Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-20 00:00:00

02.06.2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання його права власності в порядку спадкування на частину будинку, розташованого [ADDRESS], зазначивши, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вказаного будинку, що належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1980 року. Після смерті бабусі спадщину прийняв її син, тобто батько позивача, [PERSON], оскільки фактично вступив в управління її майном, однак, належним чином своє спадкове право не оформив і [INFO] помер. Після смерті батька в управління спірним будинком фактично вступив він, [PERSON], оскільки почав у ньому проживати, зробив поточний і капітальний ремонти, перекрив дах, обробляв земельну ділянку. У 2007 році він звернувся до нотаріальної контори з метою оформити свої спадкові права за законом, однак, нотаріус йому відмовив, пославшись на пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини, у зв»язку з чим він в цьому ж році звернувся до суду, де дізнався, що у 1989 році бабуся зробила заповіт на свій будинок на ім»я відповідача [PERSON], і той вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, на момент смерті бабусі його батькові [PERSON], тобто синові померлої, було 66 років, тому він мав право на обов»язкову частку у спадщині своєї матері, а саме на 2/3 частини спадкового житлового будинку. Просив встановити за ним факт прийняття спадщини у вигляді 2/3 частин будинку після смерті батька [PERSON] та визнати його право власності у порядку спадкування на 2/3 частин цього будинку. В подальшому позивач доповнив свій позов вимогою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, а саме в частині двох третин спірного домоволодіння, видане Ясинуватською державною нотаріальною конторою на ім»я відповідача [PERSON], а також вимогою про визнання недійсним договору дарування цього будинку від 17.12.2007 року, укладеного між відповідачами [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON], у зв»язку з чим просив притягти до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] Ухвалою суду від 02.07.2008р. до участі в справі в якості третіх осіб залучено Ясинуватську державну нотаріальну контору та приватного нотаріуса Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що після смерті бабусі [PERSON] в будинку, що залишився після неї у спадок, стали проживати він з батьком [PERSON], який мав пенсійний вік, у зв»язку з чим мав право на обов»язкову долю у спадщині і фактично її прийняв. Вони доглядали будинок, ремонтували його, в той час, як відповідач [PERSON] був засуджений до позбавлення волі і в будинку взагалі не міг проживати. Вважав, що син померлої [PERSON], що мав обов»язкову долю, фактично її прийняв, хоча і не оформив належним чином, а він, в свою чергу, прийняв спадщину після смерті батька на його обов»язкову долю, тому придбав на неї право власності в порядку спадкування, про що й просив постановити судове рішення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що з 1987 року по 1996 рік він з дружиною і сином проживали з його бабусею [PERSON] [ADDRESS]. Вони разом вели господарство, він допомагав бабусі, а після її смерті залишався жити в її будинку зі своєю сім»єю і фактично прийняв спадщину, оскільки бабуся склала на його ім»я заповіт. Прожив він до жовтня 1996 року, коли його взяли під варту і засудили до позбавлення волі, а його дружина і син залишались проживати в цьому будинку. У 1996 році він звернувся до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини на вказаний будинок, оскільки не був в ньому зареєстрований, батько при цьому відмовився від своєї долі на його користь. Брат [PERSON], позивач у справі, весь час жив у м.Костянтинівка і до Ясинуватої приїздив лише у гості, з бабусею ніколи постійно не проживав. У 2004 році він, [PERSON], звільнився з місць позбавлення волі, після чого тривалий час лікувався від туберкульозу, тому своє право на спадщину оформив лише у 2007 році, після чого успадкований будинок подарував своєму синові, щоб забезпечити його з сім»єю житлом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнав і дав пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Треті особи у справі - Ясинуватський державний нотаріус надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність (а.с.86), приватний нотаріус Ясинуватського міського округу [PERSON] до суду не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.85,137), сторони не заперечували проти розгляду справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.18), після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок, розташований [ADDRESS] (а.с.16). За своє життя [PERSON] склала заповіт на все своє майно, в тому числі на будинок, на ім»я онука [PERSON](а.с.56), який у 2007 році звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і отримав свідоцтво про право на спадщину (а.с.53-73), після чого подарував успадкований будинок своєму синові [PERSON] (а.с.121). Разом з тим, в суді також установлено, що на час відкриття спадщини після [PERSON] її синові [PERSON] було 66 років, тобто він був непрацездатним (а.с.15). До спадкових відносин по даній справі необхідно застосовувати законодавство, що було чинне на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.523 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.535 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця,..., успадковують незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов»язкова частка). Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а частинами 1 і 2 статті 549 ЦК зазначено: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суду не надано доказів того, що після смерті [PERSON] у спадковому будинку проживав її син [PERSON] і фактично прийняв спадщину у вигляді обов»язкової долі, що належала б йому. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, суд вважає доведеним факт постійного проживання у спірному будинку у період з 1987 по 1996 роки відповідача [PERSON], тому що це підтверджується показаннями свідка [PERSON], рішенням Ясинуватського міського суду від 22.03.1996 року, яким встановлено факт прийняття спадщини відповідачем [PERSON] (а.с.82), рішення набрало законної сили і має преюдиційне значення. Крім того, пояснення відповідача [PERSON]стосовно того, що батько відмовився від своєї обов»язкової долі у спадщині на його користь, узгоджується із зазначеним рішенням суду, де [PERSON] приймав участь в якості заінтересованої особи і не заперечував проти задоволення вимог заявника (а.с.82). Доводи позивача стосовно того, що саме він після смерті бабусі мешкав у спадковому будинку, спростовуються показаннями свідка [PERSON], що заперечував це, а також копією паспорта позивача, в якому зазначено, що з 1988 року [PERSON] постійно мешкає в м.Костянтинівці (а.с.10,11). Суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] і [PERSON], які пояснили, що позивач [PERSON] після смерті бабусі проживав у спадковому будинку разом зі своїм батьком [PERSON], оскільки вони в силу свого похилого віку, намагаючись підтвердити цей факт, плуталися і були невпевнені, в той час, як їх свідчення суперечать іншим доказам у справі, які сумніву у суду не викликають. Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем накладні в підтвердження того, що ним придбавалися будівельні матеріали на ремонт спадкового будинку, оскільки жодна із цих накладних не містить інформації відносно придбання саме [PERSON] цих матеріалів і використання їх для ремонту спірного будинку після смерті спадкодавця(а.с.84-106). Доводи позивача стосовно того, що відповідач [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі і не міг проживати з бабусею на день її смерті та одразу після її смерті, спростовуються довідкою в.о. начальника виправної колонії №120, з якої вбачається, що [PERSON] перебував під вартою з жовтня 1996 року (а.с.12). Суд також не приймає в якості доказів довідки за підписом голови комітету мікрорайону, надані позивачем (а.с.22-29), оскільки вони не мають юридичної сили, суперечливі між собою, і достовірно свідчать лише про те, що позивач [PERSON] доглядав будинок у період відбування [PERSON] покарання у вигляді позбавлення волі, у той час, як доказуванню підлягає період з червня по грудень 1995 року. Таким чином, факт прийняття спадщини у вигляді спірного будинку після смерті [PERSON] батьком позивача [PERSON], а також самим позивачем [PERSON] - після смерті батька [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому задоволенню не підлягають і решта позовних вимог, що випливають з цього. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed