Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-09 00:00:00

Позов мотивований тим, що внаслідок проведеної ревізії ТВБВ № 4558 Філії - Нижньогірського відділення № 4558 ВАТ «Ощадбанк» за період 01.09.2005 року по 01.07.2007 року встаноілено розбіжності між записами в ощадних книжках, на особистих рахунках і заявами на видачу грошей по рахункам 35 вкладників на суму 20 496,21 гривень, що відбулося внаслідок протиправних дій старшого контролера -касира [PERSON] . На підставі посадової інструкції [PERSON] несе персональну повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності майна, зокрема грошових коштів. Ревізією встановлено, що [PERSON] у процесі роботи допускалися грубі порушнення операційно касових правил, внаслідок чого по ряду рахунків клієнтів виникли розбіжності руху в ощадних книжках вкладників з рухом в лицевих рахунках та заявами на видачу готівки. Розмір заподіяної підприємству шкоди визначають за фактичними втратами на підставі бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних ціностей за вирахуванням зносу згідно встановленним нормам, що підтверджуться довідкою № 13 - 09 / 251 від 29.10.2007 року про шкоду, заподіяну [PERSON] у розмірі 19 880, 00 гривень, яка відображена на рахунках банку. Вимагає у відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача 20 080,00 гривень, зокрема завдану банку шкоду, судовий збір та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала. Просить позов задовольнити. Пояснила, що діями відповідачки шкоду причинено клієнтам банку, пред якими банк виставив дебіторську заборгованність. Щоб погасити цю заборгованність банк на особисті рахунки клієнтів зачислено суми, які викрадано [PERSON]. Клієнти зверталися до банку з приводу виплати їм вкрадених [PERSON] грошей, але банк їм відмовив, мотивуючи тим, що виплатять борг, коли отримають рішення суду про стягнення боргу з банка на користь вкладників. Оскільки у банка є договорні обов ̓язки перед вкладниками , вони бажають стягнути ці гроші з відповідачки, а потім відшкодувати їх вкладникам. Реально вкладникам гроші поки що не виплачували. Відповідач позовні вимоги не визнала , пояснила, що власну провину перед вкладниками банку визнає , вона виплачує гроші за рішеннями суду на користь вкладників та буде надалі виплачувати. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд знаходить позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню виходячи з наступного. Постановою Нижньогірського райсуду про звільнення відповідачки [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 «б» Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року підтверджується винність відповідача в спричиненні матеріальної шкоди вкладникам ВАТ «Ощадбанк». Рішеннями Нижньогірського райсуду від 25 жовтня 2007 року та від 29 травня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь вкладників ВАТ «Ощадбанк» [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON], які набрали законної сили стягнуто шкоду, яку відповідач вчинила своїми кримінальними діями. Відносно вказаних вкладників вимоги позову включають у себе повторне стягнення з відповідачки вказанних грошових сум, але вже на користь банку, що не припустимим. Позивач не довів суду, що вказані вкладники зверталися до нього з вимогами про відшкодування шкоди, спричиненою [PERSON], за рахунок банку і ці вимоги банком задоволенні. Частина вимог позивача включає у себе вимоги про стягнення грошей з [PERSON] на передбачувану виплату грошей у подальшому при умові стягненні їх судом на користь вкладників банку. Відносно цих вимог, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду не враховано вимог ст. 130 ч.2 КЗпП України, якою встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями працівника. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» роз ̓ яснено, що треба розуміти під поняттям прямої дійсної шкоди, зокрема це проведення зайвих, тобто викликаних внаслідок порушення працівником трудових обов ̓ язків, грошових виплат . Судом безперечно встановлено і це підтвердила у судовому засіданні представник позивача, що ВАТ «Ощадбанк» ніяких грошових виплат постраждалим вкладникам не провів, гроші з їх особистих рахунків, незважаючи на звернення з відповідними заявами, не виплатив. Таким чином, позивачем не доведено, яку матеріальну шкоду заподіяно безпосередньо ВАТ «Ощадбанк» . Суд не погоджується з доводами позивача, який вважає, що спричинена йому шкода складається з формування ВАТ «Ощадбанк» Резервного фонду на суму шкоди, нанесеної [PERSON] вкладникам банку, та зарахуванням грошей цього Резервного фонду на особисті рахунки постраждалих клієнтів банку. Вказані позивачем операції є наслідками внутрішньої політикі банку, які не потягнули за собою втрату ВАТ «Ощадбанк» власних активів. Наміри ВАТ «Ощадбанк» у подальшому, при отриманні грошей від [PERSON], виплатити їх вкладникам не можуть бути підставою для підтвердження наявності матеріальної шкоди, про яку йдеться у позові. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed