Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2007 року, близько 13 години 00 хвилин, на проїжджій частині [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Рено», державний номер[NUMBER], під керуванням позивача, та належного відповідачу автомобіля ЗИЛ-431412, державний номер[NUMBER] під керуванням третьої особи [PERSON], який, не переконавшись у безпеці маневру при виконанні повороту ліворуч, не пропустив автомобіль під керуванням позивача, що рухався у супутньому напрямку, скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За скоєння адміністративного правопорушення[PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності. В результаті ДТП позивачу завдано майнової шкоди у сумі 33542,75 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту належного йому автомобілю, а також моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження належного йому майна, за технічний стан автомобілю, через тимчасову неможливість використання автомобілю у зв'язку з роботою, через необхідність витрачати час на організацію ремонту автомобіля, на оформлення відповідних документів. Розмір моральної шкоди визначив у 2000 грн. На проведення автотоварознавчого дослідження ним витрачено 600 грн., на правову допомогу - 1500 грн., на сплату судового збору - 376,42 грн., на сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ - 30 грн., які просив стягнути з відповідача. Просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 33542,75 грн., моральну шкоду 2000 грн. та зазначені судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що 05.07.2007 року близько 13-00 години рухався по крайній лівій смузі за напрямком руху по [ADDRESS] яка є дорогою з одностороннім рухом, зі сторони центру міста у бік вул. Первомайська зі швидкістю приблизно 65-70 км/год. Проїжджа частина ще має смугу зустрічного руху лише для громадського пасажирського транспорту. Автомобіль ЗИЛ-431412, який знаходився на середній смузі у супутньому напрямку, та почав виконувати маневр повороту ліворуч, побачив за 10-15 метрів. Почав гальмувати приблизно за 3-5 метрів до автомобілю ЗИЛ, вивернув кермо вліво, але зіткнення не уникнув. Гальмівного шляху не було, бо автомобіль «Рено» має антиблокувальну систему коліс. Обзорність була нормальною, природнє освітлення, стан покриття дороги - сухий. Водій автомобілю ЗИЛ-431412 не пропустив автомобіль під його керуванням, внаслідок чого сталося зіткнення. Після зіткнення його автомобіль відкинуло на тротуар, де зіткнувся з опорою для рекламного щита. Водій[PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння даного ДТП. На нього також було складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що не обрав безпечну швидкість руху, але вважає, що його дії не були причиною ДТП. Майнова шкода, завдана йому, полягає у вартості відновлювального ремонту автомобіля. Моральна шкода - у порушенні планів на відпочинок, у нервових переживання з приводу пошкодження автомобілю, який, окрім того, придбаний у кредит, остаточний розрахунок не здійснено. Розмір моральної шкоди вважає розумним у даному випадку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, підтримав пояснення позивача, доповнивши, що позивач працював на власній машині, тому втративши можливість її експлуатації відчував психічні страждання. Нервувався також з приводу необхідності її ремонту. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем, є мінімальним розумним розміром. Представник відповідача [PERSON]. у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 05.07.2007 року близько 13-00 години водій[PERSON], який перебуває з відповідачем у трудових стосунках, керуючи автомобілем ЗИЛ-431412, що належить відповідачу на праві власності, рухався по середній смузі[ADDRESS]. Почав виконувати поворот ліворуч з середньої смуги, так як крайня ліва смуга призначена для зустрічного руху громадського транспорту. Позивач рухався по зустрічній смузі для громадського транспорту. Перед поворотом ліворуч[PERSON] увімкнув показчик лівого повороту, автомобіль «Рено» не бачив, бо його не було. Під час виконання повороту відбулося зіткнення з автомобілем «Рено», який рухався з великою швидкістю, та від зіткнення змінив напрямок руху вліво.[PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності, сплатив штраф у сумі 17 грн. Вважає, що у ДТП винні обидва водії, тому позов не визнає. По[ADDRESS] дві смуги у супутньому напрямку та одна смуга для зустрічного руху громадського транспорту. Вважає, що позивач рухався з великою швидкістю, бо [PERSON] його не бачив. Постанова про накладення на [PERSON]адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП оскаржена не була. З вартістю відновлювального ремонту автомобілю позивача згоден. Розмір майнової шкоди не оспорюється. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ДТП сталося з вини позивача, який порушив п. 11.2 ПДР України, рухаючись не по крайній правій смузі, а також перевищивши швидкість руху, що, на його думку, підтверджується розташуванням автомобілю «Рено» після зіткнення. По вул. Свердлова є дві смуги для руху у супутньому напрямку та одна смуга для зустрічного руху громадського транспорту. Згідно технічних характеристик автомобілю сімейства ЗИЛ-130, до якого відноситься ЗИЛ-431412, радіус повороту даного автомобілю складає 8,9 метра, ширина - 2,5 метра, тому згідно п. 10.6 ПДР України[PERSON] мав право здійснювати поворот ліворуч не з крайньої, а з середньої смуги. Третя особа[PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що 05.07.2007 року близько 13-00 години рухався по середній смузі за напрямком руху по[ADDRESS] зі швидкістю приблизно 30 км/год. Маючи намір здійснити поворот ліворуч, переконався, що позаду нього немає транспортних засобів, увімкнув покажчик лівого повороту, та, не зупиняючись, почав виконувати маневр повороту ліворуч. Автомобіль «Рено» до зіткнення не бачив. По силі удару та проміжку часу між тим, як він перевіряв обстановку, та зіткненням, вважає, що автомобіль «Рено» рухався зі швидкістю близько 80 км/год. По розташуванню автомобілів після зіткнення, вважає, що «Рено» рухався по зустрічній смузі для громадського транспорту. Мав обмежену оглядовість, бо дорога мала ухил. Під час зіткнення ЗИЛ-431412, державний номер[NUMBER] знаходився передньою лівою частиною на смузі зустрічного руху, а в основному на крайній лівій смузі. Не гальмував, бо «Рено» не бачив. По вул. Свердлова є три смуги для руху у супутньому з ним напрямку та одна смуга для зустрічного руху громадського транспорту. Не оскаржував постанову суду про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, бо був з нею згоден. На якій відстані знаходився автомобіль позивача від автомобілю ЗИЛ та за який проміжок часу на час виникнення небезпеки, сказати не може, бо не бачив автомобіль позивача. Судом досліджені наступні докази: квитанції про сплату позивачем судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, копія постанови Лисичанського міського суду від 27.07.2007р. про накладення на [PERSON]адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, розписка адвоката про отримання оплати за представництво інтересів позивача у суді, квитанція про оплату позивачем автотоварознавчого дослідження, звіт про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу, копія постанови Сєвєродонецького міського суду від 14.08.2007 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, висновок судової автотехнічної експертизи від 27.02.2008р., копія формуляру на автомобіль ЗИЛ, копія технічних характеристик автомобілів сімейства ЗИЛ, справа про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо [PERSON], висновок експерта у судовому засіданні, згідно якого за версією позивача при вихідних даних: відстань між автомобілями 10-15 метрів на час виникнення небезпечної ситуації, водій автомобілю «Рено» не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним гальмуванням, навіть рухаючись при швидкості 60 км/год, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України і, отже, його дії умовою створення аварійної ситуації не були, і, з технічної точки зору, у причинному зв'язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди не знаходились. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, висновок судової автотехнічної експертизи, висновок експерта у судовому засіданні, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 05.07.2007 року, близько 13 години 00 хвилин, на [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Рено», державний номер[NUMBER], належного позивачу та під його керуванням, та належного відповідачу автомобіля ЗИЛ-431412, державний номер[NUMBER] під керуванням третьої особи [PERSON], який перебуває з відповідачем у трудових стосунках, та, на час ДТП, виконував трудові обов'язки, що не заперечується сторонами. Зіткнення автомобілів сталося при виконанні водієм [PERSON] маневру лівого повороту, при якому автомобіль «Рено», що рухався у супутньому напрямку, зіткнувся передньою правою частиною з лівим переднім колесом автомобілю ЗИЛ, внаслідок чого пошкоджені обидва транспортні засоби, що не заперечується сторонами. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі сторін були технічно справні, без вантажу і пасажирів. Покриття проїжджої частини дороги - асфальтне, шириною 13,4 метрів. Слідів гальмування не зафіксовано, що підтверджується схемою пригоди (а.с.5 про адміністративне правопорушення №3-8182). Швидкість автомобілю ЗИЛ-431412, державний номер[NUMBER] під керуванням третьої особи [PERSON], складала 30 км/год, що підтверджується поясненнями [PERSON] у судовому засіданні та його письмовими поясненнями (а.с.2 про адміністративне правопорушення №3-8182). Швидкість автомобілю «Рено», державний номер[NUMBER], під керуванням позивача - 65-70 км/год, що підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні, його письмовими поясненнями (а.с.3 про адміністративне правопорушення №3-8182). Ствердження представників відповідача та [PERSON] про те, що швидкість автомобілю позивача була значно більшою - близько 80 км/год, суд не бере до уваги, оскільки стороною відповідача суду не надано доказів на підтвердження цього, а також, враховуючи, що[PERSON] автомобіль позивача до зіткнення не бачив. [PERSON] виконував поворот ліворуч з середньої смуги за напрямком його руху, не перестроївшись у крайню ліву смугу. Пояснення представників відповідача про те, що[PERSON] виконував поворот ліворуч з середньої смуги, оскільки крайня ліва смуга призначена для зустрічного руху громадського транспорту, суд не бере до уваги, оскільки це спростовується поясненнями позивача та третьої особи [PERSON], а також схемою пригоди (а.с.5 про адміністративне правопорушення №3-8182). Позивач, керуючи автомобілем «Рено», рухався по крайній лівій смузі у супутньому з [PERSON] напрямку. Ствердження представників відповідача та [PERSON] про те, що позивач рухався по смузі для зустрічного руху громадського транспорту, що визначили виходячи з розташування автомобілю після зіткнення, суд не бере до уваги, оскільки стороною відповідача не надано доказів на підтвердження цього, а також, враховуючи, що розташування автомобілю позивача після зіткнення згідно схеми пригоди (а.с.5 про адміністративне правопорушення №3-8182) обумовлено діями позивача, який під час виникнення небезпеки вивернув кермо вліво. Таким чином, здійснюючи поворот ліворуч з середньої смуги за напрямком його руху, водій[PERSON] заздалегідь не перестроївся у крайню ліву смугу та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено» під керуванням позивача, чим порушив п.10.4 ПДР України, що підтверджується постановою Лисичанського міського суду від 27.07.2007 року (а.с.5), яка набрала чинності та оскаржена у порядку ст. 294 КУпАП не була. Пояснення представника відповідача [PERSON] про те, що вимоги п.10.4 ПДР України не поширюються на керування автомобілями сімейства ЗИЛ-130 згідно п.10.6 ПДР України через їх габаритні розміри, суд не бере до уваги, оскільки навіть у разі дозволу за характеристиками автомобілю здійснення маневру повороту не з відповідного крайнього положення, водій згідно п.10.1 ПДР України зобов'язаний переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Пояснення [PERSON] про те, що проїжджа частина дороги, на якій сталася ДТП, має ухил, суд не бере до уваги, оскільки це не підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, окрім того, у разі обмеженої оглядовості водій[PERSON], тим більше, був зобов'язаний виконувати вимоги п.10.1 ПДР України. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи (а.с.72-75) за версією позивача у даній дорожній обстановці водій автомобілю ЗИЛ-431412[PERSON] повинен був зайняти відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній для руху у його напрямку, а безпосередньо перед зміною напрямку руху повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. У даній дорожньо-транспортній ситуації, і при заданих вихідних даних, водій[PERSON] мав технічну можливість запобігти події шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, для виконання яких у нього відсутні перешкоди технічного характеру. У даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, дії водія [PERSON], що не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР України, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв'язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці водій автомобілю «Рено» [PERSON]. повинен був рухатись зі швидкістю, що не перевищувала допустиму, а при виникненні небезпеки для руху зі сторони автомобілю ЗИЛ-431412, прийняти заходів до зниження швидкості аж до зупинки автомобілю, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України. Здійснити аналіз та оцінку дій водія [PERSON] про наявність або відсутність у нього технічної можливості попередити подію даної дорожньо-транспортної пригоди, а також про причинний зв'язок між його діями і настанням події ДТП не видалося можливим. Виконати аналіз та оцінку дій водія в межах версії водія [PERSON] не видалося можливим через відсутність відомостей про характер руху автомобіля «Рено» до зіткнення. Згідно висновку експерта у судовому засіданні за версією позивача при вихідних даних: відстань між автомобілями 10-15 метрів на час виникнення небезпечної ситуації - водій автомобілю «Рено» не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним гальмуванням, навіть рухаючись при швидкості 60 км/год, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України і, отже, його дії умовою створення аварійної ситуації не були, і, з технічної точки зору, у причинному зв'язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди не знаходились. Стороною відповідача суду не надано даних, що спростовували б дані про відстань між автомобілями під час виникнення небезпеки, зазначені позивачем. Виходячи з наведеного висновку, суд не бере до уваги, як доказ вини позивача у скоєнні ДТП, постанову Сєвєродонецького міського суду від 14.08.2007 року (а.с.63). У судовому засіданні не видалося можливим встановити дані про характер руху автомобілю «Рено» до зіткнення за версією водія [PERSON], оскільки[PERSON] даний автомобіль до зіткнення не бачив, а тому суд при вирішенні спору виходить з версії позивача, яка не суперечить дослідженим письмовим доказам, схемі події (а.с.5 про адміністративне правопорушення №3-8182) та підтверджується постановою Лисичанського міського суду від 27.07.2007 року про накладення на [PERSON]адміністративного стягнення. Таким чином, суд доходить висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини третьої особи [PERSON], що підтверджується наведеними доказами, а також враховуючи, що дорожньо-транспортна ситуація була дестабілізована саме його діями, пов'язаними зі зміною напрямку руху, які, у будь-якому випадку, повинні були відповідати вимогам п. 10.1 ПДР України. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Майнова шкода, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складається з вартості відновлювального ремонту автомобілю «Рено» у розмірі 33542,75 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості майнової шкоди (а.с.11-45), який відповідачем не оспорюється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди у сумі 33542,75 грн. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Виходячи з цього, стягуючи з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобілю «Рено», що включає вартість нових вузлів та деталей, слід зобов'язати позивача передати відповідачеві пошкоджені вузли та деталі, що підлягають заміні: бампер передній, емблема «Рено», кришка передня, фара ліва, фара права, показчик повороту правий, крило переднє праве, підкрилок передній правий, підкрилок передній правий передня частина, поперекова балка передня нижня, вітрове скло, наклейка подушки безпеки, ущільнювач вітрового скла, двері передні праві, накладка двері передньої правої, дзеркало зовнішнє праве, скло двері задньої правої, ущільнювач зовнішній скла двері правої, А-стійка права, подушка безпеки пасажира, конденсатор кондиціонера, несуча рама передня, диск колеса переднього правого, подушка безпеки водія, воздухопровід радіатора, воздухопровід верхній, радіатор, електровентилятор, кронштейн масляного фільтру, охолоджувач наддуву повітря, блок управління утримуючої системи подушок безпеки, після відшкодування збитків. Вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 п.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У судовому засіданні встановлено, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових переживаннях через пошкодження належного йому автомобілю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки з вини працівника відповідача [PERSON], що підтверджується поясненнями позивача та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 500 грн., тому позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір з позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у сумі 335,42 грн., судовий збір з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн. Судовий збір з позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 8,50 грн. підлягає відшкодуванню повністю, а не пропорційно задоволеним позовним вимогам, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є вимогами немайнового характеру. Позивачем при поданні позову надлишково сплачений судовий збір у сумі 32,50 грн., оскільки з позовних вимог про відшкодування майнової шкоди сплачується судовий збір у сумі 1% від ціни позову, з позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди сплачується судовий збір у сумі 8,50 грн. Заяви про повернення надміру сплаченого судового збору від позивача до суду не надходило, що не позбавляє його права подати відповідну заяву після закінчення даної справи розглядом. Витрати позивача на правову допомогу за участь адвоката у цивільній справі та представництво інтересів позивача у суді за даним позовом (а.с.7) суд вважає такими, що підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача частково у сумі 733 грн. з урахуванням складності справи та тривалості судових засідань, у яких брав участь представник позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн., суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно зі ст. 79 ЦПК України ці витрати не відносяться до судових витрат. На підставі викладеного, ст. ст. 23, 1167, 1188 ЦК України,

Outcome: partial