Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] в жовтні 2007 року звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання заповіту від 28.12.2004 року, складеного від імені її батька [PERSON] , який помер [INFO] року в м.Чернівці, на ім»я відповідачки [PERSON] частково недійсним в &frac12; частині обсягу спадщини, що має успадкуватися за заповітом. Під час слухання справи позивачка змінила позовні вимоги. А саме, просила визнати за нею право власності на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS], посилаючись на те, що під час розгляду справи в суді нею була отримала відповідь Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації за №1220 від 7 травня 2008 року, з якої вбачається, що її батько [PERSON] став власником спірного будинковолодіння 11 листопада 1986 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.1986 року, виданого 1-ю Чернівецькою державною нотаріальною конторою, реєстр №1-1287. До цього часу зазначене будинковлодіння на підставі договору дарування від 23.11.1939 року належало її бабці [PERSON]. 15.09.1986 року вказаний договір дарування був замінений на свідоцтво про право власності на житловий будинок на її ім'я. Первинна інвентаризація будинку відбулась у 1966 році. На момент видачі свідоцтва про право власності, на земельній ділянці, що закріплена за будинком [ADDRESS] зафіксовано розташування: житлового будинку літ. "А" з підвалом та верандою, загальною площею 140,0 кв.м., житловою площею 57, 40 кв.м, сараю літ. "Б", "В", "Д", вбиральня, літ. "Г", криниці літ №1 та самовільно побудований гараж літ. "Е". Згідно інвентаризаційної справи загальна та житлова площа вказаного будинку збільшилась на 2,10 кв.м по причині переобладнання опалювальних приладів. Підтвердженням цього є копія інвентарної справи, де зроблена відмітка про внесення змін від 24.04.1979 року. Зазначені добудови сараїв літ. "Б", "В", "Д", вбиральні, літ. "Г", криниці літ №1 , гаражу літ. "Е", а також збільшення загальної та житлової площі були зроблені сумісно її батьками. Так, 12 лютого 1967 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між її батьками - [PERSON] та [PERSON]. На цей час в будинку проживали її дід та баба ( батьки її тата). Дід - [PERSON] помер [INFO] році у віці 84 років. Баба - [PERSON] померла [INFO] року у віці 82 років. Підтвердженням цього є додані до позовної заяви копії свідоцтв про смерть. В зв'язку з тим, що дід та баба були непрацездатні, похилого віку обов'язки по утриманню будинковолодіння були покладені на її батьків. На протязі 1970-1985 років були зроблені наступні будівельні роботи : три рази зроблений ремонт фасаду в житловому будинку, а саме штукатурка та покраска стін, замінена підлога, замінені вікна та двері, замінений повністю каркас даху та перекритий з шиферу на металеві листи, добудовані сараї літ. "Б", "В", "Д", вбиральні, літ. "Г", криниці літ №1 , гараж літ. "Е", а також збільшено загальну та житлову площу на 2, 10 кв.м, проведене в будинок газове опалення та вода. Підтвердженням того, що її мати постійно проживала та була зареєстрована в спірному будинку є довідка КЖРЕП №5 за №1635 від 19.05.08 р. В підтвердженні того, що її мати працювала та витрачала свої кошти за ремонт та добудову спірного будинковолодіння є довідка Чернівецької обласної державної телерадіокомпанії №57 від 19.05.2008 року, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно працювала в Чернівецькому радіо телецентрі з 14 серпня 1970 року по 4 травня 1981 рік. Крім цього, дані обставини можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред.1969 року) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред.1969 року) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п.23 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року - майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Таким чином, вважає, що будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю її батьків. [INFO] року померла її мати - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина та відповідно до закону вона є спадкоємцем першої черги. Враховуючи рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, вважає, що вона успадкувала &frac14; частину будинковолодіння по [ADDRESS]. Просила визнати за нею право власності на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS]. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному об»ємі та дали пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 1984 по травень 1986 року вона жила в спірному будинку з її першим чоловіком на квартирі у батьків позивачки. Води в будинку тоді не було. Крім цього, померлий [PERSON], який був її другим чоловіком , розповідав їй, що його дружина була дуже хвора і вся її пенсія переводилась їй на книжку, а лікував її він за свої гроші. А також покійний [PERSON] розповідав їй, що в 1986 році прийшли родичі його дружини - [PERSON] - та попросили її підписати чек, після чого зняли з книжки та присвоїли собі всі її гроші, приблизно 11000 руб. Не заперечувала того факту, що при житті матері позивачки проводились поточні ремонти спірного будинку, але по суті нічого не перебудовувалось та не добудовувалось. Про це їй також відомо зі слів її покійного чоловіка [PERSON]. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні також не визнала пощовні вимоги і пояснила, що тільки в 1986 році померла бабка позивачки та 11.11.1986 року було видано свідоцтво про право власності за законом на покійного батька позивачки. Тобто, на той момент, коли покійний став власником спірного будинку, його дружина уже була повністю непрацездатна і не могла нічого вкладати в цей будинок. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що в 1964 році вона приїхала в м.Чернівці. Пам»ятає, що через декілька років одружилися батьки позивачки та стали проживати в будинку батьків [PERSON] [ADDRESS], після чого батьки позивачки стали ремонтувати будинок, переобладнали сарай під гараж , побудували колодязь, провели воду. А також матір позивачки постійно робила в будинку поточні ремонти та побілки. Батьки ж [PERSON] на той час вже були похилого віку та нічого не робили в будинку. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є рідною сестрою покійної матері позивачки. Ствердила, що їй відомо, що її покійна сестра, мати позивачки, під час подружнього життя в будинковолодінні [ADDRESS] разом з її чоловіком проводили газ, воду, замінили дах, прорізали вікно, перекладали в будинку підлогу, бетонували сходи, добудували сарай. Однак сказати в яких саме роках це було зроблено вона не може. При цьому, її сестра працювала і також вкладала в будівництво свої гроші. Свідок [PERSON] та [PERSON] дали в судовому засіданні покази аналогічні показам свідка [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що покійного батька позивачки [PERSON] знає з 1958 року. Пам»ятає, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] знаходилось в непоганому стані. Ремонт в даному будинку батьки позивачки робили косметичний, добудов не було. Однак був зроблений ремонт веранди та сходів, побудований новий туалет та відремонтований сарай. Однак, сказати точно в яких це було зроблено роках він не може. Покійний [PERSON] на той час працював разом зі своєю дружиною. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, їх представників [PERSON] та [PERSON], покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що власником будинковолодіння [ADDRESS] була [PERSON] на підставі договору дарування від 23.11.1939 року. 15.09.1986 року вказаний договір дарування був замінений на свідоцтво про право власності на житловий будинок на її ж ім'я. [INFO] року вона померла . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 11.11.86 року, власником цього будинковолодіння став її син [PERSON] - батько позивачки. [PERSON] 12.02.1967 року одружився із [PERSON], яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON]. Після реєстрації шлюбу подружжя оселилось у будинку, що належав [PERSON] - матері [PERSON] 4.04.1969 р. у молодого подружжя [PERSON] народилась донька -[PERSON] - позивачка у справі. [PERSON] та [PERSON] працювали у Чернівецькому радіо- телецентрі. [PERSON] працювала з 1970 по 14.05.1981 року. В зв'язку з хворобою, що призвела до інвалідності, вона звільнилася . З 5.05.1981 року їй була встановлена інвалідність другої групи, а з 1.06.1986 року довічно - інвалідність 1 групи. За висновком МСЕК при встановлені інвалідності 1 групи вона потребувала стороннього догляду на нагляду. 27 березня 1992 року вона померла. За час проживання у будинку [PERSON] та [PERSON] брали участь у поліпшеннях будинку, ремонті та будівництві господарських споруд. За їх участю був проведений газ, водопровід, відремонтована стіна, замінена підлога, встановлені вікна та двері, побудований колодязь, перебудований із сараю дерев'яний гараж, перекладені пічки, внаслідок чого корисна площа будинку збільшилась на 2 кв.м. Як зазначила позивачка у позовній заяві, роботи по поліпшенню будинку виконувались її батьком та матір'ю у період з 1970 по 1985 рік. Однак допитані у справі свідки, а також позивачка не назвали конкретно жодного періоду часу, коли саме ці роботи були проведені. Більше того, як видно із долученої до справи архівної копії рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 15 червня 1979 року за № 289/14 та додатку №2 до нього, самовільне переобладнання житлової кімнати під кухню проводила власниця будинку [PERSON] У цей період [PERSON] не був власником житлового будинку. Відповідно до ст. 77. КпШС України , чинного на момент виникнення спірних правовідносин, за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. А тому суд вважає, що поліпшення, які були проведені у будинку за участю подружжя [PERSON] та [PERSON] у період з 1970 по 1985 рік не створювали для них права власності на цей будинок, який належав особисто [PERSON] Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Однак спори між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну розміру часток можуть бути задоволені, якщо учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради народних депутатів і за згодою решти учасників спільної власності на будинок (ст. 119 Цивільного кодексу УРСР). Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Як встановлено у справі, [PERSON] за життя своє свекрухи [PERSON] не була співвласницею спірного будинку, а тому проведені за її участю роботи по поліпшенню будинку не є підставою для виникнення у неї права власності на цей будинок. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні не доведено, що після того, як власником будинку [ADDRESS] по праву спадкування став [PERSON], в ньому проводились роботи по його поліпшенню. При цьому, як встановлено по матеріалам справи, на момент набуття права власності на будинок [PERSON] його дружина була непрацездатною - інвалідом 1 групи і за станом здоров'я потребувала стороннього догляду та нагляду, отримувала невелику пенсію, а отже не могла брати участь у роботах по поліпшенню будинку ні фізично, ні матеріально. За таких обставин у суду немає підстав до застосування положень ст.25 КпШС УРСР, згідно якої якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно і не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на &frac14; частину цього будинку як спадкоємиці першої черги після смерті її матері. За наведених обставин , суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed