Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-29 00:00:00

23 листопада 2006 року позивач звернувся до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач доводиться йому сестрою. За життя їх батьків, [PERSON], [PERSON], ними було побудовано [ADDRESS]. Згодом земельна ділянка під будинком також була приватизована. 10.06.2004 р. батько сторін помер, після чого відкрилася спадщина на &frac12; частину домоволодіння. Ще за життя батько сторін склав заповіт на все своє майно на ім'я відповідача, проте через те, що його дружина на час його смерті була непрацездатної, вона є також спадкоємцем на &frac14; частину майна померлого. Для оформлення спадкових прав [PERSON]виконала всі дії, проте не встигла отримати відповідне свідоцтво, оскільки 29.03.2006 р. померла. За свого життя мати склала заповіт на все своє майно на ім'я позивача. Таким чином, після смерті матері відкрилася спадщина на 5/8 часток домоволодіння. У зв'язку з цим позивач звернувся до нотаріуса, проте йому було відмовлено, що є причиною звернення позивача до суду із цим позовом (а.с.а.с. 4 - 8). 18 липня 2008 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на 7/12 часток спадкового домоволодіння та земельної ділянки, скасувати в частині 1/12 частини видані на ім'я відповідача свідоцтва про право на спадщину на &frac12; частку домоволодіння та земельної ділянки, скасувати видане на ім'я відповідача додаткове свідоцтво про право на спадщину на &frac12; частку домоволодіння. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті батька, незважаючи на заповіт, мати сторін також мала отримати спадкові права на 1/12 частку як непрацездатний член сім'ї спадкодавця. [PERSON]прийняла спадщину, але не встигла оформити свої права, а тому, на думку позивача, 1/12 частка спадкового майна також має входити до загальної спадкової маси (а.с.а.с. 149 - 153). 30 липня 2008 року позивач знову уточнив свої вимоги і просив не скасувати оспорювані свідоцтва про право на спадщину, а визнати їх недійсними. Позивач, його представник у судовому засіданні заявлений позов підтримали у повному обсязі. Відповідач, її представник не заперечували проти визнання за позивачем права власності на &frac12; частку домоволодіння. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що [INFO]. між [PERSON] та [PERSON] (батьки сторін) було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження, виданого [INFO]. Ново-Олександрівською сільською Радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 4). При цьому [PERSON] прийняла прізвище чоловіка (а.с. 15). 20 липня 1957 року Виконавчий комітет Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих прийняв рішення про надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва жилого будинку площею 800,0 м2 (а.с. 13). 25 липня 1957 року між [PERSON]. та Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих було укладено договір про надання у безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно. За цим договором [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 800,0 м2 за адресою:[ADDRESS] (нинішня адреса) (а.с.а.с. 11, 12, 56, 57). Згодом батьки сторін побудували на наданій земельній ділянці [ADDRESS]. 30 липня 1980 року у КП «ДМБТІ» було зареєстроване право власності [PERSON] на домоволодіння, що підтверджується відповідним штампом на зворотньому боці договору (а.с. 12-звор.). 05 липня 1995 року [PERSON] склав заповіт на все своє майно на користь відповідача. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON]. і зареєстрований у реєстрі за № 3-1735 (а.с. 49). 20 жовтня 1997 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], за яким останній набув право власності на земельну ділянку під спірним домоволодіння (а.с.а.с. 14, 59). 10 червня 2004 року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21.06.2004 р. відділом РАЦС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис № 592) (а.с.а.с. 16, 45). Після смерті [PERSON] [PERSON]розпочала оформлення своїх спадкових прав як непрацездатного спадкоємця за законом, про відповідного свідоцтва не отримала (а.с.а.с. 9, 10, 20). 12 березня 2006 року [PERSON]склала заповіт на все своє майно на користь позивача. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 286 (а.с. 18). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 04.04.2006 р. Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис № 396) (а.с. 17). 08 квітня 2006 року позивач звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON](а.с.а.с. 38, 42). 08 листопада 2006 року третя особа своєю постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві відмовила, оскільки на момент смерті [PERSON]не була виділена її частка у спільному домоволодінні (а.с. 22). 28 листопада 2006 року відповідач звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 44). Того ж дня третя особа видала на ім'я відповідача свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким остання набула право власності на &frac12; частку спірного домоволодіння після смерті [PERSON] Свідоцтво було зареєстроване у реєстрі за № 3-3941 (а.с. 60). Того ж дня третя особа видала на ім'я відповідача свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким остання набула право власності на &frac12; частку спірної земельної ділянки після смерті [PERSON] Свідоцтво було зареєстроване у реєстрі за № 3-3939 (а.с. 61). 04 січня 2007 року третя особа видала на ім'я відповідача додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким остання набула право власності на &frac14; частку спірного домоволодіння після смерті [PERSON] Свідоцтво було зареєстроване у реєстрі за № 3-8 (а.с. 66). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю Української РСР, Цивільним кодексом України. В силу ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР під час поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка рівні, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]безумовно розповсюджується на спірне домоволодіння, а частки подружжя в ньому є рівними. Таким чином, після смерті кожного з них спадковим майном є &frac12; частка домоволодіння. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ураховуючи вказане, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON]право на спадкування належної їй &frac12; частки виникло у її сина, [PERSON], оскільки саме на нього нею був складений заповіт. Зважаючи на те, що за свідоцтвами про право власності на спадщину від 28.11.2006 р. відповідач вже набула спадкові права на &frac12; частку домоволодіння та земельної ділянки, видане їй 04.01.2007 р. додаткове свідоцтво про право власності на спадщину за законом порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому має бути визнане недійсним. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом було встановлено, що позивач протягом шести місяців з дня смерті [PERSON]звернувся до третьої особи, а тому, у розумінні закону, він прийняв спадщину. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на &frac12; частку спадкового майна також підлягає задоволенню, оскільки він прийняв це майно після смерті [PERSON]та є спадкоємцем за заповітом. У відповідності з абз. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Ураховуючи викладене, суд вважає за помилкову позицію позивача та його представника щодо набуття [PERSON]права власності на 1/12 частку спадщини після смерті [PERSON] як на обов'язкову частку, оскільки відповідно до ст. 1276 ЦК України правила спадкової трансмісії до цих правовідносин не застосовуються.

Outcome: partial