Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

Позивачі, вточнивши позивні вимоги, просять суд визнати дійсним договір про сумісну діяльність та додаткову угоду, припинити право [PERSON] на частку майна, а саме на 14/25 житлового будинку [ADDRESS], і визнати за позивачами право власності на приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 березня 1998 року, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] уклали договір про сумісну діяльність, метою якого була реконструкція із збільшенням площі будинку , належної [PERSON] - 14/25 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та набуття права сумісної власності на майно. Позивачі згідно договору, рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради, та проектної документації, за свої кошти реконструювали 14/25 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], що зареєстрована на праві власності за [PERSON] В процесі виконання договору за згодою сторін були змінені первісні зобов'язання, також були внесенні зміни в цивільне законодавство України (ухвалення нового Цивільного Кодексу 16.01.2003 року) , в наслідок чого, вони не можуть реалізувати свої права та зареєструвати право власності на належні їм приміщення. Представник відповідача Виконавчого комітету Ялтинської міської ради у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи , вислухавши сторони , вважає, що позивні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ГК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 128 ГК України (1963года), право власності у набувальника майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Судом встановлено, що згідно Договору дарування № 457 від 28 січня 1997 року [PERSON] належить 14/25 частки житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] вказаного домоволодіння належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2002 року. 04 березня 1998 року, [PERSON], [PERSON] і [PERSON], уклали договір про сумісну діяльність . Метою даного договору була реконструкція із збільшенням площі, належної [PERSON] 14/25- частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. За умов даного договору, (п. 9.1. договору) після введення в експлуатацію об'єкту, сторони за договором набувають загальну сумісну власність на об'єкт. Оскільки із незалежних від них причин, будівництво об'єкту затягнулося, об'єкт не був зданий в експлуатацію, сторони за договором були вимушені переглянути його умови, в наслідок чого, сторонами була прийнято рішення про складання додаткової угоди від 01.05.2002 року, до вищезгаданого договору. Згідно до цієї додаткової угоди, [PERSON] і [PERSON] прийняли на себе зобов'язання по відшкодуванню, [PERSON] її частки у вартості досягнутого на той момент результату сумісної діяльності в сумі 50 000 гривень, а [PERSON] у свою чергу відмовилася від майнових претензій на досягнутий на той момент результат сумісної діяльності і передала свої майнові права на об'єкт реконструкції, та отримала відповідну грошеву компенсацію. В 2006 року [PERSON] і [PERSON] за свій рахунок, відповідно до проектної документації були завершені дії по реконструкції об'єкту, його готовність згідно звіту експерта зараз складає 100%, вартість складає 950 317 гривень, але у зв'язку з тим, що дозвіл на реконструкцію від 14.02.1997 року, було надано на ім'я [PERSON], а також у зв'язку із зміною в законодавстві України , а саме : ухвалення нового Цивільного кодексу 16.01.2003 року N 435-IV і Тимчасового положення «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно» №7/5 від 07.01.2002 року), вони не мають можливості ввести в експлуатацію об'єкт, та зареєструвати відповідне право власності. Встановлено, що [PERSON] зверталась до виконавчого комітету Ялтинської міської ради із заявою про надання згоди на реконструкцію належної їй 14/25 частки домоволодіння [ADDRESS]. . Виконавчим комітетом Ялтинською міської ради прийнято рішення і надана згода на проведення позивачем реконструкції житлових і нежитлових приміщень 14 лютого 1998 року. Треті особи, [PERSON] і [PERSON] не заперечують проти тих обставин, що до позивачів надійшло право власності на приміщення, що е предметом спору. Згідно із висновком експерта №7082 від 25 липня 2007 року(а.с.72-90), видно , що позивачами були завершені роботи по реконструкції згідно до будівельних державних стандартів та норм и правил, і вартість майна на цей час складає 950.317.00 гривень (а.с.82). Данні обставини представником відповідачів Ялтинської міської ради і виконавчого комітету Ялтинської міської ради не оспарюються. Суд приймає до уваги, що згідно із ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна та відмови власника від права власності. Згідно до частині 1 та 3 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Таким чином дії, [PERSON] свідчать про свідому відмову від права власності на нерухоме майно, що підтверджується її представником у судовому засіданні.. За таких обставин, із урахування усіх обставин справи в їх сукупності, наданих по справі доказів, суд вважає, що позивні вимоги підлягають задоволенню і за позивачами слід визнати право власності на приміщення, припинивши право власності [PERSON] на 14/25 частки домоволодіння [ADDRESS]. Згідно ст. 4 ЦК України (в редакції 1963 року) цивільні права і обов'язки виникають на підставах передбачених законом, а також дій, які не є передбачений законом, але через цивільне законодавство породжують права і обов'язки, у тому числі з договорів які хоча і не передбачені законом але йому не суперечать. Згідно ст. 11 ЦК України(в редакції 2003 року), цивільні права і обов'язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також з дій, які не передбачені такими актами, але аналогічно породжують права і обов'язки, у тому числі на підставі договорів і інших операцій. Ч.1 ст. 331 ЦК України( в редакції 2003 року), передбачено, що право власності на нову річ, виготовлену(створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України(в редакції 2003 року), кожний має право звернутися до суду за захистом своїх прав і інтересів, у тому числі шляхом визнання права, а також іншим способом передбаченим договором або законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved