Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-26 00:00:00

За рішенням Смілянського міського суду від 12 вересня 1979 року за проведено поділ будинку [ADDRESS]між позивачем і його батьками та за останнім визнано право власності на 2/5 частини вказаного будинковолодіння та виділено в користування приміщення в будинку №№ 4,7 відповідно площею 15,2 кв.м. та 12,0 кв.м., прибудови „а”, „а1”, Ѕ частину сараю, Ѕ частину прибудови до сараю та погріб під прибудовою „а”. Рішенням Смілянського міського суду від 14 червня 1996 року за позивачем визнано право власності на 3/50 частин вказаного будинковолодіння в порядку спадкування після смерті матері, яка померла [INFO] За договором дарування від 27 грудня 2003 року сестри позивача, що стали власниками частини будинку після смерті обох батьків та визнання за позивачем права на частку в спадковому майні, [PERSON]. та [PERSON] . подарували належні їм 27/50 частин вказаного будинку, а [PERSON]. прийняла їх в дар. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 січня 2007 року за позивачем визнано право власності на 61/100 частину спірного будинковолодіння з врахуванням фактичного користування сторін та частки майна, що повинна належати позивачу в порядку спадкування на рішенням суду від 14 червня 1996 року. Позивач просить виділити 3/50 частин будинку, що належать йому в порядку спадкування, в натурі, але в розмірі, що на даний час після останнього визначення ідеальних часток співвласників становить 6/100 частин від всього будинковолодіння. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на виділенні вказаної частки в натурі згідно висновку судово-технічної експертизи від 20 вересня 2007 року. Відповідачка позов визнала частково, посилаючись на те, що позивач має право лише на частку в спадковому майні, а не в усьому будинку, закінчився строк на звернення позивача до суду за захистом свого права, так як він не ставив питання про виділяння свої частки майна в натурі протягом 12 років, рішення суду від 22 січня 2007 року про визначення часток у спільній власності сторін оскаржене в касаційному порядку та справа прийнята до розгляду Верховним Судом України. Проте вона не заперечує, з метою остаточного вирішення вказаного спору, сплатити позивачу грошову компенсацію за належну йому частину спадкового майна відповідно до висновку додаткової судово-технічної експертизи від 29 квітня 2008 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до рішення Смілянського міського суду від 12 вересня 1979 року між позивачем та його батьками було припинено право спільної сумісної власності на будинковолодіння та встановлено право спільної часткової власності з визначенням частки кожного з співвласників та виділенням майна в натурі, а також з врахуванням того, що 3/5 частини будинку, належні батькам позивача, являлись спільним майном подружжя. Після смерті матері позивача 24 вересня 1995 року відкрилась спадщина на 3/10 частини будинку, проте складалась вона саме з тої частини будинковолодіння, що належала померлій, як її власного майна, хоча і вирахувана була від всього будинку, так як на день винесення судом рішення 14 червня 1996 року нових споруд в будинковолодіння набудовано не було. При наявності 5-х спадкоємців кожен з них набув право на 1/5 частину спадкового майна тобто на 1/10 частину 27/50 частин будинку, що на даний час належить [PERSON]. Разом з тим при вирішенні питання про виділ вказаної частини спадщини в натурі необхідно прийняти до уваги, що з 1996 року в частині будинку, належній відповідачці, було обладнано спочатку водяне, а потім газове опалення та встановлені ворота, і це майно не відноситься до спадкового, а належить іншим особам. З цих же підстав, а також з врахуванням інших обставин, що суттєво впливають на вирішення спору по суті, суд не може прийняти до уваги посилання представника позивача на те, що виділ частки в натурі необхідно проводити за висновком експертизи від 20 вересня 2007 року. Так вказана експертиза була призначена під час попереднього розгляду, коли не були з'ясовані всі обставини по справі, що заслуговують на увагу. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Смілянського міськрайсуду від 26 квітня 2004 року було зобов'язано Смілянський відділок ЧООБТІ провести перерахунок долей співвласників, тобто сторін по даній справі, у спірному будинку і ці долі були затверджені рішенням Смілянського міськрайсуду від 22 січня 2007 року. Разом з тим з пояснень представника Смілянського відділку ЧООБТІ судом встановлено, що такий перерахунок вони проводити не мали права і виконали його лише на виконання рішення суду. Порядок проведення перерахунку полягав у тому, що була визначена по фактичному володінню на день його проведення вартість всіх споруд, що знаходяться в даному будинковолодінні та належать кожній з сторін, яка була переведена у відповідні частки, а потім від частки [PERSON]. відняли 3/50 частини, що належали [PERSON]. по спадщині, а останньому до його частки додані. Крім того, були враховані нові споруди (гараж, прибудови „а1,2”), що добудовані до частини будинку самого позивача, за його кошти та не мають відношення до спадкового майна. Таким чином ідеальні долі та питання про спадкування було вирішено математичним шляхом, що не відповідає вимогам закону та порушує права відповідачки, так як позивач по спадщині має право лише на те майно, що фактично належало спадкодавцю на день його смерті. Також відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник будинку без згоди інших співвласників за свій рахунок може зробити у встановленому законом порядку добудови, які є його особистою власністю, та не змінюють розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що виділ майна в натурі повинен бути проведений відповідно до експертизи від 20 вересня 2007 року, як з врахуванням вищенаведених доказів, так і того, що наданий нею дозвіл на будівництво гаража та приміщення для газу № 2 за рішенням міськвиконкому № 495 від 27 серпня 1980 року, на даний час не відповідає фактичному розташуванню споруд та їх цільовому призначенню. Так приміщення для газу є на даний час жилим приміщенням прибудовою „а1”, а гараж не прибудований до будинку відповідно дозволу, а між ними побудована прибудова „а2”. Згідно довідки Смілянського відділку ЧООБТІ від 16 червня 2006 року прибудова „а2” є самовільною, а гараж побудовано з відхиленням від проекту. Таким чином самовільні споруди не можуть бути враховані при вирішенні питання про поділ майна в натурі, хоча саме це зроблено в першій експертизі. Виходячи з наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню лише у вигляді грошової компенсації за належну позивачу частку спадкового майна відповідно до висновку судово-технічної експертизи від 29 квітня 2008 року та з врахуванням того, що в приміщеннях 1-3,1-4 проведено водяне газове опалення по суміжній стіні з приміщеннями 2-4, 2-5, які належать позивачу, переобладнання якого потягне значні витрати коштів. Посилання представника позивачки на те, що експертом занижена в додатковій експертизі вартість будинковолодіння, а також суд не прийняв мір для заборони відповідачці проводити будь-які переобладнання до вирішення спору, хоча в позові зазначено про заборону відчуження частини будинковолодіння, не відповідають фактичним обставинам справи. Так в матеріалах справи є акт відповідних органів від 5 листопада 2007 року про візуальне обстеження веранди, належній відповідачці, та її стан, що визнаний незадовільним, а також нею додані до справи фотографії її частини будинку та туалету, на незаконне знесення якого посилається представник позивача та вартість якого на час проведення перерахунку долей визначена Смілянським відділком ЧОБТІ у 177 грн. Відповідно до ст. ст. 257, 259 ЦК України визначена 3-річна позовна давність, яка може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом встановлено, що позивачу відомо було про своє право з моменту постановлення про це рішення, хоча його представник посилався на те, що їм стало відомо про зміну власника частини будинку у 2003 році та вони не ставили питання про виділ частки, так як там проживав батько. Разом з тим з пояснень його сестер вбачається, що між позивачем та батьком були неприязнені стосунки, а також він помер у 1997 році і [PERSON] . мав достатньо часу на вирішення питання про виділення своєї частки в натурі. Проте відповідачка з метою остаточного вирішення спору, оскільки він не припиняється позивачем протягом тривалого часу, згідна сплатити йому грошову компенсацію, тими самим фактично збільшуючи строки позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати за проведення додаткової судово-технічної експертизи в сумі 1000 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 357, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved