Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить постановити рішення, яким визнати договір поруки № 10/10-П-03, укладений ВАТ “Кредиттпромбанк” 27 березня 2003 року з ним припиненим у зв”язку з зміною зобов”язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, посилаючись на те, що 27.03.2003 року між ним та відповідачем був укладений договір поруки, у відповідності з умовами якого він зобов”язується солідарно відповідати перед останнім за зобов”язаннями ПП “ТВК “Лілея” за кредитним договором від 26.03.2003 року, укладеним між ВАТ “Кредит промбанк” та третьою особою ПП ТВК “Лілея”, але він, як поручитель, умови додаткових угод до вищезазначеного Кредитного договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредит, які є істотними умовами договору, не підписував, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя перед кредитором (ВАТ “Кредит промбанк”). Крім того, ним, як поручителем, не підписувався графік погашення простроченої заборгованості ПП ТВК “Лілея” перед ВАТ “Кредитпромбанк” за кредитним договором від 26.03.2003 року, що також призвело до збільшення його відповідальності перед відповідачем. Позивач в судовому засіданні пітримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що доводи позивача про наявність підстав для припинення договору поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є необгрунтованими і такими, що не відповідають погодженим умовам Кредитного договору та Договору поруки, оскільки на момент підписання кредитного договору, Договору поруки та додаткових угод № 1, № 2 до Кредитного договору, а також графіку погашення простроченої заборгованості позивач був власником, керівником третьої особи ПП ТВК “Лілея”, тобто зазначені документи підписувалися однією особою , а саме позивачем [PERSON], тому поручителю були відомі ті документи , які підписані представником ПП ТВК”Лілея” - [PERSON] Представник третьої особи ПП “ТВК “Лілея” Дорощук В.І., який діє на підставі рішення , підписаного [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 26.03.2003 року між ВАТ “Кредит промбанк” та ПП “Торгівельно-виробнича компанія “Лілея”, в особі Директора [PERSON] був укладений Кредитний договір № 10/28-КЛТ-03, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредити протягом дії цього Договору в межах загальної суми 7 000 000 грн. 00 коп. , а позичальник зобов'язується повернути їх. Термін користування кожним окремим кредитом (траншем) визначається додатковими угодами до цього Договору. 26.03.2003 року між ВАТ “Кредит промбанк” та ПП “Торгівельно-виробнича компанія “Лілея”, в особі Директора [PERSON] були укладені Додаткові угоди № 1 та № 2 до вищезазначеного кредитного договору, якими встановлені строки та графік погашення заборгованості за кредитом. 27.03.2003 року між ВАТ “Кредит промбанк” та громадянином [PERSON] був укладений Договір поруки № 10/10-П-03, відповідно до якого поручитель (позивач) зобов”язується солідарно відповідати перед Баноком за зобов”язаннями ПП “ТВК “Лілея” за кредитним договором № 10/28-КЛТ-03 від 26.03.2003 року, укладеним між Банком та ПП “ТВК “Лілея”, в особі Директора [PERSON] Рішенням Ржищівського міського суду Київської області з [PERSON] на користь ВАТ “Кредит промбанк” за невиконання вищезазначених договорів стягнуто суму кредиту, суму несплачених відсотків та суму пені, а всього 6 866 753 грн. 69 коп., при цьому зазначене судове рішення постановлено на користь ВАТ „Кредитпромбанк” саме на підставі договору поруки , за яким [PERSON] , як фізична особа має солідарну відповідальність перед банком за забов”язаннями ПП „ТВК „Лілея”. Таким чином , спірний договір поруки від 27.03.2003 року був предметом судового спору і відповідно до ст. 61 ЦПК України , обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набело законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких участь беруть ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини . Крім того, як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2005 року вина [PERSON] у наданні ним, як засновником суб”єкта підприємницької діяльності та власником суб”єкта підприємницької діяльності за відомо неправдивої інформації банкам з метою одержання кредитів, тобто шахрайство з фінансовими ресурсами, доведена в ході судового розгляду справи та останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358 КК України. Посилання позивача на те, що він, як поручитель, умови додаткових угод до Кредитного договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредит, які є істотними умовами договору, не підписував, та крім того, ним, як поручителем, не підписувався також і графік погашення простроченої заборгованості ПП ТВК “Лілея” перед ВАТ “Кредитпромбанк” за кредитним договором від 26.03.2003 року, що призвело до збільшення його відповідальності перед відповідачем, суд не приймає до уваги, оскільки на момент підписання кредитного договору, Договору поруки та додаткових угод № 1, № 2 до Кредитного договору, а також графіку погашення простроченої заборгованості позивач був власником, керівником третьої особи ПП ТВК “Лілея”, тобто зазначені документи підписувалися однією фізичною особою - позивачем по справі [PERSON] На підставі вищенаведеного, суд вважає посилання позивача на ч. 1 ст. 559 ЦК України необгрунтованими і такими, що не відповідають погодженим умовам Кредитного договору та Договору поруки. Крім того, суд вважає, що позивачем відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивач не навів переконливих доказів порушення його прав або ж законних інтересі, з боку відповідача, визначених діючим законодавством. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не встановлено порушень особистих прав і свобод позивача зазначеним в позові відповідачем і тому в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed