Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

В квітні 2008 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на &frac12; частину будинку що розташований в[ADDRESS], як спільної сумісної власності подружжя, а також права власності ще на &frac14; частину цього будинку, як спадкового майна після смерті її чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала і пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON]., який [INFO]помер. Під час шлюбу ним за їх спільні кошти було придбано житловий будинок у [ADDRESS]. Вона звернулась до нотаріуса для оформлення свого права на частку у спільному майні подружжя та успадкування другої половини цього будинку, але він вчиняти нотаріальні дії відмовився, мотивуючи відсутністю затвердженої форми свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на частку того з подружжя, що є живим. Тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що [PERSON]. був її сином і вона є спадкоємцем першої черги, оскільки у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Будинок придбаний її сином не є спільною власністю подружжя, оскільки був придбаний за кошти позичені нею у [PERSON]., який є її братом, тому договір позики у письмовій формі не укладався. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показав, що він у 2005 році позичив своїй сестрі [PERSON]. 7 тисяч гривень для придбання будинку для сина. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показала, що у 2005 році відповідач, яка являється її родичкою, зверталась до неї з проханням позичити гроші для придбання будинку, а пізніше повідомила їй, що ці кошти їй дав [PERSON]. і вона за них придбала синові житло. Свідок [PERSON]. показав суду, що в його присутності відповідач передавала [PERSON]. гроші. Коли саме це відбувалось він не пам'ятає, яку суму було передано і чиї це були кошти він не знає. Пізніше відповідач йому сказала, що платила за будинок. Свідок [PERSON]. показав суду що в його присутності приблизно у 2005-2006 роках відповідач передавала [PERSON]. гроші в сумі 4 тисячі гривень. Коли це відбувалось він точно не пам'ятає і чиї це були кошти він не знає. Свідок [PERSON]. показала суду, що вона є матір'ю позивачки, перших два роки після одруження дочка з [PERSON]. проживала у неї. Дочка працювала на постійній роботі. Зять постійної роботи не мав, але час від часу влаштовувався на тимчасову. Свідок [PERSON]. показав, що дійсно продав належний йому будинок у с. Ванжулів [PERSON]. за 8 тисяч гривень. [PERSON]. влітку 2006 року заплатила йому за нього 4 тисячі гривень. Хто платив решту суми він не пригадує. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд з'ясував наступні обставини. [PERSON]і [PERSON] зареєстрували шлюб 15 лютого 2002 року у Ванжулівській сільській раді Лановецького району, актовий запис № 1. 24 січня 2006 року [PERSON]. за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу [PERSON]. 24 січня 2006 року і зареєстрованим в реєстрі №117, придбав у [PERSON]. житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. п. 2, 5, 12 цього Договору: продаж вчинено за 8702 грн. 68 коп., які продавець одержав від покупця ([PERSON].) до підписання договору; кошти, за які придбаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки отримані під час перебування в зареєстрованому шлюбі з дружиною [PERSON], яка дала згоду на купівлю зазначеного житлового будинку, що підтверджується письмовою заявою; продавець та покупець ствердили, що правочин не є фіктивним та не є удаваним і при його укладенні відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які мали б істотне значення та були свідомо приховані ними. Дійсність даного договору відповідач в судовому порядку не оспорювала, факт його укладення та виконання підтверджується показами свідка [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного суд вважає, що позов у частині визнання за позивачем права власності на половину придбаного під час шлюбу житлового будинку підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60, 59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Виходячи з наведеного суд вважає недоведеним твердження відповідача про те, що спірний будинок був нею придбаний за кошти позичені їй [PERSON]. і подарований сину [PERSON]. [INFO][PERSON]помер, про що в Книзі реєстрації смертей 2 червня 2006 року зроблено актовий запис за № 03. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з &frac12; частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. На день смерті з ним проживала дружина [PERSON] і більше ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою Ванжулівської сільської ради № 73. 27 червня 2006 року до Лановецької державної нотаріальної контори поступила заява [PERSON]про прийняття спадщини після померлого [PERSON], а 8 серпня 2006 року поступила така ж заява від [PERSON], що підтверджується листами Лановецької держнотконтори №№ 393, 400. Згідно листа Лановецької державної нотаріальної контори від 15 травня 2008 року №304 право на спадщину після померлого [PERSON]. не оформлено у зв'язку з тим, що в будинку який складає спадкове майно не визначені частки і видати свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на частку того з подружжя, що є живим, неможливо через відсутність затвердженої у встановленому порядку його форми. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, спадщину після померлого [PERSON]. у встановленому порядку прийняли позивач та відповідач і кожен має право на її половину.

Outcome: approved