Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-28 00:00:00

[PERSON]. звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на вбудоване-прибудоване нежитлове приміщення під літерою «А», згідно технічного паспорту, загальною площею 139,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що складається з: 1 поверху: 1 - коридор площею 4,4 кв.м., 2 - кабінет площею 10,1 кв.м., 3 - кабінет площею 30,8 кв.м., 4 - туалет площею 1,9 кв.м., 5 - коридор площею 10,4 кв.м., 6 - кабінет площею 7,8 кв.м., 7 - кабінет площею 24,6 кв.м.; підвалу: 8 - кабінет площею 37,1 кв.м., 9 - туалет площею 1,7 кв.м.; І - підвал площею 9,8 кв.м.; ІІ - допоміжне приміщення площею 1,3 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. На підставі договорів купівлі-продажу, укладених між власниками квартир зазначеного будинку та позивачем, останнім були придбані у власність частки співвласників будинку у праві спільної власності на допоміжні приміщення. Також позивачем було одержано згоду співвласників будинку на виділ йому у натурі його частки у спільній власності, а саме частини вбудованого нежитлового приміщення (підвалу), площею 38,1 кв.м. В подальшому позивач здійснив реконструкцію належного йому на праві власності нерухомого майна. Оскільки будівельні роботи були здійснені позивачем з відхиленням від проекту та без одержання дозволу на їх виконання, нерухоме майно, побудоване під час реконструкції, вважається самочинним будівництвом, право власності на яке може бути визнано у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідачів позов не визнав, посилаючись на те, що підвальне приміщення, розташоване за адресою: Одеська обл., [ADDRESS], належить Іллічівській міській раді Одеської області на праві власності та використовується Іллічівським міським управлінням житлово-комунального господарства. Крім того, представник відповідачів зазначив, що спірне приміщення не відноситься до складу допоміжних приміщень, які є об'єктом права спільної власності власників квартир багатоквартирного будинку. Здійснення позивачем самовільної реконструкції зазначеного підвального приміщення порушує права та законні інтереси відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 31.05.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON]., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 3925, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 627673, та зареєстрованого КП „Бюро технічної інвентаризації” м. Іллічівська 02.06.2005р., про що у реєстровій книзі № ПР 38 зроблено запис за реєстровим № 174 на сторінці 256 (а.с. 9-12), [PERSON]. є власником квартири [ADDRESS]. На підставі листа КП „Бюро технічної інвентаризації” м. Іллічівська № 14-542 від 05.07.2005р. (а.с. 14) та висновку КП „Бюро технічної інвентаризації” м. Іллічівська від 05.09.2005р. (а.с. 13) про визначення складу загального та неподільного майна будинку № [ADDRESS]та проведення розрахунку часток у спільному майні, що належить на праві спільної власності власникам квартир зазначеного будинку, позивач уклав договори купівлі-продажу (а.с. 15-44) часток у праві спільної часткової власності на допоміжні приміщення із власниками квартир зазначеного будинку, у розмірі, достатньому для виділення йому у натурі частки із спільного майна, а саме частини вбудованого нежитлового приміщення (підвалу), площею 38,1 кв.м., яке знаходиться під квартирою, що належить позивачу на праві власності. Також виділення у натурі зазначеного приміщення було погоджено позивачем із власниками квартир будинку, які є співвласниками його допоміжних приміщень. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Також відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” від 19.06.1992р. № 2482-ХІІ власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Згідно з Рішенням Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004р. у справі № 1-2/2004 за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками його допоміжних приміщень (горища, підвалу та ін.). Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. резолютивної частини зазначеного Рішення допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Згідно розділу XII Конституції України рішення Конституційного суду України з тлумачення нормативних актів України носять офіційний характер, тобто є джерелом права України та мають найвищу законну силу. Рішення з офіційного тлумачення Конституції України та законів України Конституційним Судом України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Судом встановлено, що спірне нежиле підвальне приміщення, розташоване за адресою: Одеська обл., [ADDRESS], належить до складу допоміжних приміщень зазначеного будинку, а тому є об'єктом права спільної власності власників квартир вказаного будинку. Таким чином, суд вважає безпідставним та необґрунтованим ствердження представника відповідачів про те, що зазначене приміщення не є допоміжним та належить на праві власності Іллічівській міській раді Одеської області. До того ж представником відповідачів не надано доказів, які б підтверджували набуття Іллічівською міською радою Одеської області права власності на спірне приміщення в порядку, передбаченому законодавством України. Згідно зі статтею 19 Закону України „Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку” від 29.11.2001р. № 2866-ІІІ спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач правомірно набув право власності на частки у праві спільної часткової власності на допоміжні приміщення, що належать власникам квартир вищезазначеного будинку, та здійснив їх виділення у натурі відповідно до вимог законодавства України. Також судом встановлено, що згідно розпорядження Іллічівського міського голови № 307 від 13.04.2007р. (а.с. 45) [PERSON]. було надано дозвіл на проектування реконструкції квартири [ADDRESS] з розширенням лоджії і улаштуванням окремого входу з ґанком під офіс, з виконанням робіт по благоустрою, рекламі та освітленню прилеглої території. На підставі зазначеного розпорядження позивачем було отримано в Управлінні архітектури та містобудування Іллічівської міської ради Одеської області архітектурно-планувальне завдання № 40 від 22.05.2007р. (а.с. 46-51) та замовлено проект реконструкції вказаної квартири. Після розробки проект реконструкції було погоджено в Управлінні архітектури та містобудування Іллічівської міської ради Одеської області (висновок № 013-17-71 від 22.05.2007р. (а.с. 52-54), у відділу наглядово-профілактичної діяльності Іллічівського міського управління ГУ МНС України в Одеській області (висновок експертизи № 23 від 15.05.2007р. (а.с. 55), в Центральній СЕС на водному транспорті (висновок № 112 від 29.05.2007р. (а.с. 56-57), в Територіальному управлінні державної інспекції з енергозбереження по Одеській області (експертний висновок № 18-15/1128/07/РП (а.с. 58-59), в ДП „Чорноморський експертно-технічний центр” (висновок експертизи № 51.-01.-31.-1584.07 від 31.05.2007р. та від 04.07.2007р. (а.с. 60-63). Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області № 618 від 31.05.2007р. [PERSON]. було погоджено проведення реконструкції квартири [ADDRESS] з розширенням лоджії і улаштуванням окремого входу з ґанком під офіс, з виконанням робіт по благоустрою, рекламі та освітленню прилеглої території. Позивач під час проведення реконструкції належної йому на праві власності квартири з приєднанням до неї вищезазначеного підвального приміщення здійснив будівництво нерухомого майна, яке відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП „Бюро технічної інвентаризації” м. Іллічівська станом на 17.09.2007р., інвентарний № 20374, реєстровий № 174-ПР38-256 (а.с. 65-70), складається з вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення під літерою «А» загальною площею 139,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]-Н, що складається з: 1 поверху: 1 - коридор площею 4,4 кв.м., 2 - кабінет площею 10,1 кв.м., 3 - кабінет площею 30,8 кв.м., 4 - туалет площею 1,9 кв.м., 5 - коридор площею 10,4 кв.м., 6 - кабінет площею 7,8 кв.м., 7 - кабінет площею 24,6 кв.м.; підвалу: 8 - кабінет площею 37,1 кв.м., 9 - туалет площею 1,7 кв.м.; І - підвал площею 9,8 кв.м.; ІІ - допоміжне приміщення площею 1,3 кв.м. Оскільки будівництво вищезазначеного нерухомого майна було здійснено позивачем з відхиленням від проекту та без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог ст.ст. 24, 29 Закону України „Про планування і забудову територій” від 20.04.2000р. № 1699-III, ст.ст. 5, 18 Закону України „Про основи містобудування” від 16.11.1992р. № 2780-XII, ст.ст. 4, 7, 9, 27 Закону України „Про архітектурну діяльність” від 20.05.1999р. № 687-XIV та п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, воно за аналогією вважається самочинним будівництвом та має правові наслідки, передбачені ст. 376 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Виходячи із змісту ч. 4 ст. 376 ЦК України, у разі відсутності заперечень власника земельної ділянки проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, на вимогу такої особи суд може визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, за умови якщо це не порушує права інших осіб. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 109 від 12.05.2008р. (а.с. 84-89), проведеної судовим експертом [PERSON]., який має вищу технічну освіту та кваліфікацію судового експерта за спеціальністю „Дослідження об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів (свідоцтво № 1161 від 26.09.2007р.), вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Одеська обл., [ADDRESS]-Н відповідає вимогам, нормам і стандартам, які встановлюються для будівництва такого нерухомого майна. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного права гарантується ст. 16 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved