Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Колективного підприємства «Будматеріали-99» про допуск до роботи, визнання незаконним рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99», оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Колективне підприємство «Будматеріали-99» звернулось до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання незаконним рішення загальних зборів працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99». Вимоги [PERSON] обгрунтовані тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 08 листопада 2007 року його було поновлено на посаді директора Колективного підприємства «Будматеріали-99». Однак, 16 листопада 2007 року рішенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99» його було звільнено з посади директора підприємства за втратою довір'я на підставі п.2 ст.41 Кодексу законів про працю України. Назване рішення позивач вважає незаконним, оскільки згідно Статуту підприємства рішення про його звільнення можуть прийняти лише загальні збори працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99» (трудовий колектив). Починаючи з 16 листопада 2007 року і до цього часу, спираючись на вказане рішення зборів співвласників, його не допускають до роботи, а саме, перешкоджають доступу в адміністративне приміщення, не передають необхідні для здійснення повноважень директора документи та атрибути, зокрема печатку, порушуючи тим самим його право на працю. Позивач просить визнати вказане рішення зборів співвласників незаконним, зобов'язати відповідача допустити його до роботи, оплатити вимушений прогул. Крім цього, внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода у виді переживань від усвідомлення факту порушення його права, необхідності звертатися за судовим захистом, переживань за благополуччя своєї сім'ї, яка з вини відповідача позбулася джерела доходів. Моральну шкоду позивач визначає у 2000 грн., які просить стягнути з відповідача. Відповідач позов не визнав повністю і заперечив його тим, що рішення щодо найму та звільнення директора приймають збори співвласників, що передбачено змінами до Статуту підприємства. 16 листопада 2007 року загальні збори співвласників підприємства прийняли рішення про звільнення позивача з посади директора підприємства за втратою довір'я на підставі п.2 ст.41 Кодексу законів про працю України. Тому підстав для задоволення його вимог немає. Третя особа Мартинюк К.А. поділяє позицію відповідача. Позов слід задовольнити частково. Згідно ч.1, ч.6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач визнав, що позивач з 19 листопада 2007 року до цього часу не допускається до роботи на посаді директора Колективного підприємства «Будматеріали-99», оскільки рішенням загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99» від 16 листопада 2007 року його було звільнено з цієї посади за втратою довір'я на підставі п.2 ст.41 Кодексу законів про працю України. Тому, факт недопуску позивача до роботи у вказаний ним період слід вважати доведеним. Згідно ч.1 ст.21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 08 листопада 2007 року позивача було поновлено на посаді директора Колективного підприємства «Будматеріали-99» з 03 липня 2007 року. Згідно ч.3 ст.62 Господарського Кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. У Статуті Колективного підприємства «Будматеріали-99», зареєстрованому 05 травня 2000 року, зазначено, що найняття (призначення, обрання) керівника підприємства є правом власника (власників) майна і реалізується безпосередньо трудовим колективом (п.4.5), трудовий колектив підприємства становлять усі працівники, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди) (п.4.8), трудовий колектив підприємства розглядає зміни і доповнення до Статуту підприємства, визначає умови найняття керівника (п.4.10), повноваження трудового колективу реалізується загальними зборами (конференцією), на яких вибирається керівник підприємства строком до трьох років не менше як 2/3 голосів членів трудового колективу таємним голосуванням на альтернативній основі (п.4.11). Колективне підприємство «Будматеріали-99» засноване на колективній власності (п.3.4 Статуту). Право колективної власності та його здійснення були врегульовані Законом “Про власність”, згідно з яким суб'єктом цього права є колективне підприємство (ст. 20), а не члени його колективу. Встановлюючи, що у власності колективного підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також майно, придбане на підставах, не заборонених законодавством, ст. 23 цього Закону передбачала, що в цьому майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника визначається залежно від його трудової участі у діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. На вклад працівника колективного підприємства нараховуються і виплачуються проценти в розмірі, що визначається трудовим колективом виходячи з результатів господарської діяльності підприємства. Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу. Аналізуючи статут Колективного підприємства «Будматеріали-99», так само як і Установчий договір цього підприємства, можна дійти до висновку, що до них включено не передбачені для права власності колективного підприємства Законом “Про власність”, яким згідно преамбули до статуту підприємство мало керуватись у своїй діяльності, поняття “співвласники”. Як вже зазначалось, суб'єктом цього права є колективне підприємство, а не “співвласники”. У цьому колективному підприємстві, у тій формі і виді, в яких воно було утворено, “співвласників” бути не може. “Співвласники” можуть з'явитися після обрання підприємством нової форми і виду господарювання, що можливо лише у спосіб, передбачений нині діючим Статутом підприємства з дотриманням прав та інтересів його працівників. З викладеного слідує, що вищим органом управління Колективного підприємства «Будматеріали-99» є загальні збори працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99» (трудовий колектив). Саме трудовому колективу належить право внесення змін і доповнень до Статуту підприємства, найму і звільнення директора підприємства. Членами трудового колективу є усі працівники, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди). Кожний з цих працівників має право на вклад у майні колективного підприємства (п.3.4 Статуту підприємства). Внесення змін і доповнень до Статуту підприємства так званими «співвласниками», прийняття ними рішення щодо найму та звільнення директора підприємства є незаконним перебиранням на себе повноважень іншого органу - загальних зборів працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99» (трудового колективу), порушенням прав працівників на участь у управлінні підприємством. Такі дії суперечать суті колективного підприємства, Закону України «Про власність», на підставі положень якого воно було засновано. Тому, суд відхиляє доводи відповідача про внесення змін і доповнень до Статуту підприємства зборами співвласників, зокрема і тому, що сама суть цих змін і доповнень, незалежно від того, ким вони були внесені, порушує права працівників на участь у управлінні підприємством, Закон України «Про власність», про що йшлося вище. Вказані зміни і доповнення є такими, що суперечать закону, не породжують жодних правових наслідків, а тому є нікчемними. До того ж, ці зміни і доповнення не зареєстровані і не могли бути зареєстровані внаслідок своєї суперечності закону і порушення прав працівників підприємства. Таким чином, право вирішення питання про звільнення позивача належить виключно загальним зборам працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99» (трудовому колективу). Рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99» від 16 листопада 2007 року про звільнення позивача, в силу викладеного вище, не породжує жодних правових наслідків, а тому є нікчемним. До того ж, це рішення прийняте до закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом суду про поновлення позивача на роботі (це провадження закінчене 26 листопада 2007 року), що слід розцінювати як порушення передбачених ст. 14 ЦПК України положень про обов'язковість судових рішень. Та обставина, що сам позивач був обраний на посаду директора підприємства загальними зборами співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99» нічого не змінює. Згідно ч.4 ст.24 КзпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Таким чином, закон допускає можливість недотримання процедури оформлення укладення трудового договору, покладаючись на те, що власник або уповноважений ним орган фактично допустивши працівника до роботи виражає тим самим свою волю і прагнення укласти трудовий договір з ним. В той же час, під час звільнення з роботи закон таких послаблень не допускає - звільнення має бути оформлене відповідним рішенням, прийнятим органом, який має на це повноваження. Таким чином, дії відповідача, який з 19 листопада 2007 року і до цього часу не допускає позивача до роботи є неправомірними і такими, що порушують право позивача на працю. Згідно ч.1, ч.2, ч.5 ст.235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тому вимогу позивача про зобов'язання відповідача допустити його до роботи на посаді директора підприємства слід задовольнити повністю. Під допуском до роботи на посаді директора підприємства в цьому випадку слід розуміти передачу позивачу робочого кабінету, забезпечення його безперешкодного доступу у будь-яке приміщення чи споруду на території підприємства, передачу позивачу усіх документів на будь-яких носіях, в тому числі електронних, технічних засобів, атрибутів, зокрема печатки, необхідних і достатніх для повноцінного здійснення передбачених Статутом підприємства повноважень директора. Щодо вимоги позивача про визнання рішення зборів співвласників про його звільнення незаконним, то суд правову оцінку цьому рішенню дав і для відновлення порушеного права позивача цього достатньо. З огляду на викладене вище суд визнає обгрунтованою вимогу позивача про оплату йому вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2007 року по цей час. Вимушений прогул розпочався у понеділок, 19 листопада 2007 року. Останніми двома календарними місяцями роботи позивача, що передують вимушеному прогулу, є березень, квітень 2007 року. Згідно довідки Колективного підприємства «Будматеріали-99» № 12 від 22 червня 2007 року у березні 2007 року позивач відпрацював 21 робочий день і отримав заобітну плату 1150 грн., у квітні 2007 року відпрацював 20 робочих днів і отримав заробітну плату 1610 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача у березні-квітні 2007 року складала 67 грн. 32 коп.((1150 + 1610) : 41). З 1-го березня 2008 року посадовий оклад директора підприємства, як видно з штатного розпису підприємства на 2008 рік, підвищився і складає 4000 грн. Коефіцієнт підвищення порівняно з посадовим окладом директора, передбаченого штатним розписом на 2007 рік (1610 грн.) складає 2,4845 (4000 : 1610). Таким чином, за період з 19 листопада 2007 року по 29 лютого 2008 року оплата позивачу за час вимушеного прогулу позивачу складатиме 4914,36 грн. (73 робочих дні у періоді х 67,32 (середньоденний заробіток до підвищення окладу)). За період з 01 березня 2008 року по 29 травня 2008 року оплата позивачу за час вимушеного прогулу позивачу складатиме 9868,34 грн. (59 робочих дні у періоді х 167,26 (середньоденний заробіток відкоригований на коефіцієнт підвищення посадового окладу 2,4845 (67,32 х 2,4845)). Разом на користь позивача слід стягнути оплату за час вимушеного прогулу в сумі 14782 грн. 27 коп. (4914,36 грн. + 9868,34 грн.). Щодо строку позовної давності, то він позивачем пропущений, однак, є підстави для його поновлення. Згідно ч.1 ст.233 КзпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач дізнався про порушення свого права 19 листопада 2007 року. Отже, строк звернення до суду закінчився 19 лютого 2008 року. Згідно ст. 234 КзпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний в місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Постановою від 18 грудня 2007 року начальник ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції скасував за протестом прокурора постанову державного виконавця від 26 листопада 2007 року про закінчення виконавчого провадження по виконання виконавчого листа суду про поновлення позивача на посаді директора КП «Будматеріали-99» з 03 липня 2007 року. Постановою державного виконавця від 18 грудня 2007 року виконавче провадження було відновлене. Відповідач оскаржив вказану постанову до суду. Ухвалою суду від 21 лютого 2008 року постанова начальника ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції була скасована, наслідком чого стало закінчення виконавчого провадження. Позивач звернувся до суду з позовом 05 березня 2008 року. Таким чином, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа суду про поновлення позивача на посаді директора КП «Будматеріали-99» з 03 липня 2007 року залишалось відкритим до закінчення тримісячного строку звернення до суду, що перешкоджало позивачу пред'явити в судовому порядку вимогу про зобов'язання допустити його до роботи та визначитись з іншими вимогами. Зазначені причини пропуску строку звернення до суду слід визнати поважними, тим більше, що термін пропуску є незначним, а порушення права позивача на працю за своєю суттю є триваючим. Отже, строк звернення до суду щодо вимог позивача до Колективного підприємства «Будматеріали-99» про допуск до роботи, визнання незаконним рішення загальних зборів співвласників Колективного підприємства «Будматеріали-99», оплату вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди слід поновити, визнавши поважними причини його пропущення. Згідно ч.1 ст.237-1 КзпП України відшкодуання власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає переконливими твердження позивача, що внаслідок протиправних дій відповідача, якими його позбавлено можливості працювати і мати заробіток, йому завдана моральна шкода у виді переживань від усвідомлення факту порушення його права, необхідності звертатися за судовим захистом, переживань за благополуччя своєї сім'ї, яка позбулася джерела доходів. До того ж, він вже не вперше за останній рік змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, порушених відповідачем, що підсилює переживання. Протиправні дії відповідача безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 900 грн., тобто в меншій сумі, ніж просив позивач. У зустрічному позові Колективного підприємства «Будматеріали-99» до [PERSON] про визнання незаконним рішення загальних зборів працівників Колективного підприємства «Будматеріали-99» слід відмовити повністю. Оспорювані рішення від 09 листопада 2007 року та від 09 лютого 2008 року є рішеннями загальних зборів працівників КП «Будматеріали-99», а не особистими рішеннями [PERSON], тому пред'явлення до нього вимог визнати ці рішення недійсними є абсолютно нелогічною і необгрунтованою дією. Судові витрати, які слід стягнути з відповідача в дохід держави, складаються з 68 грн. судового збору (51 грн. + 8 грн. 50 коп. + 8 грн. 50 коп. - за кожну позовну вимогу) та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Outcome: partial