Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді про відшкодування моральної шкоди завданої втратою працездатності. Вказала, що 06.11.1984 року була прийнята свердлувальником в МСЦ 18 Кіровоградського ВАТ по виробництву сільськогосподарської техніки “Червона зірка”. 11.06.2004 року отримала виробничу травму ноги, про що складено акт за формою Н-1 за № 8 від 14.06.2004 року. Після травми перебувала на лікарняному протягом восьми місяців, перенесла операцію. Висновком МСЕК від 21.12.2004 року встановлено 15 % втрати професійної працездатності. У зв”язку з отриманою травмою постійно відчуває фізичний біль. Просить суд стягнути з відповідача 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що відшкодування Фондом моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку припинено з 01.01.2008 року. Крім того, необхідно врахувати відсоток вини потерпілої в отриманні виробничої травми, що дорівнює 15 %. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно працювала у ВАТ “Червона зірка”, під час роботи на якому отримала виробничу травму ноги. По даному факту було складено відповідний акт за формою Н-1 за № 8 від 15.06.2004 року. При цьому, згідно акту розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-5 від 14.06.2004 року встановлено часткову вину [PERSON] в отриманні травми, що виявилася у порушенні останньою Інструкції з охорони праці. У судовому засіданні також з”ясовано, що після отримання виробничої травми позивач тривалий час проходила лікування як стаціонарно, так і амбулаторно, перенесла операцію. Висновком МСЕК від 21.12.2004 року їй визначено 15 % втрати професійної працездатності у зв”язку з трудовою травмою. Крім того, висновком встановлено, що потерпіла потребує медикаментозного лікування, лікування в ЛПУ, має право на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 1 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” завданнями страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності, є також відшкодування моральної шкоди застрахованим. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на страховика, яким є Фонд соціального страхування від нещасних випадків (ст. 21 п.1 п.п. “є” ст. 28 ч.3 Закону). Пункт 3 ст. 34 вказаного Закону передбачає відшкодування потерпілому моральної шкоди, яка відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших виплат. Таким чином аналіз статтей 21, 28, 30, 34, 35 Закону вказує на те, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше на підставі висновку МСЕК. Закон України “Про державний бюджет України на 2008 рік” набрав чинності з 01.01.2008 року та не може відповідно до ст. 58 Конституції України погіршувати становище позивача. Крім того, частинами 1,2 статті 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом”якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. При цьому, норми Закону “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, а тому покладення на Фонд обов”язку по сплаті такої страхової виплати не являється цивільної відповідальністю зазначеного органу. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у 2004 році, у період дії Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, тобто до прийняття чинності Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”, а тому Фонд зобов”язаний провести позивачу страхову виплату за моральну шкоду. Визначаючи суму страхової виплати позивачу за моральну шкоду суд враховує, що ступінь втрати працездатності позивача складає 15% і те, що вона переносить фізичний біль від отриманого трудового каліцтва, вимушена проходити лікування, чим порушений її звичайний ритм життя, що призводить до моральних страждань та безумовно вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд також враховує, що відсоток вини позивача в отриманні виробничої травми дорівнює 15 %, на сьогоднішній день вона є працездатною, що значно зменшує ступінь його фізичних і душевних страждань, а тому визначає розмір моральної шкоди у сумі 3 000 грн.

Outcome: partial