Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-05 00:00:00

24 листопада 2006 року позивач звернувся до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 09.08.2006 р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на вул. Курсантська в м. Дніпропетровськ, автомобілем, яким керувала третя особа (працівник відповідача) було пошкоджено автомобіль позивача моделі «Opel Omega», державний номерний знак - [NUMBER]. Вартість відновлювального ремонту згідно з висновком спеціаліста-автотоварознавця склала 11 820,25 грн. У зв'язку з тим, що питання щодо відшкодування шкоди сторони не можуть розв'язати у добровільному порядку, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 11 820,25 грн., компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн., судових витрат (а.с.а.с. 7, 8). У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 415504. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності зі вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа у судове засідання також не з'явилася, була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 415652. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, адміністративний матеріал № 3-8876/06, складений у відношенні [PERSON]. за ст. 124 КУпАП, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивачеві на праві власності належить автомобіль моделі «Opel Omega», державний номерний знак - [NUMBER], про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07.06.2006 р. (а.с. 10). 09 серпня 2006 року, о 1620 год., на вул. Курсантська в м. Дніпропетровськ, третя особа, яка виконувала свої трудові обов'язки і працювала у відповідача, керуючи автомобілем марки «КрАЗ-258», державний номерний знак -[NUMBER], який є власністю відповідача, не витримала безпечну дистанцію руху (рухаючись заднім ходом) та допустила зіткнення з автомобілем позивача (а.с.а.с. 11, 50 - 52, адміністративний матеріал № 3-8876/06 Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області). 31 серпня 2006 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. було виготовлено висновок № 1263/08/06 автотоварознавчого дослідження спеціаліста, за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, склала 11 820,25 грн. Вартість послуг спеціаліста склала 350,00 грн. (а.с.а.с. 12 - 27). 13 вересня 2006 року постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області третя особа була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ухвалена постанова не оскаржувалася та набрала законної сили (адміністративний матеріал № 3-8876/06). 18 квітня 2007 року суд за заявою відповідача призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу, проте згодом останній відмовився оплачувати послуги експерта, у зв'язку з чим дослідження проведено не було (а.с.а.с. 65, 67 - 72). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Третя особа 09.08.2006 р. керувала автомобілем правомірно (виконуючи свої трудові обов'язки), отже, у розумінні закону, була володільцем джерела підвищеної небезпеки. Проте, враховуючи ту обставину, що під час події третя особа перебувала у трудових стосунках з відповідачем і виконувала певну роботу, то відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідач. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина третьої особи була встановлена суддею Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 13.09.2006 р. під час розгляду адміністративного матеріалу № 3-8876/06. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, зазначеної у висновку спеціаліста-автотоварознавця, слід задовольнити у повному обсязі. Крім того, задоволенню підлягає й вимога про відшкодування витрат, понесених позивачем на проведення цього дослідження в сумі 350,00 грн. Що стосується вимог позивача компенсувати йому завдану моральну шкоду, то суд також вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. Факт завдання матеріальної шкоди та вина третьої особи встановлені судом, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було завдано й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження особистого майна, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати тощо. Приймаючи до уваги положення наведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, а також помірність заявлених немайнових вимог, суд вважає, що сума компенсації за завдану моральну шкоду підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі. У порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати останнього зі сплати судового збору в сумі 120,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. (а.с.а.с. 3, 5). Крім того, у порядку ст. 84 ЦПК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» з відповідача підлягають стягненню витрати позивача з оплати правової допомоги в сумі 100,00 грн. (а.с. 35).

Outcome: partial