Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-10 00:00:00

Позивач- [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі в якості контролера відділу головного метролога( далі- ВГМетр) ВАТ „Харківській тракторний завод ім. С.Орджонікідзе” ( далі- ВАТ «ХТЗ»), відмінити наказ про звільнення від 25.10.2006 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 10.000 гр. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що контролером вона проробила на заводі ХТЗ біля 38 років, працювала на одному місці з дня прийому на роботу, ніколи не мала стягнень та нарікань по роботі. 24 жовтня 2006 року її запросили на засідання президії профкому ВАТ « ХТЗ», на якому начальник відділу ВГМетр [PERSON] оголосив довідку поліклініки заводу про стан її здоров'я і запропонував звільнити її за цією підставою. На засіданні президії профкому було прийняте рішення дати згоду адміністрації заводу на звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України. 26 жовтня 2006 року позивачка вийшла на роботу, але начальник відділу ВГМетр [PERSON] наказав їй негайно покинути робоче місце і територію заводу ,у зв'язку із звільненням. З наказом про звільнення позивачка ознайомлена не була, при звільненні з нею не проведений розрахунок і не видана трудова книжка. Позивачка вважає, що її звільнення безпідставне, за станом здоров'я вона може працювати в якості контролера ВГМетр. Крім того, відповідач в порушення вимог закону, не запропонував їй ніякої іншої роботи. Вважає, що підприємство-відповідач зобов'язано виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, тобто з 25 жовтня 2006 року, виходячи із розміру середньомісячного заробітку 717гр. 57коп. Позивачка зазначає, що їй також заподіяна моральна шкода, тому як незаконне звільнення спричинило зміну її життєвих зв'язків, нанесло моральні страждання. Суму спричиненої їй моральної шкоди оцінює у 10.000 грн.( а.с.2-3,39-40, 44-45). В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, 3 особи- директора ВАТ „Харківський тракторний завод” заперечувала проти заявлених позовних вимог посилаючись на те, що позивачка була звільнена на законних підставах, оскільки її стан здоров'я перешкоджав продовженню нею роботи в якості контролера ВГМетр. Відповідач зазначав, що [PERSON] систематично знаходилася на листах непрацездатності, зокрема близько 4 місяців перед звільненням, проходила як стаціонарне, так і амбулаторне лікування, що з'явилося слідством отримання нею на виробництві в 1986 р. травми ( отруєння угарним газом), працювала поволі, зривала графік калібрування вимірювальних приладів, не могла перевіряти універсальний інструмент. Згідно висновку ВКК Медсанчастини підприємства їй протипоказана робота з навантаженням на органи зору, контакт з розчинними речовинами, бензином, тривале перебування на ногах. На засіданні профспілкового комітету [PERSON] запропонована робота комірника, на яку вона могла перейти у разі дозволу лікарської комісії, але після відмови позивачки перейти на цю роботу, їй роз'яснено про явку наступного дня, тобто, 25.10.2006 р., у відділ кадрів для ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки. У зв'язку з тим, що [PERSON] не з'явилася, остаточний розрахунок проведений 19.12.2007 р. Проти стягнення моральної шкоди відповідач також заперечує, оскільки не надані відповідні докази.( а.с. 80-84). Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Розпорядженням № 20 від 16.10.1968 р. [PERSON] прийнята на роботу контролером 1 розряду цеху паливної апаратури-1 відділу технічного контролю . 12.08.1992 року позивачка отримала 5 розряд контролера вимірювальних приборів і спецінструменту ЦТА-1 у відділі контролю якості. Цех і відділ, в якому працювала позивачка, був неодноразово перейменований і на день звільнення позивача мав назву відділ головного метролога ( а.с. 5-7). В результаті нещасного випадку на підприємстві 19.12. 1986 р., [PERSON] отримала виробничу травму - отруєння угарним газом середнього ступеня, в 1999 р. визнана інвалідом 3 групи ( а.с. 8, 13). 24.10.2006 року позивачка була запрошена на засідання президії профкому ВАТ „Харківський тракторний завод”, на якому оголошена відповідь МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” на запит профкому від 16.10.2006 року №59/172, в якому вказаний діагноз захворювання [PERSON] і викладено, що за станом здоров'я їй протипоказане важке фізичне навантаження, робота на висоті, біля вогню і механізмів, які рухаються, з навантаженням на органи зору, контакт з подразними речовинами(розчинниками, бензином і т. ін.), тривале перебування на ногах - строком постійно ( а.с. 50). На підставі зазначеного висновку, на засіданні президії профкому прийняте рішення дати згоду адміністрації заводу на звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню цієї роботи, у разі відмови від запропонованого працевлаштування ( а.с. 51-58). При цьому, [PERSON] відзначала, що її робота не пов'язана з тривалим перебуванням на ногам, рухомими предметами, підняттям ваг. Вимірювач протирається, проте бензин взагалі не використовується, оскільки не видається. Через травму, яка одержана на заводі, [PERSON] потребує ліків, але не має можливості їх придбати на пенсію, тому працює. Що стосується зору, то у неї природжене зниження гостроти, яке не впливає на роботу, оскільки працює вона в окулярах. Запропонована ж робота комірника безпосередньо пов'язана з перебуванням на ногах. 25 жовтня 2006 року [PERSON] отримала вказане рішення профкому, на якому написала, що не згодна з ним, розпорядження про звільнення від 26.10.2006 року №2610 позивач не одержувала. 26.10.2006 року [PERSON] була змушена покинути робоче місто і територію заводу за усною вимогою начальника відділу ВГМетр [PERSON] Відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений термін, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку невідповідності робітника роботі, яку він виконує, за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню цієї роботи. Із наданих відповідачем в обгрунтування своїх заперечень, докладної записки від 8.08.2005 року вбачається, що [PERSON] не в змозі перевірити універсальний інструмент, оскільки від напруги у неї кружляється голова і з цієї причини графік калібровки інструмента не виконується. 1.09.2005 р. пройшло засідання з питання виконання розпорядження по відділу та графіку калібровки вимірювального інструмента .Цей протокол свідчить про те, що на цій ділянці( калібровки універсального інструмента) працювала контролер [PERSON], яка 1.08.2005 р. переведена і ця робота доручена [PERSON], проте цю роботу вона не виконувала і просила навчити її. Рішенням № 1 від 01.09.2005 р. допомогу в освоєнні калібровки засобів вимірювальної техніки і навчання позивачки було покладено на начальника ЦІЛ [PERSON] і бригадира ПТА [PERSON], які не виконали покладенні на них зобов'язання по навчанню [PERSON] ( а.с.86-90). Доказів, які б свідчили, що [PERSON] не виконувала свою роботу за станом здоров'я, відповідачем надано не було. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що у відділі головного метролога, в якому працювала позивачка, індивідуального графіку роботи не існувало, робота проводилася на підставі кваліфікаційного довідника, тому суд критично відноситься до наданих відповідачем докладної записки від 8.08.2005 року та протоколу №1 від 1.09.2005 року про зрив графіку роботи відділу позивачкою. Також суду не було надано доказів про ознайомлення під розпис позивачки з її трудовими обов'язками. Свідок [PERSON] як начальник відділу головного метролога пояснив, що характеристика робочих місць санітарно-епідеміологічною службою не проводилася, рапортів або докладних записок про невиконання [PERSON] своєї роботу у зв'язку з погіршенням стану здоров'я ніколи не складалося. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони не працювали в одному приміщенні з позивачкою, а тому не змогли нічого пояснити стосовно виконання нею роботи. Із довідки МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” від 16.10.2006 року №59/172, виписок з історій хвороб, які знаходяться в матеріалах справи , та пояснень в якості свідка заступника МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” [PERSON] вбачається, що 3-я робоча група інвалідності і втрата працездатності 10% була отримана [PERSON] в 1999 році і не змінена на день її звільнення. Робоче місце позивачки не було обстежено на предмет можливості роботи [PERSON] на ньому за станом здоров'я. Атестацію робочого місця та характеристику робочого місця відповідач суду не надав за їх відсутність. Діагноз хвороби [PERSON] викликаний наслідками від нещасного випадку на виробництві у 1986 році. Рекомендації, які вказані в довідці МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” від 16.10.2006 року №59/172 та у виписках з історій хвороб позивачки, а саме що їй протипоказане тяжке фізичне навантаження, робота на висоті, біля вогню і механізмів, які рухаються, з навантаженням на органи зору, контакт з подразними речовинами, тривале перебування на ногах, з 1999 року не змінювалися. З висновку по справі № 4832 Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності випливає, що на 14.11.2006 року підстав для підвищення групи інвалідності і проценту втрати працездатності [PERSON] не має, їй протипоказана тільки важка, фізична праця ( а.с. 146). Із пояснень позивачки, свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що робота контролера відділу головного метролога сидяча, не пов'язана з тяжким фізичним навантаженням, з роботою на висоті, біля вогню і механізмів, які рухаються, з навантаженням на органи зору, з контактом з подразними речовинами, тривалим перебуванням на ногах. Із вивченої в судовому засіданні медичної карти [PERSON] випливає, що в 2005 році вона знаходилася на лікарняному 27 робочих днів, а саме з 9.11.2005 по 5.12.2005 року; в 2006 році 65 робочих днів, а саме з 3.04.2006 по 3.05.2006 року, з 24.05.2006 по 7.06.2006 року, з 23.06.по 12.07.2006 року. Знаходження на лікарняних було пов'язане в основному з проходженням щорічного обстеження в клініці Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань, у зв'язку з наслідками від нещасного випадку на виробництві в 1986 році та наявності направлення підприємства. На підставі виписки з історії хвороби №0706/707 від 21.05.2007 року та довідки від 15.05.2007 року клініки Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань встановлено, що [PERSON] роботу контролера у відділі технічного контролю виконувати може ( а.с.49, 110). Таким чином, відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що стан здоров'я позивачки перешкоджає продовженню нею роботи в якості контролера, а тому звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України відбулося з порушенням законодавства. За цих обставин розпорядження про звільнення [PERSON] від 26.10.2006 року №2610 належить скасувати та поновити [PERSON] на роботі в якості контролера вимірювальних приборів і спеціального інструменту 5 розряду відділу головного метролога. Суд вважає, що [PERSON] при зверненні в суд за захистом порушеного права, строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, не пропустила, оскільки розпорядження про її звільнення від 25.10.2006 р., трудової книжки на час звернення до суду вона не отримала. Середній заробіток позивачки виходячи з розрахунку останніх двох повних календарних місяців її роботи складає 717 грн. 57 коп.( а.с. 63). Середня денна заробітна плата при п'ятиденному робочому тижні виражається в сумі 32 грн. 61 коп. За час вимушеного прогулу за період з 25.10.2006 р. по 11.06.2008 р. ( включно) - 1 рік 7 міс. 16 днів до оплати підлягає сума-14155 грн. 59 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь держави з відповідача. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, що передбачено ст.367 ЦПК України. Ст. 237-1 КЗпП передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів, що свідчать про спричинення позивачеві моральної шкоди, визначеної нею -10000 грн., внаслідок винних неправомірних дій відповідача, не надано. На підставі викладеного і

Outcome: partial