Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

03 березня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської Ради, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення часток у праві власності на квартиру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 31 грудня 1959 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Їм на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою [ADDRESS]. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, санвузлу, загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 29, 2 кв. м. [INFO] року [PERSON]помер. Онук - [PERSON], на ім'я якого [PERSON]у 1998 році склав заповіт, від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] Після смерті чоловіка [PERSON] у шестимісячний термін звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте внаслідок відсутності визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, нотаріус Восьмої ДДНК 15 лютого 2008 року не зміг оформити спадщину, оскільки за життя спадкодавців між ними не було укладено угоди про визначення часток кожного у праві власності на квартиру. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом. Просила визнати, що частка власності померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] становила 1/2 частину. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала. Відповідач, Дніпропетровська міська рада, представник якої у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився. 08.04.2008 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, згідно з якими остання не заперечувала проти позову та просила розглянути справу за відсутності її представника (а.с. 16). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31 грудня 1959 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.8). Їм на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, санвузлу, загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 29, 2 кв. м (а.с. 11) [INFO] року [PERSON]помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. ). Онук - [PERSON], на ім'я якого [PERSON]у 1998 році склав заповіт, від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON] (а.с. 18). Після смерті чоловіка [PERSON] у шестимісячний термін звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте внаслідок відсутності визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, нотаріус Восьмої ДДНК 15 лютого 2008 року не зміг оформити спадщину, оскільки за життя спадкодавців між ними не було укладено угоди про визначення часток кожного у праві власності на квартиру (а.с. 7). Згідно письмового пояснення нотаріуса, витягів із спадкового реєстру, [PERSON] 16.10.1998 року склав заповіт на [PERSON], 13.02.2008 року до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися: [PERSON] - із заявою про відмову від спадщини за заповідом і за законом на користь дружини померлого - [PERSON]; [PERSON] - із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 16-24). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач вчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, прийнявши спадщину, крім того, мешкала разом з померлим на день його смерті. Як видно з матеріалів справи, позовних вимог, позивач [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину внаслідок відсутності визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність на квартиру, щодо права спільної сумісної власності зазначено у свідоцтві про право власності на квартиру (а.с. 10), а тому можна вважати, що ця квартира належала подружжю [PERSON] на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників були рівними, по &frac12; кожному. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлення часток у праві спільної сумісної власності необхідно позивачеві для реалізації свого права на спадкування у встановленому порядку.

Outcome: approved