Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-18 00:00:00

30 липня 2007 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спадкового майна, який в судовому засідання змінила і просила припинити право вланості відповідача на 1/12 частину нерухомого майна, визнати за нею право власності в казану частину майна та стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості вказаної частини майна, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 700 горн. за проведення експертизи та 81 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Позовні вимоги позивачка та її представник підтримали повністю і суду показали, що з 1988 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] і мають неповнолітню доньку -[PERSON],[INFO]народження. В період сумісного життя вони збудували жилий будинок з господарськими спорудами, розташований в с[ADDRESS].[INFO] [PERSON] помер і відповідно до свідоцтва про право власності їй як дружині належить &frac12; частина вказаного жилого будинку, а на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ще й 4/6 вказаного будинку з господарськими спорудами. Крім того по 1/12 частина вказаного майна на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом належать її неповнолітній донці - [PERSON] та відповідачці. Враховуючи те, що відповідачці належить незначна частина нерухомого майна, виділити яку в натурі неможливо, крім того вона забезпечення другим житлом, просили її позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали і суду дали аналогічні один одному пояснення про те, що [PERSON] дійсно належить на підставі свідоцтва про право на спадщину 1/12 частина жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого в с.[ADDRESS]. Не заперечували, що відповідачка має інше житло, але скаржилися на його якість. Тому просили відмовити позивачці у задоволенні позову з цих підстав, а також тому, що експертом невірно встановлено вартість жилого будинку бо він має другий поверх, а також тому, що при видачі свідоцтва про право на спадщину, а також при оцінці будівель експертом невірно встановлено ціну жилого будинку і не оцінено гараж, а нотаріусом не видано їй свідоцтво про право на спадщину на гараж. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] свій висновок про вартість спірного майна підтвердив повністю і пояснив, що вартість спадкового майна встановлена по існуючим ринковим цінам регіону в порівнянні з аналогічними об»єктами нерухомості і ніяких помилок, які б вплинули на висновок при складенні такого ним не допущено. Крім того, відповідно до існуючих інвентаризаційних документів на жилий будинок, а також в результаті проведеного ним огляду, встановлено, що мансарда будинку не визнана у встановленому порядку жилим приміщенням і не може бути визнана таким, бо вона не відповідає необхідним вимогам, які пред»являються до жилих приміщень. А гараж, що знаходиться на території спадкового жилого будинку, самовільно збудований і у встановленому законом порядку не зареєстрований, право вланості на нього ні за ким не визнано, тому він не підлягає оцінці та поділу. Дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що з 24 вересня 1988 року [PERSON] та позивачка перебували у шлюбі, який було зареєстровано Рубцівською сільською радою Донецької області і мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] народження (а.с.7-8,10,11). [INFO] [PERSON]помер і після його смерті поруч з іншим майном, залишилася &frac12; частина одноповерхового жилого будинку з господарськими спорудами - цегляним туалетом, цегляним сараєм та шлакоблочною літньою кухнею, розташованого в [ADDRESS], друга половина яких на підставі свідоцтва про право вланості належить позивачці (а.с.12,13). 22 грудня 2005 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстрами № 6220,6221 посвідчено свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], відповідно до яких поруч з іншим спадковим майном право на спадщину посвідчено за позивачкою на 4/6 частину жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого в[ADDRESS] та на 1/12 частину цього ж будинку за її неповнолітньою дочкою - [PERSON](а.с.14-20). 03 травня 2006 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстрами № 1962 посвідчено свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], відповідно до якого поруч з іншим спадковим майном право на спадщину посвідчено за відповідачкою на 1/12 жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого в с.[ADDRESS](а.с.21,82-84). Крім того судом встановлено, що [PERSON] забезпечена житлом, бо їй на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1996 року, належить [ADDRESS]Краснолиманської міської ради Донецької області, де вона і проживає (а.с.21). Спірний жилий будинок, по[ADDRESS]яким користуються позивачка та її неповнолітня дочка, має 2 жилі кімнати, невелику житлову площу 37,1 кв. м і відповідно до висновку будівельно технічної експертизи його вартість складає 68300 грн., а враховуючи особливості об»ємно-планувальних рішень, виділити в натурі 1/12 частину вказаного жилого будинку неможливо. Вартість 1/12 частки спірного майна складає 5692,0 грн., які позивачка попередньо внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Донецькій області (а.с.22-24,41-60,67,99). Між сторонами склалися неприязні стосунки і поділити спадкове майно в добровільному порядку позивачка та відповідачка не змогли, про що свідчать їх пояснення в судовому засіданні. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі ; 2) річ є неподільною ; 3) спільне володіння та користування майном є неможливим ; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Тому враховуючи те, що частка відповідачки у спірному жилому будинку незначна і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування майном є неможливим у зв»язку з існуванням неприязних стосунків між сторонами, припинення права вланості відповідачки на 1/12 частину спірного майна не завдасть істотної шкоди її інтересам, позивачка попередньо внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Донецькій області вартість цієї частки в сумі 5692,0 грн., - суд вважає позовні вимоги [PERSON]. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині повністю. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Незважаючи на те, що відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснюючи те, що судом неправильно встановлено вартість спірного майна, спірне майно складається з двоповерхового будинку, обидва поверхи в якому є жилі і крім того до його складу входить і гараж, що розташований на території домобудівлі, вона не надала суду жодного доказу з цього приводу, хоча суд надавав їй можливість довести вказані обставини (а.с.105-114,124). Навпаки судом встановлено, що спірне майно складається з одноповерхового жилого будинку і господарських споруд, до складу яких не входить гараж, бо він самовільно збудований і не зареєстрований у встановленому законом порядку, про що свідчать копії інвентаризаційних документів на будинок, висновок експертизи та довідки Рубцівської селищної ради, відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Краснолиманської міської ради (а.с.22-26,41-60,90-91). Тому заперечення відповідачки суд вважає недоведеними та такими, що не спростовують зібрані по справі докази. А також у зв»язку з повним задоволенням позову, відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 51 грн., визначений згідно ст.. 3 Декрету КМУ “Про державне мито” від 21.01.1993 року і витрати на інформаційно-технічне забезпечення відповідно до ст..81 ЦПК України та постанови КМУ від 21.12.2005 року № 1258 “Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ та їх розмір в сумі 30 грн., сплачені ним при зверненні до суду (а.с.1). Судом також встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 51 грн., але в процесі розгляду справи вартість спірного майна було встановлено в сумі 5692,0 грн.(а.с.41-60). Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, а судовий збір відповідно до ст.. 3 Декрету КМУ “Про державне мито” від 21.01.1993 року сплачується у розмірі 1% від суми позову, що складає 56,92 грн. (5692,0 : 100 х 1), недосплачений збір в сумі 5,92 грн. (56,92 - 51,0) відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. В процесі розгляду справи судом призначалася будівельно-технічна експертиза, витрати по проведенню якої в сумі 700 грн. було сплачено позивачем (а.с.67). А також за клопотанням відповідача в судове засідання викликався і був допитаний в якості експерта експерт ТОВ «Парсек»[PERSON], який поніс витрати у зв»язку з цим в сумі 115,94 грн.(а.с.98). Тому у зв»язку з задоволенням позовних вимог позивача повністю на підставі ст. 86 ЦПК України витрати по проведенню експертизи в сумі 700 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, а витрати експерта в сумі 115,94 грн. з відповідача на користь ТОВ «Парсек».

Outcome: approved