Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], в якому вона прописала відповідачів. У лютому 2007 року відповідачі виїхали із вказаного будинку. З того часу жодного разу у вказаній квартирі відповідачі не з'явились, але з реєстрації не знялись, в зв'язку з чим вона змушена платити комунальні послуги і за них. Вважає, що відповідачі, відповідно до вимог ст.ст.71,72 ЖК України підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки більше 6 місяців без поважних причин не проживають в належному їй будинку, в зв'язку з чим прохала визнати їх такими, що втратили право на користування житлом в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, прохала визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS], оскільки вони більше 6 місяців в будинку не проживають без поважних причин. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суду не повідомили, про день слухання справи були повідомлені належним чином, в зв'язку з чим, за згодою позивача, суд вважає можливим розглядати справу заочно, відповідно до вимог ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі даних чи доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що задоволення позову суперечило б інтересам малолітньої дитини, яка може залишитися без житла. Суд, заслухавши позивачку, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право приватної власності від 14 жовтня 1993 року (а.с.6) належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], але згідно довідки сільської ради, актів обстеження, в будинку проживає лише позивачка (а.с.5,10,11,13). Відповідачі, які були прописані у вказаному будинку (а.с.9), виїхали із вказаного будинку і більше жодного разу там не з'являлися. Те, що відповідачі більше 6 місяців не проживають у житловому будинку [ADDRESS] підтверджується актами обстеження (а.с.10,11.13). Визнання відповідачів особою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно позивачці для зняття їх з реєстраційного обліку, оскільки вона змушена як власник будинку сплачувати за них комунальні платежі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі більше 6 місяців без поважних причин не проживають у житловому будинку позивача з травня 2004 року, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.71,72 ЖК України відповідачка Денисова О.І. підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки більше 6 місяців не проживає к вказаному житловому будинку без поважних причин. Згідно висновку Солонянської РДА (а.с.31) як органу опіки та піклування, з метою зниження ризику втрати малолітньою дитиною права на жиле приміщення, і з метою попередження виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю в дитини житла, задоволення позову, відносно виселення [PERSON] суперечило б інтересам малолітньої дитини, яка може залишитися без житла. З урахуванням викладеного, а також Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року згідно ст.3 якої, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином,

Outcome: partial