Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-24 00:00:00

02 червня 2008 року до Носівського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Хотинівської сільської ради Носівського району про визнання права власності на спадкове майно - 2/5 частини спадкового домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], вартістю 10 948 (десять тисяч дев'ятсот сорок вісім) гривень. Позивачка зазначає, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно - 2/5 частини зазначеного домоволодіння. Господарство відносилося до типу колгоспного і спадкодавці були його членами. Вона є спадкоємицею за законом, як дружина спадкодавця, але не може отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння через те, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи. На сьогодні вже виготовлено технічний паспорт на домоволодіння, однак право власності на нього необхідно встановити у судовому порядку. До того ж, не збереглися свідоцтва про смерть [PERSON] та про народження [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов, а також повернути 164 гривні 21 коп. надмірно сплаченого державного мита. Представник Хотинівської сільської ради у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшов лист голови сільської ради у якому зазначається, що сільська рада позов визнає, просить його задовольнити та розглядати справу без її представника. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності”, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України „Про власність”, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Згідно довідки Хотинівської сільської ради від 27 травня 2008 року № 384, станом на 15 квітня 1991 року в погосподарській книзі № 2, господарство [ADDRESS] відносилося до типу колгоспного і у ньому проживали 5 чоловік, двоє з яких уже померли, ([PERSON] та [PERSON]). Згідно довідки Хотинівської сільської ради від 27 травня 2008 року № 383, позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, доглядала за господарством, підтримувала його в належному стані та обробляла город. Згідно довідки Носівської районної державної нотаріальної контори № 814 від 13 червня 2008 року спадкові справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], не заводилися. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України сплачена сума судового збору повертається у розмірі зайво сплаченої суми. Згідно зі ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито”, п.п. 16, 17 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15, державне мито повертається фінансовим органом того району чи міста, до бюджету якого воно надійшло, на підставі поданої платником заяви на протязі одного року з дня зарахування суми в бюджет. Згідно квитанції Носівського відділення 3261 ВАТ Ощадбанку від 04 березня 2008 року № 162, (ПК № 6), позивачкою при подачі заяви до суду було сплачено 273 гривні 69 копійок державного мита до місцевого бюджету м. Носівка при необхідності сплатити 109 гривень 48 копійок. Таким чином, було надмірно сплачено 164 гривні 21 копійку. Заслухавши пояснення позивачки та представника позивачки, вивчивши матеріали справи, беручи до уваги, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання оскільки визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved