Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], зазначивши в ньому, що 14 липня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], а [INFO] у них народився син [PERSON]. В зв»язку з тим, що нормального житла у них не було в період шлюбу вони із відповідачем [PERSON] на його ім»я за спільні кошти для спільного володіння та користування купили трикімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 серпня 1997 року. Після придбання квартири в вересні 1997 року вони переїхали в цю квартиру, зробили в ній ремонт і з того часу в ній проживали. В 2003 року провели останні ремонтні роботи - кухню та коридор оббили «вагонкою» у всіх кімнатах зробили підвісні стелі. 17 березня 2007 року після вчиненого відповідачем [PERSON] скандалу, він вигнав її та дітей в квартиру [ADDRESS], яка не відповідає санітарно-технічним нормам. На наступний день він перевіз всі їх речі. З метою вирішення питання поділу придбаного в шлюбі майна вона звернулась за допомогою адвоката в ЧКОБТІ і дізналась про наявність договору дарування спірної квартири, який був вчинений [PERSON] 21 лютого 2007 року і яким він належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру подарував своїй матері - [PERSON]. Зазначає, що цим договором порушено її права власності, оскільки квартира придбана під час шлюбу, належала їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки вона згоди на відчуження спірної квартири не давала. Дана квартира згідно висновку спеціаліста коштує 291 280 грн., є неподільною, спільне проживання і користування квартирною є неможливим. При підготовці справи вона понесла витрати в сумі 2084 грн. 40 коп., які складаються з витрат по оплаті проведення технічного дослідження в сумі 381 грн., 1456 грн. 40 коп. та 17 грн. судового збору, 30 грн. - оплата за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 200 грн. витрачено на правову допомогу В зв»язку з тим що відповідачі порушили її право власності, провели відчуження квартири без її згоди, просить : - визнати частково недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 лютого 2007 року; - визнати за нею, [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] - квартиру [ADDRESS] виділити у власність [PERSON]; - стягнути з[PERSON] на її користь компенсацію вартості Ѕ частини квартири, яка розташована [ADDRESS] в сумі 145 640 грн. - припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати в сумі 2084грн. 40 коп. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] зазначивши в ньому, що вона є матір»ю [PERSON]. В березні 2003 року з метою придбання автомобіля «МАН» відповідач позичив у неї 30 000 доларів США строком на 3 роки та зобов»язався повернути їй гроші до 1 квітня 2006 року, про що видав відповідну розписку. В квітні 2003 року він придбав автомобіль. Строк договору закінчився, але гроші вона не отримала до цього часу. Відповідачем був придбаний автомобіль для потреб сім»ї , для заробітку грошей, тому договір позики укладений [PERSON] в інтересах сім»ї створює обов»язки і для [PERSON]. Просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на її користь суму еквівалентну 30 000 доларів США, а саме 151 500 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини, які викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнала та пояснила, що їй про укладенні договору позики грошей нічого не відомо, в разі якщо такий договір і укладався, то вона до нього не має ніякого відношення, так як на утримання сім»ї та в інтересах сім»ї гроші, отримані за договором, не використовувались. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали та пояснили, що квартиру [ADDRESS] він придбав за свої власні кошти, які ним були зароблені до шлюбу з [PERSON], так як він працював на Півночі і заробив гроші для придбання квартири біля 20 000 доларів США. Повернувся з заробітків в 1993 році, гроші позичив своєму знайомому [PERSON], який платив йому відсотки за користування грошима. За домовленістю між ними, [PERSON] приватизувала квартиру в будинку [ADDRESS], він участі в приватизації не приймав, а він придбав особисто для себе квартиру [ADDRESS] за власні кошти. [PERSON] ніякої участі ні в виборі, ні в придбанні квартири не приймала. Позовні вимоги [PERSON] про повернення боргу за договором позики визнав та підтвердив обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Представник [PERSON] позовні вимоги щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], визнання права власності на Ѕ частину цієї квартири, стягнення грошової компенсації не визнала та пояснила, що [PERSON] - [PERSON], квартиру купив за свої власні кошти, які заробив до шлюбу. 21 лютого 2007 року подарував цю квартиру їй. Про те, що потрібна згода бувшої дружини їй відомо не було, вона знала, що квартира належить особисто сину. Приватний нотаріус Каленюк В.С. в судове засідання не з»явилась хоча належно була повідомлена про день, час і місце слухання справи, в зв»язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що дійсно сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 14 липня 1995 року по 2007 рік. У відповідності до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України об”єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об”єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Статтею 69 СК України передбачене право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згін ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є об”єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та теё що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно цих вимог закону встановлено, що під час перебування в шлюбі [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 1997 року. Дана квартира була придбана ним за особисті кошти, які він заробив працюючи на Півночі до вступу в шлюб з [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON]. З [PERSON] до придбання квартири він перебував в шлюбі 2 роки, вона доглядала за дитиною - сином [PERSON], який народився в травні 1995 року, ніде не працювала, доказів того, що за такий недовгий термін знаходження в шлюбі подружжя [PERSON] заробило гроші для придбання трикімнатної квартири позивачка [PERSON] суду не надала. Доводи [PERSON] про те що спірна квартира належала їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності як спільне майно подружжя, а тому [PERSON] не мав права відчужувати квартиру без її згоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як спільних коштів на придбання спірної квартири вони не витратили. Крім цього [PERSON] було відомо, що квартиру [PERSON] купив на своє ім»я ще в серпні 1997 році, вона ж разом із дітьми 21 квітня 1997 року приватизувала квартиру [ADDRESS] також під час знаходження в шлюбі з [PERSON], який участі в приватизації цієї квартири не брав. Посилання [PERSON] на те, що належна їй на праві власності квартира не відповідає санітарно-технічнім нормам, не може бути прийнята судом до уваги, так як квартира була нею приватизована в 1997 році, тобто вона підлягала приватизації, а відповідно не перебувала в аварійному стані і може забезпечити безпечне проживання людей ( ст.. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] щодо стягненню заборгованості за договором займу підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики 30 000 доларів США, які [PERSON] зобов»язався повернути до 1 квітня 2006 року. У відповідності до вимог ст. 374 ЦК України ( в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або речей. Договір позики між сторонами у відповідності до ст. 375 ЦК України ( в редакції 1963 року) укладений в письмові формі. В судовому засіданні встановлено, що гроші [PERSON] позичав у [PERSON] без відому та участі [PERSON], за позичені кошти купив автомобіль МАН, який збирався використовувати у власному бізнесі, але по незалежним від його волі обставинам не зміг цього зробити. [PERSON] пояснював в судовому засіданніё що [PERSON] займалась домашнім господарством і вихованням дітей, на що він їй виділяв кошти, а з приводу того яким чином він заробляв гроші він дружину до відому не ставив. За таких обставин з [PERSON] користь [PERSON] слід стягнути 151 500 грн. боргу за договором позики від 29 березня 2003 рок, а в задоволенні вимог щодо стягнення боргу в солідарному порядку з [PERSON] - відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, в зв»язку з чим суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь[PERSON] судові витрати по оплаті 1515 грн. судового збору та 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі викладеного,

Outcome: partial