Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною заявою посилаючись на те, що Позивач просив постановити рішення, яким заявлені вимоги задовольнити у повному обсягу, шляхом встановлення факту прийняття нею спадщини та визнання за нею права на спадкове майно. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, у справі є письмова заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 14.12.1989 року (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку. Згідно п. 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 19.11.1991 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповіла своїй внучці [PERSON] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач після смерті свого діда [PERSON] фактично прийняла спадщину, що виразилося в тому, що вона на момент смерті свого діда проживала разом з ним, і продовжила проживати у будинку і після смерті спадкодавця, користувалася та володіла вказаним будинком як власниця, здійснювала поточний ремонт. Суд вважає встановленим, що вказані позивачем дії у своїй сукупності свідчать про прийняття нею спадкового майна після смерті її діда [PERSON]. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки у неї був відсутній факт прийняття спадщини (а.с. 5). Оскільки [PERSON] помер в 1992 році, тобто до набрання ЦК України (в редакції 2003 року) чинності, позивач по справі фактично прийняв спадщину, тому суд, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно керується нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним той факт, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], інших спадкоємців на спадщину за законом не має, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем, а тому вважає за доцільне визнати за позивачем право власності на домоволодіння, розташоване за адресою:[ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON]., померлого [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved