Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-05 00:00:00

В жовтні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким розірвати трудовий договір укладений між нею та відповідачем, витребувати у відповідача трудову книжку, зобов'язав його внести запис про звільнення, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платні в сумі 5 192 грн. та моральну шкоду в сумі 5 192 грн. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що вона з 01.09.2006 року по теперішній час працює у відповідача на посаді методиста факультету менеджменту та економіки за переведенням з ДФ ВНЗ «ВМУ РоЛ «Україна». Заробітна плата нараховувалася, але з листопада 2006 року по жовтень 2007 року не виплачувалася. Вказаними незаконними діями відповідача, позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає в пережитих моральних стражданнях, постійних нервових хвилюваннях, вона перенесла гіпертонічні кризи, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В ході розгляду справи представник позивачки - [PERSON]., на підставі ст. 31 ЦПК України, уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платні в сумі 1 978 грн. 72 коп., середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 7 000 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та зобов'язати керівництво відповідача розірвати з позивачкою трудовий договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з дати винесення судового рішення та внести запис про звільнення в трудову книжку. Також, вона уточнила період невиплати позивачці заробітної плати вказавши, що заробітна плата нараховувалася, але з листопада 2006 року по березень 2007 року не виплачувалася. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, однак від представника позивачки до суду надійшла заява, в якій вона підтримала уточненні позовні вимоги та просила справу розглядати за її відсутності, а у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечувала проводити розгляд справи у заочному порядку. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з 01.09.2006 року по час винесення судового рішення працює у відповідача на посаді методиста факультету менеджменту та економіки за переведенням з ДФ ВНЗ «ВМУ РоЛ «Україна». (а.с. 6). Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків Приватним вищим навчальним закладом «Катеринославський університет» за період з 01.09.2006 року по 21.12.2006 рік по застрахованій особі [PERSON]. (а.с. 16), нарахована заробітна плата [PERSON]. становила у листопаді 2006 року суму 326 грн. 25 коп., грудні 2006 року суму 236 грн. 47 коп., разом за ці місяці суму 562 грн. 72 коп. З розрахунків заробітної плати, затверджених президентом Приватного вищого навчального закладу «Катеринославський університет» [PERSON]., слідує, що розмір нарахованої заробітної плати [PERSON]. становив у січні, лютому та березні 2007 року суму 472 грн. в місяць, а всього 1 416 грн. (а.с. 3, 4, 5). Отже, загальна сума нарахованої заробітної плати позивачки за вказаний вище період складає 1 978 грн. 72 коп. Згідно повідомлення Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області від 19.12.2007 року № 2085, інспекцією 19.12.2007 року була проведена первинна перевірка щодо додержання законодавства України про працю Приватного вищого навчального закладу «Катеринославський університет». Президент закладу [PERSON] на посаді з 17.08.2006 року, наказ від 17.08.2006 року № 01-к. Перевіркою встановлено ряд порушень законодавства України про працю, а саме порушення вимог ст. ст. 32, 83, 97, 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 24, 26 Закону України «Про оплату праці», ст. 24 Закону України «Про відпустки». По результатах перевірки керівнику надано припис для усунення виявлених порушень, а також до прокуратури Дніпропетровської області направлено подання для вирішення питання про притягнення керівника до кримінальної відповідальності і прийняття рішення згідно ст. 97 КПК України за допущені грубі порушення вимог трудового законодавства. (а.с. 21). З уточнених позовних вимог представника позивачки вбачається, що відповідач - Приватний вищий навчальний заклад «Катеринославський університет» не провів розрахунок з позивачкою - [PERSON]. по заробітній платні з листопада 2006 року по березень 2007 року в сумі 1 978 грн. 72 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином, оскільки перевіркою Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області 19.12.2007 року було встановлено ряд порушень відповідачем законодавства України про працю, а саме: ст. ст. 32, 83, 97, 115, 116 КЗпП України, то суд приходить до висновку, що за період з листопада 2006 року по березень 2007 року заробітна плата позивачу нараховувалася, але відповідачем не виплачувалася, що складає суму 1 978 грн. 72 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач під час праці позивачки не виконує законодавство України про працю, а саме вимоги ст. ст. 32, 83, 97, 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 24, 26 Закону України «Про оплату праці», ст. 24 Закону України «Про відпустки», що підтверджено повідомленням Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області від 19.12.2007 року № 2085 та ствердженнями позивачки в позовній заяві, то суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки щодо зобов'язання керівництва Приватного вищого навчального закладу «Катеринославський університет» розірвати з нею трудовий договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з дати винесення судового рішення, тобто з 06 травня 2008 року. Крім того, згідно п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.1993 року, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Згідно п. 2.4. зазначеної вище Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Отже, необхідно також зобов'язати керівництво Приватного вищого навчального закладу «Катеринославський університет» внести запис про звільнення в трудову книжку [PERSON]у точній відповідності з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки встановлені ст. 116 КЗпП підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка з 01.09.2006 року по час винесення судового рішення працює у відповідача. Відповідач не виплатив позивачці нараховану та належну їй заробітну плату. До теперішнього часу сума заборгованості перед позивачкою складає 1 978 грн. 72 коп. Термін невиплати заробітної плати з 01.04.2007 року по день винесення судового рішення (час фактичного розрахунку) складає 401 день. Згідно розрахунку середньомісячна заробітна плата позивачки за листопад, грудень 2006 року та січень, лютий, березень 2007 року складає суму 472 грн., а виходячи з цього середньоденна заробітна плата позивачки складає: 472 грн. / 30 днів = 15 грн. 74 коп., тому необхідно: 15 грн. 74 коп. Х 401 день затримки = 6 311 грн. 74 коп. - компенсація за час затримки виплати заробітної плати, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з невиплатою заробітної плати своєчасно, позивачка втратила спокій та нормальні життєві зв'язки, був порушений її звичайний уклад та ритм життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 91 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а також на підставі ч. 3 ст. 81 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., оскільки позивач звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial