Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

03 квітня 2008 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту безперервного безвиїзного проживання на території України. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона народилась [INFO] в місті Маріуполі, проживала та була прописана з батьками [ADDRESS]. В червні 1955 року була прийнята на роботу в Жаданівський відділок “Донбасвідділбуд”. У послідуючі роки працювала на різних підприємствах міста Маріуполя, останній раз була звільнена 25 липня 1984 року. Має чотирьох дітей, які також народились в місті Маріуполі. У січні 1974 року у зв'язку з обміном паспорту була перезареєстрована у домовій книзі [ADDRESS]. Цей паспорт був загублений нею разом з іншими документами. Від пожежі, яка сталася в її будинку у 1982 році, вона перенесла сильне нервове потрясіння, у зв'язку з чим нікуди не зверталась з приводу пропажі документів, оскільки не було паспорту, та до цього часу не оформила спадщину після смерті своїх батьків та не отримує пенсію, яку заробила протягом життя. Тільки у 2007 році вона знайшла свою трудову книжку, але без паспорту не має можливості звернутись до ПФУ для нарахування пенсії. При зверненні до ВГІРФО для отримання нового паспорту їй було роз'яснено, що для позитивного вирішення цього питання необхідно у судовому порядку довести, що всі ці роки з січня 1974 року по теперішній час вона постійно проживає в Україні, не виїжджала за її межі та громадянства іншої держави не має, у зв'язку з чим вона звертається до суду. У судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Пояснила, що пропажу паспорту виявила у 1982 році після пожежі. З народження проживала в місті Маріуполі [ADDRESS], нікуди не виїжджала, оскільки не було документів. Діти також народились в місті Маріуполі та були зареєстровані [ADDRESS]. Просила встановити юридичний факт безперервного безвиїзного проживання [ADDRESS] з 1974 року до теперішнього часу для отримання паспорту та призначення пенсії. Представник зацікавленої особи Момот В.І., діючий на підставі довіреності, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Пояснив, що у [PERSON] пропали документи у 1982 році, тому неможливо визначити момент прийняття громадянства, немає актового запису. В трудовій книжці останній запис у 1984 році, а з 1991 року немає ніяких записів. Якщо рішенням суду буде встановлено факт постійного проживання [PERSON] у місті Маріуполі, то вони не мають заперечень проти видачі їй нового паспорту. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] знайома їй як сусідка з 1969 року, також знала її маму. [PERSON] постійно проживала [ADDRESS] до теперішнього часу, місце проживання не змінювала. Діти її також народились за вищевказаною адресою. Заслухавши пояснення заявниці, представника зацікавленої особи, свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що в Орджонікідзевському відділі РАЦС міста Маріуполя Донецької області мається актовий запис № 467 від 22 червня 1939 року про народження [PERSON] [INFO], в графі батьки зазначені відомості про батька - [PERSON] та [PERSON], які проживали [ADDRESS]. Згідно акту від 14 травня 2007 року, складеному КСН “Таганрозький”, [PERSON] 1939 року народження проживає [ADDRESS] з 1974 року по теперішній час, і ніколи з цього будинку не виїжджала протягом останніх 25 років. З домової книги вбачається, що [PERSON], [INFO] народження зареєстрована [ADDRESS] з 29 січня 1974 року. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], 1939 року народження, вона з 25 червня 1955 року по 25 липня 1984 року працювала на різних підприємствах міста Маріуполя. Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], виданих Орджонікідзевсмьким відділом ЗАГС міста Жданова, матір ю вказана [PERSON], що підтверджує факт проживання [PERSON] у м. Жданові. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про громадянство”, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] безперервно безвиїзно проживає [ADDRESS] з 1974 року до теперішнього часу. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення юридичного факту безперервного безвиїзного проживання в Україні, підлягає задоволенню. На підставі ст. 3 Закону України “Про громадянство”, ст. ст. 60, 61, 213-215, 256 - 259 ЦПК України, суд -

Outcome: approved