Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

В серпні 2007 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2002 року. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем вони припинили, син залишився проживати з позивачкою. Позивачка вказує, зо відповідач як батько повинен утримувати сина, але добровільно матеріальну допомогу на сина він не надає. В зв'язку з цим, просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі &frac14; частини зі всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2008 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі; стягнуто з [PERSON]., [INFO], уродженця м. Ленінськ, Казахстан, на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі &frac14; всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2008 року і до досягнення повноліття дитиною4 також з [PERSON]. стягнуто 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави. Суд, згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України врахував матеріальне становище позивачки та дитини, матеріальне становище платника аліментів та прийшов до висновку, що відповідно до принципів розумності, справедливості необхідно стягнути саме &frac14; частину всіх видів доходу щомісячно на користь позивачки. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, встановивши їх розмір в твердій грошовій сумі - 180 грн. 00 коп. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду було винесено без всебічного і повного з'ясування обставин справи, що є порушення норм процесуального права. Як зазначає апелянт, в рішенні суду вказано, що при його винесенні судом був врахований матеріальний стан платника аліментів, проте судові засідання не відбувалися у зв'язку з неявкою позивачки, а отже, на думку апелянта, з'ясовувати матеріальний стан платника аліментів суд ніяким чином не міг. Апелянт вказує, що він не має заробітку і не працює, що підтверджується копією трудової книжки. [PERSON]. просить врахувати те, що позивачка вчиняє перешкоди відносно побачення з дитиною, спілкування з дитиною, на повноцінне батьківське виховання, чим порушує права батька дитини та права самої дитини. Оскільки апелянт не має регулярного доходу, то відповідно до ст. 184 СК України він просить визначити розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, а саме - 180 грн. 00 коп. Вислухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до правил ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив факти, які мають значення для справи, вірно визначив суть спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та обґрунтовано дійшов висновку , що ухиленням відповідача від утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] - [INFO], який проживає разом з матір'ю, порушуються його права, і обов ”язок утримувати дитину є рівною мірою обов”язком як позивачки так і відповідача.. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON]. дійсно на даний час не працює, що підтверджується копіями трудової книжки і на день ухвалення судового рішення не перебував на обліку як безробітний, і посилаючись на зазначену обставину останній просив визначити розмір аліментів, які необхідно присудити з нього на утримання сина у твердій грошовій сумі. Суд першої інстанції врахував в сукупності вищенаведені обставини і правильно примусово стягнув аліменти із відповідача на утримання сина до досягнення ним повноліття. Однак, визначаючи спосіб стягнення аліментів на дитину їх розмір, суд першої інстанції неправильно визначив такий розмір у частці від заробітку( доходу) відповідача, не звернувши уваги, що такий спосіб визначення розміру аліментів може бути за обставин що батько дитини, отримує сталий заробіток, який має визначений розмір. Апеляційний суд сприймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, та вважає, що саме 250 грн. 00 коп., є достатнім для задоволення розумних потреб дитини, які спроможний сплатити відповідач, з урахуванням тієї обставини що особистим обов'язком позивачки також є утримання дитини. Таким чином, апеляційна скарга [PERSON]. підлягає частковому задоволенню, оскільки суд першої інстанції допустив таке порушення норм матеріального права, яке не впливає на головний висновок суду першої інстанції, про обов”язок відповідача утримувати неповнолітнього сина, тому рішення суду першої інстанції підлягає - зміні, шляхом визначення розміру аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, а саме - 250 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial