Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-14 00:00:00

із позовною заявою про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно звернулась [PERSON]до [PERSON], Остерська державна нотаріальна контора посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане відповідачу з порушенням норм чинного законодавства. Ухвалою суду від 8 квітня 2008 в якості відповідача по справі залучене Головне управління юстиції у Чернігівській області. У судовому засіданні позивач [PERSON] . підтримала позовні вимоги та пояснила, що після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в с.Косачівка. За життя мати склала заповіт, яким заповіла своє майно позивачці та відповідачу. Однак державним нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідачу на весь будинок, хоча вона також має право на половину будинку. Представник позивача [PERSON] . підтримала позовні вимоги та пояснила, що позивачка має право як спадкоємець за заповітом на половину будинку, що залишився після смерті її матері. Позивачка фактично вступила в управління спадковим майном. Незважаючи на це державний нотаріус незаконно видав свідоцтво про право на спадщину на весь будинок відповідачу. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що після смерті матері він подав заяву про вступ в спадщину як спадкоємець за заповітом, оскільки вступив в управління спадковим майном, доглядав будинок, проводив ремонт, обробляв присадибну ділянку. Вважає, що тільки він має право на вказаний будинок. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що відповідач виконав всі дії, необхідні для вступу у спадщину, в той час як позивачка з цього приводу навіть не зверталась до нотаріальної контори. Представники Остерської державної нотаріальної контори та Головного управління юстиції в Чернігівській області в судове засідання не з”явився, направивши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті матері чоловік вона разом з чоловіком постійно обробляла земельну ділянку біля спірного будинку, чоловік ремонтував будинок, а позивачка нічого не допомагала. Свідки [PERSON]та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивачка разом із своєю сім”єю, постійно приїжджали до помешкання матері, обробляли земельні ділянки, приглядали за будинком. Свідки [PERSON]та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що і позивач і відповідач після смерті матері вступили в управління спадковим майном, доглядали будинок, обробляли присадибну ділянку. В судовому засіданні встановлені такі факти та цивільно-правові відносини. [INFO] померла мати позивача та відповідача [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 27 серпня 1997 року зроблено запис за №44. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.2004 року, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Вказане свідоцтво не оспорюється. Ще за життя [PERSON] 9 березня 1985 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Косачівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №14, яким заповідала все належне їй на день смерті майно дочці [PERSON]та сину [PERSON]. Згідно довідок Косачівської сільської ради від 14 січня 2008 року та від 31.08.2004 року [PERSON]та [PERSON]вступили в управління спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері, проводили ремонти, доглядали садибу, платили податки. 23 листопада 2004 року [PERSON] подана заява до Остерської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, в якій зазначено, що спадкоємцем крім нього також є [PERSON]. 17 січня 2005 року державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON]., зареєстроване в реєстрі за №73. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає що позов [PERSON]до [PERSON], Остерської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року зазначений Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 534 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач вступили в управління спадковим майном до виповнення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Зазначене підтверджується довідками сільської ради та показами свідків. Не заперечують вказаної обставини і сторони. За таких умов, спірне спадкове майно належить позивачу та відповідачу, як спадкоємцям за заповітом. Проте, згідно ст. 1296 Цивільного кодексу України в редакції 2004 року спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно п. 206 Наказу Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5 „Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України” свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Відповідно до ст.1301 Цивільного кодексу України в редакції 2004 року свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори звернувся відповідач, позивачка до нотаріальної контори не зверталась, та не надала нотаріусу документів які б підтверджували факт прийняття спадщини позивачкою, незважаючи на те, що це чинним законодавством визначено, як її обов”язок. За таких умов, нотаріусом відповідно до вимог законодавства видане свідоцтво про право на спадщину тільки відповідачу [PERSON] . На підставі викладеного, судом не встановлено підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. Відповідно до ст. 1300 ЦК України в редакції 2004 року за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У цьому випадку нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Вказані вимоги не заявлялись, а відповідно до ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed