітна плата за 17 робочих днів з 27.10.2006 року по 21.11.2006 року становить 1093.61 грн., а з врахуванням індексів інфляції ця сума становить 1093.91х 104.4 (102.6 х 101.8) : 100% = 1141.73 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Як зазначає позивач 31.11.2006 року вона звернулась до відповідача з заявами про видачу грошової компенсації по день видачі трудової книжки 21.11.2006 року. Це підтверджується її заявами, датованими 30.11.2006 року (т. 1 а.с.4, ). Доказів того, що з моменту звільнення до 27.10.2006 року [PERSON]. неодноразово зверталася у відділ кадрів, але їй відмовляли, посилаючись на різні обставини, позивач в порушення вимог ст.10 ЦПК України суду не надала. Разом з тим, суд вважає, що стягненню підлягає сума невиплаченого розрахунку на день звільнення, оскільки, згідно зі статтею 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні трудової книжки позивачки, після звільнення на нову роботу вона не була працевлаштованою ( т.1 а.с. 6) В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2006 року в день звільнення позивачка була відсутня на робочому місці, а розрахунок був проведений лише 14.11.2006 року, що підтверджується розпечаткою основної картки на ім»я[PERSON] ( т.1 а.с. 103-104) Отже, протягом 76 робочих днів позивачка не могла отримати належні їй при звільненні суми. Як вбачається з довідки ( т. 1 а.с.57), середня заробітна плата позивачки в ТОВ «Приват-Альянс» становила 2641.76 грн. Отже, розрахунок буде таким: 2641.76 грн. помножити на 2 місяці та розділити на 41 робочий день, що становить 64,33 грн. Середня заробітна плата за 76 робочих днів з 27.07.2006 року по 14.11.2006 року становить 4889.08 грн. а з врахуванням індексів інфляції ця сума становить 4889.08 х 107,5( 100.9 х100.0 х 102.0 х 102.6 х 101.8) : 100% = 5255.76 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Досліджуючи докази стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 50400 грн., суд не може прийняти як належний доказ упущеної вигоди звернення приватного підприємця [PERSON]. до[PERSON] про неможливість надати їй роботу ( т. 1 а.с. 54) та його довідки про заробітну плату адміністратора більярдного клубу ( т. 2 а.с. 87), оскільки вказані документи належним чином не оформлені, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині повинно бути відмовлено. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми індексації по заробітній платі з 25.08.2005 року по 27.07.2006 року, то відповідно до ст. 95 ч. 6 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Однак ні позивачем ні відповідачем не представлені докази того, чи нараховувалась сума індексації за даний період. Тому в цій частині позовні вимоги задоволені бути не можуть. Як видно із представленої суду медичної документації ( т. 2 а.с. 27,31-47,52) після звільнення з роботи позивачка [PERSON]. захворіла. Суд вважає, що ця хвороба була пов»язана з порушенням її трудових прав. Їй було призначено лікування і на придбання медичних препаратів вона затратила кошти в сумі 550.21 грн., а з врахуванням індексу інфляції 722 грн., як слідує із розрахунків позивача. Із представлених суду документів ( т. 1 а.с. 49-50) вбачається, що сума затрачених коштів на придбання медичних препаратів склала 505.76 грн.і ця сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки діючим законодавством не передбачено нарахування на вказану суму індексу інфляції. Крім того, позивач заявила позов про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1184 грн, а з врахуванням індексу інфляції 1554 грн. Відповідно до ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем документально підвтержено, що за надання юридичної допомоги вона сплатила 1184 грн., що підтверджується договором про надання юридичної допомоги та квитанцією до прибуткового касового ордеру ( т. 1 а.с. 58-63). Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 87 грн. 38 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, враховуючи частково висновки судово-психологічної експертизи, фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду справи, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн., оскільки дійсно несвоєчасна виплата всіх належних їй сум призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагали від неї додаткових зусиль.

Outcome: partial