Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-12 00:00:00

14 квітня 2008 року прокурор Чернігівського району в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 22 жовтня 2007 року між приватним підприємством «Регіон-сервіс-ДМ» та [PERSON], мотивуючи вимоги, що даний договір підписаний не позивачкою, оскільки остання не мала наміру передавати земельну ділянку в оренду. В судовому засіданні прокурор та представник позивачки, підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання. Причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд визнав можливим розглядати справу заочно у відсутність відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. З представленої копії державного акту на право приватної власності на землю серії I - ЧН за № 039177, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 24710, вбачається що згідно рішення виконкому Уляновської сільської Ради Чернігівського району Чернігівської області від 29 вересня 2001 року за № 63 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 2,6725 га, яка складається з земельних ділянок площами 0,7970 га та 1,8755 га в межах згідно з планом на території Улянівської сільської Ради Чернігівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 22 жовтня 2007 року між [PERSON] та приватним підприємством «Регіон-сервіс-ДМ» був укладений договір оренди земельної ділянки пасовищ площею 1,88 га терміном на 5 років. Даний договір зареєстрований у Чернігівському районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП “Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах”, про що у Державному реєстрі вчинено запис в книзі реєстрації договорів 24 жовтня 2007 року за № 040783900024. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що спірний договір оренди земельної ділянки та акт передачі і прийому земельної частки (паю) в оренду був підписаний сином позивачки. [PERSON] договір та акт не підписувала. За змістом частини 2 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому орендодавцем може бути власник земельної ділянки або уповноважена ним особа. Статтею 14 Закону України “Про оренду землі” від 06 жовтня 1998 року, визначено що договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно вимог статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою, за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до статті 31 Закону України “Про оренду землі” від 06 жовтня 1998 року договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Вислухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки спірний договір оренди земельної ділянки підписаний не стороною [PERSON], а іншою особою, яка не мала відповідних повноважень і її підпис належним чином не засвідчений посадовою особою. Відповідно до пункту 30 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 23.01.1993 року, звільняються від сплати державного мита Генеральна прокуратура України та її органи - за позовами, з якими вони звертаються до суду в інтересах громадян і державних юридичних осіб. За змістом частини 5 статті 81 ЦПК України, не підлягають оплаті витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах, в яких, у випадках, встановлених законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді здійснює прокурор. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, згідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати в справі у вигляді судового збору в сумі 8,5 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,5 грн. слід стягнути з відповідача приватного підприємства «Регіон-сервіс-ДМ» На підставі викладеного

Outcome: approved