Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

21.02.2008 року позивач з вищезазначеним позовом звернулася до суду. Позовні вимоги обґрунтовувала наступними обставинами справи: у 1980 році одружилась із [PERSON]. Із сім'єю проживала у житловому будинку на хуторі Підманево. В зв'язку із переселенням жителів хуторів в села, їхній сім'я, на її ім'я рішенням правління колгоспу «Світязь» від 17 травня 1983 року № 5 було виділено в с. Світязь земельну ділянку для будівництва жилого будинку розміром 0,15 га з присвоєнням окремого погосподарського номера. В липні 1984 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. В травні 1986 року між нею та Луцькою філією Львівського політехнічного інституту було укладено угоду, згідно умов якої, вона зобов'язувалась звільнити раніше займану на хуторі Підманево земельну ділянку із житловим будинком, а ЛФЛПІ зобов'язувався збудувати їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Будівництво здійснювалось швидкими темпами і наприкінці літа 1986 року вони вселилися в даний будинок, а 25 жовтня 1986 року між нею та відповідачем у справі було укладено шлюб, який 20 листопада 2006 року було розірвано. Вважає, що даний житловий будинок був збудований їй в обмін на житловий будинок, в якому вона проживала на хуторі Підманево, в зв'язку з чим, являється її особистою власністю. Крім того, позивач просила поділити майно, набуте під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а саме, залишити у користуванні відповідача меблі, речі домашнього вжитку, телевізор, а мотоцикл марки «Дніпро-11», 1992 року випуску залишити у її власності, а вона зобов'язується компенсувати відповідачу половину його вартості - 400 гривень. Просила визнати за нею право власності на мотоцикл марки «Дніпро-11», д.н. [NUMBER], стягнути із неї в користь відповідача половину вартості мотоцикла - 400 гривень; визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з прибудовою /А-1,а/, літню кухню /Б-1/, господарську споруду /В-1/, сараї / Г-1,Д-1/, господарську споруду /Е-1/ та земельну ділянку, що знаходяться [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві та уточнила позовні вимоги, пояснивши, що під час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, ними було лише нанесено вапняно піщаний розчин на фундамент будинку, проведено водопостачання в будинок, каналізацію та мурування сходів, а також, було збудовано під час шлюбу літню кухню, господарські споруди /В-1, Е-1/, проте, вона погоджується компенсувати відповідачу половину їх вартості. Інші майно, набуте в шлюбі, просила поділити виходячи із принципу рівності часток. Просила позов задовольнити повністю. Представник позивача позов просив задовольнити повністю. Відповідач позов визнав частково, заперечивши в частині визнання права особистої власності за позивачем на житловий будинок та господарські будівлі, пояснивши, що вселилися в спірний будинок на початку осені 1986 року, проте, будинок не був завершений будівництвом, і вони за спільні кошти подружжя, проводили каналізацію, водопостачання, опалення, штукатурили фундамент, будували літню кухню та господарські споруди /В-1, Е-1/., в зв'язку з чим, вважає, що житловий будинок та господарські споруди являються об'єктом спільної сумісної власності подружжя. На підтвердження пояснень відповідача в судовому засіданні за клопотанням відповідача були допитані свідки [PERSON],[PERSON], які кожен зокрема показали, що [PERSON], проживаючи в шлюбі із [PERSON] здійснював будівельні роботи, проте, які саме, сказати не можуть. В судовому засіданні сторони досягли згоди з приводу поділу іншого майна подружжя за принципом рівності часток, а саме, залишити в користуванні відповідача: меблі /стінку «Сальвію» та м»яку частину/, вартістю 1000,00 грн., телевізор LG, вартістю 400,00 гривень, відеомагнітофон, вартістю 300,00 гривень, всього майна на суму 1700,00 гривень; залишити в користуванні позивача: телевізор «Сатурн», вартістю 500,00 рн., 10 ліжок з матрацами, вартістю 200,00 грн., 70 простиней та 50 наволочок, вартістю 100, 00 грн, а також залишити у власності позивача мотоцикл, вартістю 764, 00 грн / оцінка згідно довідки волинь авто - 1591,00 грн. /ар.сп. 32/, проте позивач уже після розірвання шлюбу на відновлюваний його ремонт сплатила 827,00 грн, в зв»язку з чим, просила вказану суму від ринкової вартості відмінусувати /ар.сп.44/, всього майна на суму 1564,00 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.. 13 КпШС права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. З копії Свідоцтва про укладення шлюбу,[NUMBER], вид. 25.10.1986 року /ар.сп. 21/ вбачається, що шлюб між сторонами був укладений 25 жовтня 1986 року, який було розірвано 20 листопада 2006 року /ар.сп. 23/. Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, придбане за спільні кошти, є його спільною сумісною власністю. Заперечення відповідача в тій частині, що спірний житловий будинок являється об'єктом майна спільної сумісної власності подружжя, спростовується наступними доказами: Зі змісту договорів від 18.03.1986 року /ар.сп. 17/ та від 08.05.1986 року /ар.сп. 18, 15, 16/ укладених між позивачем та Луцьким філіалом Львівського політехнічного інституту вбачається, що [PERSON]/прізвище після реєстрації першого шлюбу - копія Свідоцтва про розірвання шлюбу - ар.сп. 8/ , позивач у справі, зобов'язується виселитись із житлового будинку, звільнивши земельну ділянку на хуторі Підманево, а Інститут, в свою чергу бере на себе зобов'язання збудувати останній житловий будинок на нововиділеній земельній ділянці в с. Світязь /ар.сп. 19/. На виконання даного договору, рішенням правління колгоспу «Світязь» від 17 травня 1983 року № 5 [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, яку в подальшому на підставі рішення Світязької сільської ради № 12/4 від 26.11.1997 року було надано позивачу у приватну власність, площею, 0,20 га [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту, серії ВЛ № 00036 / ар.сп. 11, 13,14, 9, 22 /.Згідно акту передачі від 30 травня 1989 року /ар.сп. 20/ між сторонами вищезазначеного договору від 18 березня 1986 року було оформлено передачу новозбудованого будинку у власність [PERSON], позивача у справі. З копії технічного паспорта /ар.сп. 24-29/ вбачається, що [ADDRESS] збудовано житловий будинок з прибудовою /А-1,а/, літню кухню /Б-1/, господарські споруди /В-1, Е-1/, сараї /Г-1,Д-1/. Як визнали сторони, господарські споруди /В-1, Е-1/ та літня кухня, були збудовані під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Проте, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 № 7, господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле та є невід»ємними від житлового будинку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок», інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Цією ж постановою визначено, що таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт житлового будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов'язок. Будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Відповідач, на підтвердження своїх пояснень в частині внесення своєї праці та особистих коштів, які б призвели до значного, в зв'язку з цим, збільшення вартості спірного житлового будинку, доказів не надав. А отже, спірний житловий будинок не являється об'єктом майна спільної сумісної власності подружжя. В частині поділу іншого майна подружжя, узгодженого сторонами в судовому засіданні, суд, виходячи із принципу рівності часток, приходить до висновку, про виділення відповідачу: меблів /стінки «Сальвії» та м»якої частини/, вартістю 1000,00 грн., телевізора LG, вартістю 400,00 гривень, відеомагнітофона, вартістю 300,00 гривень, всього майна на суму 1700,00 гривень; залишивши в користуванні позивача: телевізор «Сатурн», вартістю 500,00 грн., 10 ліжок з матрацами, вартістю 200,00 грн., 70 простиней та 50 наволочок, вартістю 100, 00 грн, а також залишити у власності позивача мотоцикл, вартістю 764,0 грн. / ринкова вартість даного мотоцикла станом на 02.10.2007 року становить 1591,00 грн. проте слід відмінусувати вартість його відновлюваного ремонту після розірвання шлюбу - 827 грн. /товарний чек ар.сп. 44// - всього майна на суму 1564,00 грн. , зобов»язавши відповідача сплатити в користь позивача - різницю від рівності часток в майні - 136,00 грн.. Отже, на підставі вищевикладено та за наявності достатніх підстав, суд приходить до висновку, що житловий будинок з прибудовою /А-1,а/, літня кухню /Б-1/, господарські споруди /В-1, Е-1/, сараї /Г-1,Д-1/, які знаходяться [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON]. Згідно із ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved