Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном власника до відповідачів Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації, 1-го МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, де третіми особами на стороні відповідачів без самостійних вимог виступають Вадул-Сіретська митниця та Державна податкова адміністрація в Чернівецькій області. Посилається на те, що він є пенсіонером, учасником Великої Вітчизняної війни, інвалідом 1 групи. Страждає низкою хвороб, в зв'язку із цим потребує постійного нагляду, медичного лікування і медикаментозного забезпечення. Можливості для цього немає через нестачу коштів. Він як інвалід перебував на обліку в органах праці та соціального захисту населення Чернівецької області для отримання спецавтотранспорту. Цьому сприяв громадянин Німеччини, який, скориставшись Законом України «Про гуманітарну допомогу», на благодійницьких засадах надав гуманітарну допомогу у вигляді легкового автомобіля - для передачі автомобіля йому. Завдяки цьому 30 березня 2007 р. він отримав від громадянина Німеччини через органи соціального захисту населення автомобіль «АУДІ-ТТ», 1999 року випуску, вартістю на той час 10000,00 євро, тобто 73800,00 грн. 04.04.2007 р. Чернівецьким МРЕВ ВДАІ на його ім'я було видано свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу за реєстраційним номером [NUMBER], яким засвідчено його право власності. Користуючись протягом року цим автомобілем, він опинився перед необхідністю в лікуванні, до якої додались потреби в технічному обслуговуванні автомобіля та його ремонті, чого він не в змозі забезпечити. А тому вважає за необхідне продати автомобіль і за виручені кошти лікуватись та харчуватись. Згідно ст. 39 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» інвалід може відмовитись від того чи іншого виду соціальної допомоги, якщо вона не повною мірою відповідає його потребам. У такому разі він вправі самостійно вирішувати питання про забезпечення себе конкретним видом допомоги за рахунок власних коштів з урахуванням компенсації вартості аналогічного виду соціальної допомоги, що подається державним органом. Тобто він має право визначити, що для нього є важливішим - автомобіль чи кошти, отримані за нього. Будучи власником автомобіля, він позбавлений можливості повною мірою реалізувати свої права власника через наявність в свідоцтві про реєстрацію особливої відмітки із посиланням на довідку органу соцзабезпечення, якою заперечується право продажу, дарування або передачі іншій особі, що підтверджується копіями відповідних посвідчень, дарчої, довідки органу соцзахисту, свідоцтва про реєстрацію автомобіля. Вважає, що органи соціального захисту населення створюють перешкоди у його володінні автомобілем, які полягають у тому, що відповідач не визнає за ним права здійснювати правомочності користування і розпорядження його майном в обсязі всіх необмежених прав власника, що підтверджується довідкою органу соцзахисту, яка надана йому і адресована відділу ДАІ для постановки автомобіля на облік, в якій було вказано: "без права продажу, дарування і передачі іншій особі". Дана довідка і свідоцтво про реєстрацію є письмовими доказами порушення його прав власника на автомобіль наданий як гуманітарна допомога. Це суперечить його інтересам, засадам справедливості і розумності та чинному законодавству України. Підставами обґрунтування позовних вимог є те, що автомобіль, за який йдеться, не є спецтранспортом, а відповідно він може використовуватись не тільки інвалідом. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на його ім'я, є правовстановлюючим документом, згідно з яким він є власником цього автомобіля. Обмеження у здійсненні ним свого права власності не відповідають положенням ст. ст. 1, 4, 7, 38-2 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, і що власник може звернутись до суду із вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню свого права власності іншою особою. Згідно ст. 393 ЦК закріплено право власника майна визначати відновлення становища, що існувало до видання правового акту органа державної влади, яким порушено його, власника, права. Згідно із ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ст. 48 Конституції України декларує право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, а ст. 49 говорить про право кожного на охорону здоров'я і медичну допомогу. Обмеження його прав власника щодо права передачі іншій особі і продажу його автомашини, які випливають з особливої відмітки на свідоцтві, яким це право власності підтверджується, і з довідки органу соціального захисту, не відповідають зазначеними конституційними положеннями, в той час як він не має нормального життєвого рівня, достатньої можливості придбати ліки, можливості керувати цим автомобілем, забезпечувати його пальним, технічним обслуговуванням. Вважає, що вказані обмеження є ненормальними і потребують змін на засадах зазначених законоположень і ст. 8 Конституції, а ті підзаконні акти, що суперечать Основному та іншим згаданим вище законам, не повинні враховуватись в його конкретному випадку. Вважає, що п.п. 41, 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19.07.2006 р., на підставі яких у реєстраційних документах на автомобіль робиться позначка про обмеження прав щодо продажу, дарування або передачі іншій особі, суперечать Основному Закону та вищезгаданому законодавству. Просить дати оцінку зазначеним пунктам вказаного Порядку. Разом з тим, оскаржувати чи визнавати їх неконституційними не має наміру. Вважає, що його права не можуть бути обмежені лише правом володіння, оскільки він не володіє чужим майном, а попереднім власником був громадянин Німеччини, який його знав і передав для нього через органи соціального захисту цей автомобіль як без зворотну допомогу у натуральній формі із гуманних мотивів, а не з мотивів допомоги державі. Просить визнати за ним право власності на легковий автомобіль „АУДІ- ТТ", 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної держадміністрації анулювати обмеження щодо права продажу, дарування або передачі іншій особі, вказані у довідці органу соціального забезпечення від 30.03.2007 р. і особливих відмітках в свідоцтві про реєстрацію даного автомобіля. Зобов'язати 1-й міськвідділ ДАЇ УМВС України в Чернівецькій області - анулювати особливі відмітки у свідоцтві про реєстрацію вказаного автомобіля і видати на його ім'я нове свідоцтво. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі і дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації, позовні вимоги не визнав і надав заперечення, згідно яких вважає, що позивач не вірно тлумачить норми чинного законодавства і його позовні вимоги до Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації 1-го міського відділення ДАІ УМВС України в Чернівецькій області є необгрунтованими та безпідставними, оскільки, комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 15.03.2007 року визнано, що автомобіль „Ауді", 1999 р. випуску № кузова [NUMBER] отримано в подарунок Головному управлінню праці та соціального захисту населення як гуманітарна допомога. Відповідно до пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006р. „Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" та згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії від 27.04.2006 року № 261/202, позивач [PERSON], як інвалід II групи Великої Вітчизняної війни, який перебував на обліку для забезпечення автомобілем, отримав автомобіль „Ауді", 1999 р. випуску № кузова [NUMBER], як гуманітарну допомогу з правом передачі керування внуку [PERSON], без права продажу, дарування або успадкування та передачі керування іншій особі. Відповідно до вимог пунктів 7, 16 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999 Головним управлінням (наказ №35 від 29.03.2007 р.), 02.04.2007 р. [PERSON] видано автомобіль на 10-ти річний термін використання із зняттям його з обліку на отримання будь якого іншого автомобіля. При отриманні автомобіля інвалід підписав зобов'язання та акт про належну його експлуатацію та без права продажу, дарування або успадкування та передачу керування іншій особі. В разі відмови інваліда від автомобіля, отриманого Головним управлінням, як гуманітарна допомога, такий автомобіль видається в порядку черговості іншому інваліду, який перебуває на обліку. Для його обслуговування автомобіля „Ауді", [PERSON] виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт та технічне обслуговування у розмірі 142,00 грн. на рік. Пунктом 12 абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. №999, заборонено відчуження автомобіля та передачу керування ним без дозволу Головного управління, про що робиться позначка підрозділами МВС у реєстраційних документах на автомобіль. Відповідно до пункту 15 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. №999, ( зі змінами внесеними згідно постанови КМУ № 661 від 26.04.2007 р.) за рішенням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитина-інвалід може повернути автомобіль, що перебував і його користуванні незалежно від строку експлуатації автомобіля у повному комплекті та в задовільному технічному стані без права взяття на облік протягом 10-ти років від отримання автомобіля. Відповідно до пункту 18 абз. 1 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 (зі змінами внесеними згідно постанови КМУ № 661 від 26.04.2007 р.) у разі повернення автомобіля головному управлінню соціального захисту він підлягає зняттю з обліку в підрозділі МВС за місцем його реєстрації на підставі довідки, форма якої затверджується Мінпраці ( номерні знаки і реєстраційні документи здаються до підрозділу МВС). Відповідно до пункту 18 абз. 3 - «автомобілі, придатні для подальшої експлуатації, за рішенням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції пропонується інвалідам ( за письмовою згодою інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда) для використання протягом строку, визначеного з урахуванням ступеня зношення автомобіля. Забезпечення інвалідів такими автомобілями здійснюється у порядку черговості. В разі смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається ( вилучається) Головному управлінню і видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку, або здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту ( в разі потреби). Інше чинним законодавством та вимогами «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999 ( зі змінами) не передбачено. Таким чином, [PERSON] є лише володільцем майна, а саме, автомобіля „АУДІ-ТТ, 1999 року випуску, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який йому наданий в тимчасове користування. Просив в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні представник відповідача - 1-го МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, позовні вимоги не визнав і надав заперечення, згідно яких вважає, що правові, організаційні, соціальні засади отримання, надання, оформлення, розподілу і контролю за цільовим використанням гуманітарної допомоги визначені в Законі України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 р. Згідно ст. 1 Закону гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об'єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог статті 4 Закону України "Про благодійництво та благодійні організації". Отримувачами гуманітарної допомоги відповідно до ст. 1 цього Закону є юридичні особи, які зареєстровані в установленому Кабінетом Міністрів України порядку в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги, а набувачами гуманітарної допомоги є фізичні та юридичні особи, які її потребують і яким вона безпосередньо надається. У даному випадку, отримувачем гуманітарної допомоги згідно дарчої є Головне правління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації. Як вбачається із матеріалів справи 18.12.2006 громадянин Німеччини [PERSON] подарував як гуманітарну допомогу Головному управлінню праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації легковий автомобіля марки «Audi ТТ Соuре ЕZ», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], для подальшого забезпечення ним інваліда 1-ї групи, [PERSON], та зробив застереження про те, що даний автомобіль не дозволяється використовувати з метою прибутку. Частиною 4 ст. 6 Закону визначено, що якщо кошти або товари (роботи, послуги), звільнені від оподаткування як гуманітарна допомога, було використано не за цільовим призначенням, вони вважаються доходом і оподатковуються відповідно до законодавства України. В своїх позовних вимогах Позивач зазначає, що має намір змінити цільове призначення гуманітарної допомоги, однак це суперечать вищезазначеному закону, а також постанові КМУ № 999 від 19.07.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями». Так, п. 41 цього Порядку встановлено, що за бажанням інвалідів головне управління соціального захисту може забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди, діти-інваліди, які перебувають на обліку, забезпечуються безоплатно в порядку черговості. У разі відмови інваліда від автомобіля, отриманого головним управління соціального захисту як гуманітарна допомога, такий автомобіль отримується в порядку черговості іншим інвалідом, який перебуває на обліку. Крім того, варто зазначити, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Отже, зміна цільового призначення гуманітарної допомоги будь-яким шляхом (способом) заборонена законодавцем. Таким чином, вважає, що бажання позивача змінити цільове призначення спірного автомобіля (продати, а кошти використати на придбання ліків, тощо) суперечить чинному законодавству і є безпідставним. Щодо посилання позивача на створення перешкод у володінні автомобілем, та не визнання відповідачами його права власності на автомобіль, то відповідно до вантажної митної декларації від 26.03.2007 № 404020015/7/002521 та бріфа (реєстраційний документ) одержувачем вказаного автомобіля є Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації та зроблено відмітку «Благодійна допомога. Продаж заборонено». В подальшому, 29.03.2007 керівник Головного управління праці та соціального захисту населення [PERSON] на підставі наказу №35 від 29.03.2007 здійснив передачу гуманітарного Автомобіля позивачу [PERSON], що підтверджується накладною № 60 та актом приймання-передачі від 02.04.2007 р. Пізніше, 04.04.2007року позивач отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з особливою відміткою: довідка органу соцзабезпечення 1342 [PERSON] з правом керувати, без право продажу, дарування та передачі іншим особам. (а.с.8) Із змісту довідки про реєстрацію транспортного засобу № 1342 від 30.03.2007 р. вбачається, що Головне управління праці та соціального захисту безоплатно видало позивачу в якості гуманітарної допомоги автомобіль з правом передачі керування онуку [PERSON], без права продаж, дарування або передачі іншій особі. (а.с.9) Саме на підставі цієї довідки 1-й МВ ДАІУМВС вніс в свідоцтво запис про особливі відмітки. Позивач вказує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано на його ім'я, є правовстановлюючим документом, згідно з яким він є власником спірного автомобіля. Однак, на думку представника відповідача, це не відповідає дійсності, оскільки, власником спірного автомобіля є Головне управління праці та соціального захисту населення, що підтверджується дарчою; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було видане на підставі довідки головного управління праці та соціального захисту, в якій зроблено застереження про заборону продажу, дарування або передачі іншій особі. Крім того, безпідставним є твердження позивача про невідповідність Конституції норм пунктів 41 та 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобіля, в частині здійснення у реєстраційних документах на автомобіль позначки про обмеження прав щодо продажу, дарування або передачі іншій особі, оскільки Конституційним судом України не визнано ці норми неконституційними. Щодо анулювання особливих відміток у свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля і видачі свідоцтва на ім'я позивача, то вимога позивача про здійснення 1-им МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькі області анулювання особливих відміток у свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля і видачі свідоцтва на його ім'я свідоцтва є незаконною, оскільки суперечить чинному законодавству. Пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» від 07.12.2000 встановлено, що продаж автомобілів, ввезених в Україну і конфіскованих (примусово вилучених), у тому числі в рахунок погашення боргу або інших зобов'язань за цивільно-правовими угодами, договорами, у випадках, передбачених законодавством, або визнаних безгосподарними, здійснюється з нарахуванням податків та зборів, що справляються при імпорті автомобілів відповідно до закону, у разі якщо такі податки та збори не були попередньо сплачені. Автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової) передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України. У даному випадку анулювання особливих відміток в свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля та видача нового свідоцтва на ім'я позивача не можливе без сплати позивачем у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України. Крім того, постанова КМУ № 999 від 19.07.2006 «Про забезпечення інвалідів автомобілями» не передбачає випадків відчуження гуманітарної допомоги в будь-який спосіб. Просить в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог - Вадул-Сіретської митниці, позовні вимоги не визнав і надав заперечення, згідно яких вважає, що передача або продаж гуманітарної допомоги іншій особі тягне за собою втрачання умови благодійності, тобто означає використання гуманітарної допомоги здійснюється не за цільовим призначенням, а тому даний автомобіль не може бути переданий у володіння іншій особі чи проданий. В даному випадку, позивач є набувачем гуманітарної допомоги, а не власником. Вважала, що так як власником гуманітарного автомобіля є Головне управління праці та соціального захисту населення в Чернівецькій області, відповідно позивач не може бути власником такого автомобіля. Згідно з ч.4 ст.6 та ч.3 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1999р. "Про гуманітарну допомогу", якщо кошти або товари (роботи, послуги), звільнені від оподаткування як гуманітарна допомога, були використані не за цільовим призначенням, вони вважаються доходом і оподатковуються відповідно до законодавства України. Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 15 листопада 2001 року №2779-111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки автомобілебудівної промисловості України" автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової) передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України. Відповідно до ст. 92 Конституції України система оподаткування, податки і збори встановлюються виключно законами України. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року, ставки, механізм справляння податків і зборів ( обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита, і пільг щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. На сьогоднішній день законодавчо установлено, що транспортний засіб, раніше визнаний гуманітарною допомогою, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження зі сплатою передбачених законодавством податків та зборів, за умови прийняття Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінету Міністрів України відповідного рішення (Податкове роз'яснення щодо сплати податків і зборів з транспортних засобів, раніше визнаних гуманітарною допомогою, при їх відчуженні згідно з рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, затверджене наказом Держмитслужби України від 05.11.2007р. № 925). Таким чином вважала, що позивач [PERSON] не являється власником автомобіля "Ауді-ТТ", 1999 року випуску, вартістю 10000,00 євро (73800,00 грн.) і не може самостійно розпоряджатися ним у повному обсязі всіх необмежених прав власника. Згідно пункту 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки автомобілебудівної промисловості України" від 27.12.2000 N 2134-III автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової), передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України. Відчуження або передача у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження гуманітарного автомобіля зі сплатою передбачених законодавством податків та зборів, можливе за умови прийняття Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України відповідного рішення. Таким чином вважала, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та задоволенню не підлягають. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог - Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області, позовні вимоги не визнав і надав пояснення аналогічні поясненням представника Вадул-Сіретської митниці. Просив в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 15.03.2007 року визнано, що автомобіль „Ауді", 1999 р. випуску № кузова [NUMBER] отримано в подарунок Головному управлінню праці та соціального захисту населення як гуманітарна допомога. (а.с. 28) Відповідно до пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006р. „Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" та згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії від 27.04.2006 року № 261/202, позивач [PERSON], як інвалід II групи Великої Вітчизняної війни, який перебував на обліку для забезпечення автомобілем, отримав автомобіль „Ауді", 1999 р. випуску № кузова [NUMBER], як гуманітарну допомогу з правом передачі керування внуку [PERSON], без права продажу, дарування або успадкування та передачі керування іншій особі. (а.с. 29, 31) Відповідно до вимог пунктів 7, 16 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999 Головним управлінням (наказ №35 від 29.03.2007 р.), 02.04.2007 р. [PERSON] видано автомобіль на 10-ти річний термін використання із зняттям його з обліку на отримання будь якого іншого автомобіля. При отриманні автомобіля інвалід також підписав зобов'язання та акт про належну його експлуатацію та без права продажу, дарування або успадкування та передачу керування іншій особі. (а.с. 29 ) Відповідно до вантажної митної декларації від 26.03.2007 №404020015/7/002521 та бріфа (реєстраційний документ) одержувачем вказаного автомобіля є Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації та зроблено відмітку «Благодійна допомога. Продаж заборонено». В подальшому, 29.03.2007 керівник Головного управління праці та соціального захисту населення [PERSON] на підставі наказу №35 від 29.03.2007 здійснив передачу гуманітарного Автомобіля позивачу [PERSON], що підтверджується накладною № 60 та актом приймання-передачі від 02.04.2007 р. (а.с. 31, 39, 41) Пізніше, 04.04.2007року позивач отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з особливою відміткою: довідка органу соцзабезпечення 1342 [PERSON] з правом керувати, без право продажу, дарування та передачі іншим особам. (а.с.8) Із змісту довідки про реєстрацію транспортного засобу № 1342 від 30.03.2007 р. вбачається, що Головне управління праці та соціального захисту безоплатно видало позивачу в якості гуманітарної допомоги автомобіль з правом передачі керування онуку [PERSON], без права продажу, дарування або передачі іншій особі. (а.с.9) Саме на підставі цієї довідки 1-й МВ ДАІУМВС вніс в свідоцтво запис про особливі відмітки. Крім цього, судом встановлено, що згідно ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 р. гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об'єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог статті 4 Закону України "Про благодійництво та благодійні організації". Отримувачами гуманітарної допомоги відповідно до ст. 1 цього Закону є юридичні особи, які зареєстровані в установленому Кабінетом Міністрів України порядку в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги, а набувачами гуманітарної допомоги є фізичні та юридичні особи, які її потребують і яким вона безпосередньо надається. У даному випадку, отримувачем гуманітарної допомоги згідно дарчої є Головне правління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації. Як вбачається із матеріалів справи 18.12.2006 громадянин Німеччини [PERSON] подарував як гуманітарну допомогу Головному управлінню праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації легковий автомобіля марки «Audi ТТ Соuре ЕZ», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], для подальшого забезпечення ним інваліда 1-ї групи, [PERSON], та зробив застереження про те, що даний автомобіль не дозволяється використовувати з метою прибутку. (а.с. 11) Частиною 4 ст. 6 Закону визначено, що якщо кошти або товари (роботи, послуги), звільнені від оподаткування як гуманітарна допомога, було використано не за цільовим призначенням, вони вважаються доходом і оподатковуються відповідно до законодавства України. В своїх позовних вимогах Позивач зазначає, що має намір змінити цільове призначення гуманітарної допомоги, однак це суперечать вищезазначеному закону, а також постанові КМУ № 999 від 19.07.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями». Так, п. 41 цього Порядку встановлено, що за бажанням інвалідів головне управління соціального захисту може забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Як передбачає ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 208 ЦК України визначено випадки, у яких укладення правочину у письмовій формі є обов'язковим, зокрема: правочини між юридичними особами, правочини між фізичною та юридичною особою; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова вимога. Доказів про вчинення правочину між громадянином Німеччини [PERSON] та позивачем про передачу останньому у власність спірного автомобіля не надано суду, і взагалі такий правочин не вчинявся. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог. Щодо посилань позивача на те, що особливі відмітки в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу суперечать ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України , то такі посилання позивача є безпідставними , оскільки зазначені положення ЦК України визначають загальні положення про право власності. Щодо анулювання особливих відміток у свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля і видачі свідоцтва на ім'я позивача, то така вимога позивача про здійснення 1-им МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькі області анулювання особливих відміток у свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля і видачі свідоцтва на його ім'я, на думку суду, є незаконною, оскільки суперечить чинному законодавству Пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» від 07.12.2000 встановлено, що продаж автомобілів, ввезених в Україну і конфіскованих (примусово вилучених), у тому числі в рахунок погашення боргу або інших зобов'язань за цивільно-правовими угодами, договорами, у випадках, передбачених законодавством, або визнаних безгосподарними, здійснюється з нарахуванням податків та зборів, що справляються при імпорті автомобілів відповідно до закону, у разі якщо такі податки та збори не були попередньо сплачені. Автомобіль, що був попередньо ввезений в Україну без сплати (повної або часткової) передбачених законодавством податків та зборів, на підставі пільг, наданих законодавством, може бути відчужений або переданий у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження тільки після сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України. При цьому, відчуження або передача у володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження гуманітарного автомобіля зі сплатою передбачених законодавством податків та зборів, можливе за умови прийняття Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України відповідного рішення, що вбачається з податкового роз'яснення щодо сплати податків і зборів з транспортних засобів, раніше визнаних гуманітарною допомогою, при їх відчуженні згідно рішення Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 05.11.2007р. № 925. (а.с. 65) На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed