Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 23.07.2003 року йому належить земельна ділянка площею 320 м&sup2;, що знаходиться по [ADDRESS]. 27.10.2003 року між позивачем та Черкаським міськвиконкомом був укладений договір оренди земельної ділянки площею 915 м&sup2; терміном на 49 років. Згідно до висновку Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, на земельній ділянці, яку використовує [PERSON], не виявлено археологічної спадщини, перешкоди для ведення будівництва відсутні, тому він самочинно побудував там будинок. Зазначене самочинне будівництво відповідає архітектурним нормам, крім того воно не порушує прав інших осіб, тому просить суд визнати за [PERSON] право власності на житлову прибудову літ. А&sup2;-1, мансарду літ. МС, прибудову літ. а5, а8, баню літ. Т, по [ADDRESS]. В попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник Виконкому Черкаської міської Ради в попередньому судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Представник третьої особи КП ЧООБТІ в попереднє судове засідання не з'явився, суду надав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, просить суд проводити розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 320 м&sup2; по [ADDRESS]. Крім того, в довгостроковій оренді у позивача (на 49 років) перебуває земельна ділянка площею 915 м&sup2; по [ADDRESS]. Його частка в зазначеному домоволодінні становить 8/25. З наданого суду технічного паспорта на житловий будинок садибного типу встановлено, що [PERSON] без отримання дозволів самочинно збудував на зазначених земельних ділянках прибудову літ. А&sup2;-1, мансарду літ. МС, прибудову літ. а5, а8, баню літ. Т. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З наданої довідки архітектора суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] суд вбачає, що проведене позивачем самовільне будівництво по [ADDRESS] відповідає державним нормам, правилам, стандартам, не погіршує житлові умови співвласників, але воно розташовано на земельній ділянці, яка знаходиться в межах об'єднаної охоронної зони та парково-рекреаційній зоні, визначеної Генеральним планом міста. Проте шурфуванням об'єктів археологічної спадщини виявлено не було, тому служба охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації не заперечує проти узаконення зазначеного самочинного будівництва, відповідно до висновку № 2987 від 03.12.2007 року. Враховуючи, що самочинне будівництво, проведене [PERSON], права та житлові умови співвласників не порушує, представник відповідача в попередньому судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, що є підставою звільнення від доказування на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved