Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

[PERSON] 09 лютого 2007 року звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Волиньобленерго» (надалі - ВАТ «Волиньобленерго») про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві посилається на ту обставину, що між ним та відповідачем по справі при укладенні договору на користування електричною енергією для побутових потреб, виник переддоговірний спір, який вирішувався в судовому порядку. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 16 липня 2004 року було постановлено визнати істотні умови даного договору на умовах протоколу розбіжностей в редакції споживача. Пунктом 8 даного договору визначено, що оплата за спожиту електричну енергію здійснюється споживачем щомісячно після зняття показань електролічильника за діючими тарифами за допомогою його розрахункової (абонентської) книжки. Відповідач всупереч умовам договору, направляє позивачу повідомлення-рахунки, які фактично є носіями недостовірної інформації про кількість спожитої позивачем електричної енергії, яка істотно відрізняється від тієї, що значиться в його розрахунковій книжці. Окрім цього, відповідач постійно залякує позивача, що у разі невиконання умов повідомлення, він буде позбавлений електропостачання. Крім цього, відповідач позбавив його права проводити оплату за спожиту електричну енергію в порядку та на умовах, визначених в договорі, оскільки впродовж багатьох місяців відповідач заборонив банківським установам приймати оплату за спожиту електроенергію за розрахунковими книжками, а лише за рахунками-повідомленнями. Єдиною установою, де позивач міг здійснити оплату, залишалось поштове відділення, однак з лютого 2007 року прийом платежів за розрахунковими книжками припинили здійснювати й поштові відділення. Такими діями відповідача порушено його права споживача електричної енергії, в зв»язку з чим йому заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у постійних стресах, залякуваннях, які призводять до погіршення стану здоров»я, він постійно відчуває дискомфорт, розлади нервової системи та сну, що негативно впливає на стосунки в сім»ї, він декілька разів відновлював стан свого здоров»я на стаціонарному лікуванні , користувався послугами швидкої медичної допомоги. Розмір моральної шкоди оцінює в 1 000 грн. Просить визнати його права споживача порушеними, зобов»язати відповідача припинити направлення рахунків-повідомлень як таких, що не передбачені договором, зобов»язати відповідача надати йому вільний вибір таких банківських установ, які би приймали платежі на підставі розрахункових (абонентських) книжок та стягнути з відповідача в його користь 1 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] позов підтримав, змінив позовні вимоги, про що подав суду відповідні заяви, просить визнати його права як споживача порушеними внаслідок невиконання умов договору і чинного законодавства, зобов»язати відповідача не направляти позивачу платіжні документи (рахунки-повідомлення), які не передбачені умовами договору користування електричною енергією для побутових потреб, зобов»язати відповідача усунути порушення прав та обов»язків позивача як споживача, надавши позивачу, який здійснює оплату за спожиту електричну енергію за допомогою розрахункової (абонентської) книжки, рівні права і можливості, які надає відповідач споживачам, які здійснюють платежі за рахунками, які виписує відповідач, зобов»язати відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неправомірних дій відповідача по припиненню виконання позивачем щодо сплати платежів за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2007 року по серпень 2007 року (включно) на загальну суму 183 грн. 89 коп., визнати, що зобов»язання позивача як споживача, передбачені пунктом 3 договору на користування електричною енергією для побутових потреб щодо внесення оплати за спожиту енергію виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в уповноваженому банку є припиненими, оскільки відповідачем з 01 січня 2007 року по вересень 2007 року було в односторонньому порядку безпідставно заборонено приймати платежі від споживачів, які здійснюють оплату за за спожиту електроенергію за допомогою розрахункових (абонентських) книжок, а також стягнути з відповідача на його користь 3 000 грн. моральної шкоди. В своїх поясненнях послався на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що після його звернення до суду, та аналогічних звернень у Волинське обласне управління у справах захисту прав споживачів та Волинське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, внаслідок втручання державних органів, відповідачем частково було відновлено його порушене право і він тепер вже має змогу оплачувати за спожиту електричну енергію в порядку та на умовах, визначених договором. Просить позов задовільнити повністю. Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Волинське обласне управління у справах захисту прав споживачів та Волинське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України своїх представників для участі у розгляді справи не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому розгляд справи проведено у їх відсутності. Представники відповідача ВАТ «Волиньобленерго» за довіреностями Чернова А.П., Самчук А.П., Бутолін Д.Л., Папенко Т.А. позов не визнали, суду пояснили, що відповідачем жодним чином не порушувались права позивача як споживача електричної енергії, йому не припинялось її постачання, а укладення договорів з банківськими установами та підприємством зв»язку є господарською діяльністю товариства, до якої позивач відношення немає. Направлення рахунків-повідомлень позивачу не суперечить договору, оскільки в цих рахунках відображена вся корисна інформація для споживача. Оскільки ніякого порушення права позивача як споживача електроенергії не було допущено, то і моральної шкоди також не було заподіяно. Просять відмовити в позові повністю. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Волинська дирекція Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта», відкрите акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», акціонерний банк «Брокбізнесбанк», акціонерне товариство «Укрінбанк», комерційний банк «Західінкомбанк», акціонерний комерційний банк «Мрія», своїх представників для участі у розгляді справи не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому розгляд справи проведено у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав з відповідачем по справі договір на користування електричною енергією для побутових потреб від 19 грудня 2003 року з протоколом розбіжностей в редакції позивача [PERSON] Дана обставина стверджується копією договору та рішення Володимир-Волинського міського суду від 16 липня 2004 року. У відповідності до пункту 3 даного договору, передбачено обов»язок споживача оплачувати електричну енергію відповідно до умов договору, а пунктом 8 даного договору з протоколом розбіжностей в редакції споживача, передбачено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до фактичних показань приладу обліку за діючими тарифами (цінами) на момент укладення договору, за допомогою розрахункової книжки. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК україни, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця. Відповідно до ст. 21даного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Судом встановлено, що відповідач по справі, уклавши 29.12.2006 року договір на прийом платежів від населення за спожиту електричну енергію в зоні обслуговування філій ВАТ «Волиньобленерго» з Волинською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» (надалі - ВД УДППЗ «Укрпошта»), в якому відсутня норма щодо прийому готівкових платежів за спожиту електричну енергію від населення за розрахунковими книжками, а п.2.2 визначено, що прийом платежів здійснюється виключно за платіжними документами-рахунками, якими ВАТ «Волиньоленерго» забезпечує своїх абонентів, а також відмовивши в погодженні змін до цього договору, в яких передбачалось введення цієї норми, а також уклавши аналогічні договори з банківськими установами, які беруть участь у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, фактично позбавив позивача [PERSON] можливості здійснювати оплату спожитої ним електричної енергії в порядку та на умовах, визначених в договорі на користування електричною енергією для побутових потреб від 19 грудня 2003 року з протоколом розбіжностей в редакції позивача [PERSON], в період з січня по серпень 2007 року. Дана обставина стверджується копіями договору на прийом платежів від населення за спожиту електричну енергію в зоні обслуговування філій ВАТ «Волиньобленерго» із змінами та додатком (а.с. 106-107, 97-98), копією претензії відповідача направленої ВД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.102-104), повідомленнями ВД УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 52, 96, копією додаткової угоди №2 від 20 квітня 2007 року до договору № 16/17/19/25-210 від 21 червня 2006 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ВАТ «Волиньобленерго», повідомленнями Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - ВОТВ АКУ) за зверненнями [PERSON] та до суду (а.с. 133, 153-156, 160-161, 173), а також копією припису Волинського обласного управління у справах захисту прав споживачів відповідачу по справі (а.с.124), акту перевірки (а.с. 195-198), припису (а.с.199), повідомленням НКРЕ України (а.с. 136), повідомленням ВОТВ АКУ до суду від 12.06.2008 року. Крім цього, судом встановлено, що відповідач по справі після укладення з позивачем договору на користування електричною енергією для побутових потреб від 19 грудня 2003 року з протоколом розбіжностей в редакції споживача, надсилав та продовжує надсилати йому, не дивлячись на його неодноразові звернення та заперечення проти цього, рахунки-повідомлення. Дана обставина представниками відповідача не заперечується та стверджується їх копіями (а.с. 183-184). Суд вважає, що такі дії відповідача суперечать умовам пунктів 3 та 8 договору в частині проведення розрахунків за спожиту [PERSON] електричну енергію та не містять фактичної інформації про надані йому послуги. Крім цього, суд вважає, що дані рахунки-повідомлення є вимогою про сплату визначених відповідачем сум, які не відповідають умовам договору та фактично спожитій [PERSON] кількості електричної енергії. За таких обставин справи, суд приходить до висновку, про задоволення позовної вимоги [PERSON] в частині визнання його права як споживача порушеним внаслідок невиконання умов пунктів 3 та 8 договору на користування електричною енергією для побутових потреб від 19 грудня 2003 року та зобов»язання відповідача не направляти позивачу платіжні документи (рахунки-повідомлення), які не передбачені умовами цього договору. В частині позовних вимог про зобов»язання відповідача усунути порушення прав та обов»язків позивача як споживача, надавши позивачу, який здійснює оплату за спожиту електричну енергію за допомогою розрахункової (абонентської) книжки, рівні права і можливості, які надає відповідач споживачам, які здійснюють платежі за рахунками, які виписує відповідач, суд відмовляє з наступних підстав. Сторонами не оспорюється та обставина, що після звернення [PERSON] з даним позовом до суду, реагування за його заявами ВОТВ АКУ та Волинського обласного управління у справах захисту прав споживачів, відповідач по справі відновив права споживача [PERSON], уклавши додаткові угоди з підприємствами та установами, які приймають платежі від населення за спожиту електричну енергію, тим самим надав йому можливість здійснювати оплату спожитої електричної енергії у зручний для нього спосіб та в порядку і на умовах, визначених в договорі. За таких обставин справи суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог. Стосовно вимог [PERSON] про зобов»язання відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неправомірних дій відповідача по припиненню виконання позивачем щодо сплати платежів за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2007 року по серпень 2007 року (включно) на загальну суму 183 грн. 89 коп. а також визнати, що зобов»язання позивача як споживача, передбачені пунктом 3 договору на користування електричною енергією для побутових потреб щодо внесення оплати за спожиту енергію виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в уповноваженому банку є припиненими, оскільки відповідачем з 01 січня 2007 року по вересень 2007 року було в односторонньому порядку безпідставно заборонено приймати платежі від споживачів, які здійснюють оплату за за спожиту електроенергію за допомогою розрахункових (абонентських) книжок, суд в задоволенні цієї вимоги відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У відповідності до ч.1 ст.617 ЦК України, у разі порушення зобов»язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом. Позивач пояснив суду, що протягом усього часу, коли він не міг провести оплату за спожиту ним електричну енергію на умовах та в порядку, визначеному договором, він споживав електричну енергію, яку йому постачав відповідач по справі. З заявами про припинення постачання електричної енергії він не звертався. Позивач не навів суду доказів того, що умовами договору чи законом передбачено його право на безоплатне споживання електричної енергії в разі неможливості здійснити її оплату з незалежних від нього причин, а так само і його право на списання нарахованих сум за фактично спожиту електричну енергію. Як вбачається з оглянутих судом розрахункових (абонентських) книжок позивача, розрахунку заборгованості позивача по його особовому рахунку, заборгованість позивача [PERSON] за спожиту ним електричну енергію, станом на 08.06.2008 року становить 152 грн.41 коп., що стверджується розрахунком проведеним відповідачем 27.06.2008 року № 976, який позивач спростувати не зміг. За таких обставин справи в задоволенні його вимог про зобов»язання відповідача списати з особового рахунку позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неправомірних дій відповідача по припиненню виконання позивачем щодо сплати платежів за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2007 року по серпень 2007 року (включно) на загальну суму 183 грн. 89 коп. а також визнати, що зобов»язання позивача як споживача, передбачені пунктом 3 договору на користування електричною енергією для побутових потреб щодо внесення оплати за спожиту енергію виключно на розподільчий рахунок енергопостачальника в уповноваженому банку є припиненими, оскільки відповідачем з 01 січня 2007 року по вересень 2007 року було в односторонньому порядку безпідставно заборонено приймати платежі від споживачів, які здійснюють оплату за за спожиту електроенергію за допомогою розрахункових (абонентських) книжок, суд відмовляє. У відповідності до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З врахуванням встановлених судом порушень відповідачем прав [PERSON] як споживача електричної енергії, їх часткового відновлення під час розгляду справи судом, визнання судом його права як споживача порушеним та висновків суду про задоволення позову в частині зобов»язання відкритого акціонерного товариства «Волиньобленерго» не направляти [PERSON]платіжні документи (рахунки-повідомлення), які не передбачені умовами договору на користування електричною енергією для побутових потреб від 19 грудня 2003 року, суд приходить до висновку що сам факт визнання судом його порушених прав являється достатнім для справедливої сатисфакції. При цьому суд вважає необхідним застосувати норми Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також рішення Європейського суду по справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), яке більш змістовно розкриває поняття справедливої сатисфакції (ст. 41 Конвенції). Враховуючи, що Конвенція являється частиною національного законодавства, а відповідні рішення прецеденту ними, то є всі підстави зіслатись на вказане рішення як на джерело права. Зокрема, у вказаному рішенні по справі «Тома проти Люксембурга», при визначенні розміру моральної шкоди Європейський суд використав принцип, за яким сам факт визнання порушених прав являється достатнім для справедливої сатисфакції. Посилання позивача на те, що він змушений був звернутись за захистом свого порушеного права до суду, в зв»язку із тривалим розглядом справи відчував постійний дискомфорт та нервування, саме по собі не є підставою для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин справи суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині вимог. Оскільки позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору та витрат на ІТЗ при подачі позовної заяви, в зв»язку із частковим задоволенням позову судові витрати суд покладає на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 617 ЦК України, ст.ст. 4, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved