Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

Відповідач[PERSON]. позов визнав, проти стягнення аліментів на користь сина на період його навчання не заперечував, їх розмір не оспорював, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, також просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON][INFO]р., згідно якого його батьком є[PERSON].; копія свідоцтва про розірвання шлюбу сторін; копія довідки від 13.11.2007р. про навчання [PERSON]. в Ізмаїльському вищому професійному училищі; копія свідоцтва про народження[PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON][INFO] р.н. у зв'язку із його навчанням з відповідача [PERSON]., із яким розлучена і який є батьком дитини, пояснивши, що сімейне життя із відповідачем не склалося, сторони розійшлися і мешкають окремо. Відповідач сплачував кошти на утримання сина за виконавчим листом до його повноліття, тобто до 02.04.2008р. З травня 2008р. примусове аліментне зобов'язання припинилося і більше відповідач матеріально сина не забезпечує. Зараз син [PERSON]навчається у ВУЗі на бюджетній основі, ніде не працює, оскільки ще не отримав спеціальність, потребує матеріальної допомоги. Сама ж позивачка працює вчителем у школі, отримує зарплату, яка є недостатньою для утримання сина, забезпечення його необхідними атрибутами для навчання. Відповідач працює також, отримує стабільну зарплатню, мешкає окремо від сина і має реальну можливість надавати йому матеріальну допомогу. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, потребуючих матеріальної допомоги, при умові, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Ст.199 СК України встановлено, що якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умовою, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Виходячи з матеріалів справи, пояснень позивачки, у відповідача є можливість утримувати свого повнолітнього сина [PERSON], який на даний момент є працездатним, але ніде не працює, навчається у Ізмаїльському вищому професійному училищі і потребує матеріальної підтримки від батька. Сама позивачка працює, внаслідок чого отримує заробіток, який не може дозволити забезпечення встановленого прожиткового мінімуму для сина у період навчання, крім того вона також частково утримує ще доньку. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що відповідач достатньо матеріально забезпечений, має реальну змогу надавати матеріальну допомогу сину і, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін (на утриманні позивачки перебуває син; відповідач працює, отримує заробіток, мешкає окремо від родини) задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved