Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 17 липня 1985 року під час роботи на Лисичанській фабриці тканин отримав травму хребту, в зв'язку з чим, 6 грудня 1985 року Рубежанським ЛТЕК йому була встановлена 100 % втрата працездатності та 1 групи інвалідності по трудовому каліцтву. В 1996 році Лисичанська фабрика технічних тканин була перейменована в АТЗТ „Текстильеластотехніка”. В 1997 році було організовано дочірнє підприємство „Текстильконвеєр”, куди відповідач був переведений в 1998 році, рішенням правління АТЗТ „Текстильеластотехніка”. На підставі судових рішень на користь позивача були стягнуті кошти за виконавчим листом №2-769 від 16 березня 2001 року 13508 грн. 98 коп., виконавчим листом №2-2247 від 15 листопада 2001 року 2868 грн. 90 коп., виконавчим листом №2-2247 від 15 листопада 2001 року 5936 грн. 85 коп. Загальна сума заборгованості склала 22314 грн. 73 коп. В вересні 2003 року ДП „Текстильконвеєр” було продано в [ADDRESS]. Виконавчі листи №2-769, №2-2247, №2-2247 адміністрацією ДП „Текстильконвеєр” були передані у відділення ВД ФССНВ України в м. Лисичанську. Дирекція відділення ВД ФССНС України в м. Лисичанську відправила виконавчі листи в м. Сімферополь, по місцю знаходження підприємства -боржника. ДП „Текстильконвеєр” ліквідовано, виконавчою службою виконавчі листи в ліквідаційну комісію не передавалися. На даний момент регресна заборгованість складає: 13508 грн. 98 коп. за виконавчим листом №2-769 від 16.03.2001 року; 5936 грн. 85 коп. за виконавчим листом №2-2247 від 15.11.2001 року та 717 грн. 12 коп. за виконавчим листом №2-2247 від 15.11.2001 року, а всього 20162 грн. 95 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав, суду дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що грошей за виконавчими листами не отримував, ціна позову взята з відповіді прокуратури та ГУСЗН Луганської області.. Представник відповідача ВД ФСС у м. Лисичанську позов не визнав, суду пояснив, що позивачем не надані документи, які б підтверджували, що йому несплачена заборгованість. Окрім того, за виконавчими листами на користь позивача стягнуті суми, які не є регресними виплатами, і відшкодування яких Фондом за законодавством не передбачено. Представник 3-ї особи ВД ФСС України у судове засідання не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: витяг з рішення правління АТ "Текстильластотехніка" від 26.02.98.; ухвали господарського суду АРК від 09.09.04. і 11.07.05.; постанова про повернення виконавчого документа; виконавчі листи; відповіді управління МЮ АРК від 10.11.04., 24.12.04., 22.03.05.; 23.06.05.; повідомлення відповідача відповідь прокуратури Центрального району м. Сімферополя від 20.08.07.; відповідь прокуратури м. Лисичанська від 07.03.06.; відповідь ГУПСЗН Луганської ОДА від 01.10.07.; витяг з ЄДРПОУ; пенсійне посвідчення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Лисичанського міського суду від 16 березня 2001 року позивачу був виданий виконавчий лист №2-769 про стягнення на користь позивача з ДП "Тестильконвейер" заборгованості з регресних виплат за 1999-2000 роки у сумі 13 233, 7 грн., яка виникла до 01 квітня 2001 року, не була сплачена позивачу, а тому підлягає стягненню з відповідача, оскільки ДП "Текстильконвейер" 04 листопада 2005 року було виключене з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій і установ, що на підставі ст.104 ч.2 ЦК України означає припинення юридичної особи. Стягнуті на користь відповідача за вказаним рішенням 275, 28 грн. компенсації за бензин та на підставі рішення Лисичанського міського суду від 15 листопада 2001 року 5936,85 грн. компенсації втрати за затримку у виплаті регресу і 2868,9 грн., несплачених залишок з яких складає 717,12 грн., виплати за придбання ліків і предметів догляду за січень-березень 2001 року, не є регресними виплатами, а тому стягненню на користь позивача не підлягають. Частково задовольняючи позову, суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 абз.3 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків Згідно ст.37 ч.1 п.7 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадку передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом. З постанови державного виконавця від 28.06.05. вбачається, що провадження за виконавчим листом №2-769 було припинено не внаслідок передання листа ліквідаційній комісії чи арбітражному керуючому, а внаслідок незнайдення боржника. З ухвал господарського суду від 09.09.04. і 11.07.05. вбачається, що заборгованість перед позивачем не була включена до вимог кредиторів під час розгляду справи про банкрутство ДП "Текстильконівейер", тобто виконавчий лист №2-769 від державним виконавцем ліквідаційній комісії або арбітражному керуючому не надсилався. Суд не приймає заперечення представника відповідача проти позову, оскільки на виконавчому листі №2-769 відсутня відмітка про виконання рішення, відсутнє посилання на це і в згаданих ухвалах господарського суду. Також, не встановлена сплата за виконавчим листом №2-769 і під час перевірок прокуратури і ГУПСЗН Луганської області (а.с.17, 18). На підставі викладеного

Outcome: partial