Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

В квітні 2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними довіреність від 28.10.04 року, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], та договір міни від 12.11.04 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], повернути йому квартиру [ADDRESS], відновити його право власності на цю квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є ліквідатором аварії на ЧАЕС другої категорії, страждає на ряд захворювань, з 1997 року ніде не працює, отримує щомісячну компенсацію на продукти харчування в сумі 90 грн. При цьому допомогу йому надавали[PERSON] та її донька. Восени 2004 року[PERSON] тяжко захворіла, її донька народила дитина та доглядала мати, тобто на той період часу у нього склалися особливо тяжкі матеріальні умови та погіршився стан здоров”я. В цей час відповідач [PERSON] запропонував йому обміняти його, позивача, однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі і може бути використана під офіс, на рівноцінну квартиру. При цьому [PERSON] пропонував доплатити 3000 доларів США та сплатити заборгованість за комунальні послуги в сумі 1800 грн. Скориставшись його схильністю до вживання спиртних напоїв, [PERSON] привіз його до нотаріальної контори, де він підписав довіреність на ім”я відповідача , не читаючи змісту вказаного документу. В грудні 2004 року до нього прийшов відповідач [PERSON] та вивіз всі його речі в гуртожиток [ADDRESS] в кімнату в загальній квартирі. Тобто, [PERSON] в результаті зловмисної домовленості зі своїм другом [PERSON] , скориставшись збігом тяжких обставин в його, позивача, житті та перевищивши надані повноваження, уклав договір міни його однокімнатної квартири на кімнату у в гуртожитку. В довіреності, яка була видане на ім”я [PERSON] конкретно зазначалося, що останній має право обміняти квартиру також на квартиру, а не кімнату у квартирі. В ході розгляду справи правонаступником померлого [INFO] [PERSON], була залучена[PERSON] В листопаді 2006 року[PERSON] подала до суду додаткову позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що право власності на вказану квартиру за [PERSON] не зареєстроване і вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначене нерухоме майно. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 грудня 2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В січні 2008 року[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила постановити додаткове рішення щодо позовної вимоги про визнання недійсною довіреності від 28.10.04 року , посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], у справі за її позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними довіреності та договору міни і визнання права власності на квартиру. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON], правонаступником якого вона є, звернувся до суду з позовом про визнання договору міни та довіреності недійсними. Вона подала до суду додаткову позовну заяву про визнання права власності на квартиру. В резолютивній частині позовної заяви дійсно було упущено питання про довіреність, але письмово заявлялося про розгляд цієї вимоги, надавалися пояснення та докази, але суд рішення по цій позовній вимозі не ухвалив. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2008 року відмовлено у постановленні додаткового рішення. В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2007 року[PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про визнання недійсними договору міни від 12.11.04 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], та довіреності від 28.10.04 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]; визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] та зобов”язання [PERSON] повернути їй вказану квартиру. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що в ході розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтвердили ту обставину, що влітку - восени 2004 року [PERSON] перебував у скрутному матеріальному становищі та хворів. Разом з тим, постановлюючи рішення суд не надав належної оцінки вказаним доказам, дійшовши неправильного висновку про недоведеність факту збігу тяжких обставин у житті [PERSON] Крім того, судом не було взято до уваги те, що [PERSON] з 1997 року не працював, отримував лише допомогу на продукти харчування в сумі 83 грн., восени 2004 року родичі за станом зодоров”я були позбавлені можливості надавати допомогу [PERSON], що також свідчить про збіг тяжких обставин у житті останнього. Апелянт вказує на те, що при ухваленні рішення судом не дано оцінки та не вмотивовано обставини обміну квартири на вкрай невигідних умовах, але не можна вважати рівноцінним обмін однокімнатної квартири зі всіма зручностями на кімнату у гуртожитку із загальною кухнею, туалетом без ванної, душа і гарячої води. Крім того, апелянт зазначає, що оспорювання договору міни за підставою зловмисної домовленості відповідача [PERSON], який мав діяти в інтересах [PERSON], з [PERSON] в судовому рішенні взагалі не мотивовано. Постановлюючи рішення, суд не дав належної оцінки тій обставині, що [PERSON] мав діяти в інтересах [PERSON] та вирішити питання про доплату 3000 доларів США і погашення заборгованості за комунальні послуги в сумі 1800 грн. Апелянт посилається на те, що в довіреності від 28.10.04 року, посвідченій приватним нотаріусом [PERSON], чітко зазначалося про обмін квартири на квартиру, а тому [PERSON] всупереч інтересам [PERSON] здійснив обмін з перевищенням повноважень. Постановлюючи рішення, суд не дав належної правової оцінки тій обставині, що в ході розгляду справи відповідачі зазначили , що спочатку в довіреності від 28.10.04 року зазначалося про обмін квартири на квартиру, а потім після підписання довіреності [PERSON], до вказаного документу були внесені зміни і надавалися повноваження на обмін квартири на будь-яке інше житло. Мова йде про зміну предмету юридичної дії, а тому приватний нотаріус мав посвідчити нову довіреність. Суд проігнорував ту обставину, що виправлення в довіреність від 28.10.04 року були внесені після підписання її [PERSON], що не оспорювалося в ході розгляду справи, а докази згоди останнього на зміну предмету довіреності відсутні. Крім того, апелянт зазначає, що заявлялися позовні вимоги про визнання недійсною довіреності від 28.10.04 року, але суд рішення по цій позовні вимозі не ухвалив. В апеляційній скарзі на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2008 року[PERSON] просить оскаржувану ухвалу скасувати та зобов”язати суд постановити додаткове рішення. Доводи апеляційної скарги полягають в тому , що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що вимога про визнання недійсною довіреності від 28.10.04 року не заявлялася. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] чітко визначив предмет позову : визнання недійсними договору міни від 12.11.04 року та довіреності від 28.10.04 року. Та обставина, що в резолютивній частині позовної заяви не написано про визнання довіреності недійсною , не змінює предмету позову і змісту позовної заяви, процесуальним законодавством не передбачено спеціальної форми уточненої позовної заяви. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] не ставив питання про скасування довіреності від 28.10.04 року, якою уповноважив [PERSON] провести обмін квартири, що виключає зловмисну домовленість представника з іншою стороною; виселився з квартири, тобто визнав вказану довіреність та зазначені в ній умови, був обізнаний про такий обмін жилих приміщень; на час укладання договору міни [PERSON] отримував державну допомогу , мав все необхідне для життя, а тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин був укладений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Відмовляючи у задоволенні заяви про постановлення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернувшись до суду з позовною заявою, [PERSON] просив визнати недійсним договір міни від 12.11.04 року, повернути йому квартиру [ADDRESS] та відновити його право на вказане жиле приміщення;[PERSON] звернувшись до суду з додатковою позовною заявою, просила визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; інших змін, доповнень до позовних вимог , в тому числі і про визнання недійсною довіреності від 28.10.04 року, викладених у письмовій формі і які б відповідали вимогам ст. 119 ЦПК України, суду подано не було. Проте з такими висновками суду не може погодитися апеляційний суд з наступних підстав. Судом встановлено, що довіреністю від 28 жовтня 2004 року [PERSON] уповноважив [PERSON] обміняти квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], на будь-яку іншу квартиру в м.Чернігові. Вказана довіреність 28 жовтня 2004 року була посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 3811. 12 листопада 2004 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] був укладений договір міни жилих приміщень, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4093. Відповідно до укладеного договору [PERSON] в особі свого представника [PERSON] та [PERSON] здійснили обмін належних їм на праві приватної власності квартири та частини квартири : [PERSON] в особі свого представника квартири [ADDRESS], а [PERSON] 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка складалася з кімнати № 16. На час надання довіреності від 28 жовтня 2004 року та укладання договору міни від 12 листопада 2004 року [PERSON] був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії; ніде не працював; отримував компенсаційні виплати на продукти харчування в сумі 83 грн. 25 коп. щомісяця; хворів; мав заборгованість по оплаті за комунальні послуги. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем за законом третьої черги після померлого [INFO] [PERSON] є[PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п”ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов”язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов”язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала за виконанням цього правочину. Відповідно до п. 146 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5 нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім”я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. Згідно з п. 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5 дописки і виправлення в нотаріально оформлених документах повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб ( сторін правочину та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. Як вбачається з матеріалів справи довіреністю від 28 жовтня 2004 року [PERSON] уповноважив [PERSON] обміняти квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], на будь-яку іншу квартиру в м.Чернігові. Вказана довіреність 28 жовтня 2004 року була посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 3811. 12 листопада 2004 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 28.10.04 року, уклав з [PERSON] договір міни жилих приміщень, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4093. Відповідно до укладеного договору [PERSON] в особі свого представника [PERSON] здійснив обмін квартири [ADDRESS] на 1/5 частину квартири [ADDRESS], яка складалася з кімнати № 16. 08 квітня 2005 року [PERSON] одержав копію довіреності від 28 жовтня 2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] ( т. 2 а. с. 109), в тексті даного документу будь-які виправлення були відсутні. Після 08 квітня 2005 року , тобто після укладання та нотаріального посвідчення договору міни від 12.11.04 року, в текст вищезазначеної довіреності від 28 жовтня 2004 року нотаріусом були внесені виправлення, згідно з якими представник уповноважувався провести обмін квартири [ADDRESS] на будь-яке інше житло в м. Чернігові. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що в порушення вимог п. п. 23, 146 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус не посвідчив нову довіреність, оскільки змінювався предмет юридичної дії; а замість цього після підписання довіреності [PERSON]та її нотаріального посвідчення вніс виправлення при відсутності доказів згоди [PERSON] на зміну предмету довіреності, а тому довіреність від 28.10.04 року, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 3811, слід визнати недійсною. В порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд першої інстанції не дав правової оцінки вказаним обставинам. Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. За змістом ст. 238, ч. 1 ст. 241 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов”язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття правочину. З матеріалів справи вбачається , що на час підписання довіреності від 28 жовтня 2004 року та укладання договору міни від 12 листопада 2004 року [PERSON] був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії; ніде не працював; отримував компенсаційні виплати на продукти харчування в сумі 83 грн. 25 коп. щомісяця; хворів; мав заборгованість по оплаті за комунальні послуги ( т. 1 а. с. 2, т. 2 а. с. 100- 104). Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду справи підтвердили ту обставину, що [PERSON] в зазначений період часу був край нужденною людиною та хворів ( т. 2 а. с. 136 - 138). Згідно з укладеним договором міни від 12.11.04 року був здійснений обмін жилих приміщень : квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], на 1/5 частину квартири [ADDRESS], яка складалася з кімнати № 16 в загальній квартирі та належала [PERSON]; обмін жилих приміщень проведений без доплати. Довіреністю від 28 жовтня 2004 року [PERSON] уповноважив [PERSON] обміняти квартиру [ADDRESS] на будь-яку іншу квартиру в м.Чернігові ( т. 2 а. с. 109). Після укладання договору міни від 12.11.04 року [PERSON] звертався до органів внутрішніх справ з приводу шахрайських дій щодо нього при обміні жилих приміщень ( т. 1 а. с. 9), був знятий з реєстрації [ADDRESS] лише на підставі судового рішення ( т. 2 а. с. 99), 18 квітня 2005 року звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними та відновлення його права на вказане жиле приміщення ( т. 1 а . с. 3 - 6). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що договір міни від 12.11.04 року був укладений під впливом тяжкої для [PERSON] обставини, яка полягала в його несприятливому матеріальному та соціальному становищі, на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки без доплати здійснений обмін ізольованого жилого приміщення та кімнату у загальній квартирі; укладаючи від імені [PERSON] договір міни, [PERSON] перевищив надані йому повноваження, оскільки уповноважувався провести обмін квартири [ADDRESS] на будь-яку іншу квартиру, а не на частину квартири і в подальшому укладений правочин не був схвалений [PERSON], а тому договір міни від 12.11.04 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4093, слід визнати недійсним. Доводи позивача про те, що при обміні жилих приміщень [PERSON] мали додатково сплатити 3000 доларів США та погасити заборгованість по комунальних послугах в сумі 1800 грн., на думку апеляційного суду не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Також на переконання апеляційного суду в ході розгляду справи не знайшли підтвердження посилання позивача на вчинення угоди міни внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною. В обгрунтування даних вимог[PERSON] посилається на пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду справи судом першої інстанції. Проте такі твердження позивачки повністю спростовуються даними протоколу судового засідання ( т. 2 а. с. 136 - 137), які виключають обставини вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною. Звертаючись до суду позивач просив визнати оспорюваний правочин недійсним з підстав зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, вчинення правочину особою під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, вчинення правочину представником з перевищенням повноважень. Проте суд першої інстанції, постановлюючи рішення не дав правової оцінки обставинам вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою, вчинення правочину на вкрай невигідних умовах та вчинення правочину представником з перевищенням наданих повноважень. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1263, 1269 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов”язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов”язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає , крім правовстановлюючого документа , витяг з Реєстру прав власності. Пунктом 10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07лютого 2002 року № 7/5 передбачено, що реєстрація права власності на нерухоме майно може проводитися на підставі рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об”єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об”єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як вбачається з матеріалів справи 18 квітня 2005 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними довіреність від 28.10.04 року, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], та договір міни від 12.11.04 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], повернути йому квартиру [ADDRESS], відновити його право власності на цю квартиру ( т. 1 а. с. 3 - 6). [INFO] [PERSON] помер ( т. 1 а. с. 63). Єдиним спадкоємцем за законом третьої черги після померлого [PERSON] є[PERSON] , яка у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини( т. 1 а . с. 64, 79, т. 2 а. с. 108) та була залучена до участі в справі, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. На час розгляду справи право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] ( т. 1 а. с. 8), що позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно в нотаріальній конторі. Враховуючи вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги[PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та зобов”язання [PERSON] повернути вказану квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем за законом третьої черги після померлого [PERSON], позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно в нотаріальній конторі, а судове рішення про визнання права власності на об”єкти нерухомого майна є одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об”єкти нерухомого майна. Враховуючи, що після укладання договору міни від 12.11.04 року всі речі [PERSON] були перевезені до кімнати [ADDRESS], та відповідно до положень ст. 216 ЦК України,[PERSON] слід зобов”язати повернути [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS], яка складається з кімнати № 16, визнавши за ним право власності на вказане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], звертаючись до суду визначив предмет позову : визнання недійсними договору міни від 12.11.04 року та довіреності від 28.10.04 року. В ході розгляду справи судом першої інстанції сторони та треті особи надавали докази та давалися пояснення з приводу заявленої вимоги про визнання недійсною довіреності від 28.10.04 року. Крім того, в судовому засіданні 28 грудня 2007 року письмово заявлялося про розгляд даної вимоги і письмова заява з цього приводу була приєднана судом до матеріалів справи ( т. 2 а. с. 125, 150). Проте постановлюючи рішення від 28.12.07 року, суд першої інстанції не ухвалив рішення щодо вимоги про визнання довіреності від 28.10.04 року недійсною, а ухвалою від 26.02.08 року відмовив у задоволенні заяви[PERSON] про постановлення додаткового рішення стосовно даної позовної вимоги. За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у постановленні додаткового рішення є необґрунтованим. Оскільки вищевказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до постановлення незаконних судових рішень, вони підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved