Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-22 00:00:00

У червні 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового засідання посилався на те, що їй, відповідачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON]. померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS]. Шоста державна нотаріальна контора відмовилася видати їй свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло, яке видане 11 липня 2000 року право власності на квартиру визначено, як спільна сумісна власність. Просила припинити право спільної сумісної власності на квартиру та визначити за [PERSON] (померлою) 1/3 частину, за нею (позивачкою) 1/3 частину та за [PERSON] 1\3 частину квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі і, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивачки, провести заочний розгляд справи по наявних матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 липня 2000 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів придніпровської залізниці, квартира [ADDRESS], загальною площею 61,90 кв. м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [PERSON] померла [INFO] року і здійснити виділ частки не можливо. Як показала в судовому засіданні позивачка, після смерті матері вона звернулася з заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність, що підтверджується листом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. При таких обставинах, суд вважає за можливе визначити за [PERSON] (померлою) 1\3 частину квартири, за [PERSON] 1\3 частину квартири та за [PERSON] 1\3 частину спірної квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Outcome: approved