Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-06 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON]., [PERSON]. просять скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2008 року, яким позовні вимоги ВАТ „Чернігівгаз” задоволені частково та стягнуто солідарно з [PERSON]., [PERSON]. на користь ВАТ „Чернігівгаз” 409 грн. 60 коп. заборгованості за газопостачан- ня за період з 1 липня 2001 року по 1 січня 2008 року, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та на користь держави - 51 грн. судового збору, та постановити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме Закон України „Про міліцію”, яким передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг та палива. Також ними стверджується те, що суд порушив ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд прийняв заяву про застосування позовної давності, але дата, з якої він застосував позовну давність, суперечить ст. 257 ЦК України. Суд також безпідставно застосував до спірних правовідносин Порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON]. та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з таких з підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 22 Закону України „Про міліцію” відповідач має право на 50-процентну знижку по оплаті комунальних послуг, в тому числі послуг з газопостачання, які надає позивач, проте законодавством визначений порядок надання такої пільги, відповідно до якого відповідач повинен проводити оплату наданих послуг у повному обсязі, а потім за місцем служби подати до бухгалтерії квитанцію про їх оплату для відшкодування йому таких витрат відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2003 року № 426. Такий висновок грунтується на матеріалах справи та вимогах вказаної постанови КМУ № 426. Судом встановлено, що [PERSON]. є працівником органів внутрішніх справ, а [PERSON]. - членом його сім'ї та мають право на пільги, передбачені законодавством, що підтверджується довідкою УКР УМВС України в Чернігівській області (а.с.21) Відповідно до ст. 22 Закону України „Про міліцію” працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Згідно Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 31 березня 2003 року № 426, видатки на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Пунктом 5 зазначеного Порядку передбачено, що для відшкодування фактичних витрат пільговик подає в бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування житлом, паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування, а також довідку про склад сім'ї (раз на рік). Згідно п. 8 Порядку грошовий еквівалент наданих пільг, компенсацій виплачується пільговику установою разом з іншими щомісячними виплатами. Указаний порядок надання пільг стосується будь-яких бюджетних установ. Статтею 24 Закону України „Про міліцію” передбачено, що фінансування міліції здійснюється за рахунок державного та місцевих бюджетів. Таким чином, надання пільг відповідачу за рахунок позивача є неприпустимим, оскільки суперечить принципам фінансування органів державної влади, а також Закону України „Про міліцію”. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про застосування до даних спірних правовідносин положень зазначеного Порядку. Проте, правильно дійшовши до такого висновку, суд не взяв до уваги положення ст.ст. 71,80 ЦК України ( в редакції 1963 року - чинного на час спірних правовідносин до набрання чинності з 1 січня 2004 року нового ЦК України), відповідно до яких позовна давність встановлена в три роки, а закінчення такого строку позовної давності являлась підставою для відмови в позові. Беручи до уваги вимоги даного матеріального Закону та про відсутність будь-яких поважних причин для продовження строку позовної давності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно не примінив до спірних правовідносин -до 1 січня 2004 року 3-х річний строк позовної давності, а тому судове рішення підлягає зміні, зі зменшенням суми боргу до 278 грн.58 коп., яка охоплюється періодом з 1 січня 2004 року по 1 січня 2008 року, а в частині стягнення боргу за період з 1 липня 2001 року по 1 січня 2004 року в задоволенні вимог позивача слід відмовити. Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно застосовано Порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу є необгрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вимоги позивача грунтуються на нормах даного нормативного акту, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зі зменшенням до 278 грн. 58 коп. суми боргу за спожитий відповідачами природний газ та з відмовою в позові про стягнення заборгованості за газ за період до 1 січня 2004 року за пропуском строку позовної давності (ст.ст. 71, 80 ЦК України в редакції 1963 року).

Outcome: partial