Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказавши, що домоволодіння по [ADDRESS]належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка складає 5/7) і [PERSON] (частка складає 2/7). Для будівництва і обслуговування домоволодіння Скадовською міською радою надана земельна ділянка, порядок користування і розпорядження якою співвласниками до теперішнього часу не визначений. Згідно нотаріально посвідченого договору від 01.08.2001 року між співвласниками був встановлений порядок користування спільним майном. Відповідно до часток у праві спільної власності в користування [PERSON] перейшла частина сараю лінійними розмірами 4,7х1,49 м, а в користування [PERSON] - інша частина цього сараю лінійними розмірами 4,7х6,11 м. В жовтні 2006 року [PERSON] без згоди [PERSON] зруйнувала загальне майно (сарай) і без належним чином затвердженого проекту, без згоди [PERSON] здійснила будівництво нового об'єкту. Замість частини належного їй сараю площею 8,9 кв.м. вона побудувала новий сарай, розташований на площі 23,8 кв.м., тобто зайняла частину приміщення сарая співвласника [PERSON] площею 9,9 кв.м. і спільної ділянки, площею 5,0 кв.м. без згоди іншого співвласника. При цьому відповідачка зруйнувала частину сараю, що належить [PERSON] Просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] своїм майном шляхом звільнення земельної ділянки по [ADDRESS] від самовільно побудованого сараю шляхом його зносу, відновити майно (сарай) [PERSON] в стан, який існував до порушення, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000,0 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати. Під час попереднього судового засідання позивач доповнив свої позовні вимоги і просив суд визнати п. 1.14 рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради № 259 від 21.11.2007 року про дозвіл [PERSON] внести до технічної документації самовільно побудовану будову розміром 3,40х7,0 м незаконним, визнати рішення виконавчого комітету Скадовського міської ради № 226 від 15.10.1998 року в частині передачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]площею 259 кв.м. незаконним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачі порушили право власності [PERSON], оскільки [PERSON] зруйнувала загальне майно і побудувала на цьому місці новий сарай, який вже є її власністю, а виконком своїм рішенням узаконив її неправомірні дії. Вважає це рішення незаконним. Також вважає незаконним і рішення про передачу в приватну власність [PERSON] частини загальної земельної ділянки конкретною площею без визначення порядку користування загальною ділянкою. [PERSON] порушила право власності [PERSON] і зобов'язана відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн та судові витрати. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що рішенням виконкому їй передана у власність земельна ділянка площею 259 кв.м. із загальної земельної ділянки площею 868 кв.м. До теперішнього часу порядок користування загальною ділянкою ще не визначений. В зв'язку з тим, що спільний сарай був зруйнований через тривалий термін експлуатації, вона провела його реконструкцію у вигляді споруди нового сараю. Про це вона говорила з [PERSON] і та була згодна, проте, доказів існування домовленості про реконструкцію сараю у неї немає, так як всі домовленості були в усній формі. Вона притягувалася до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво цього сараю, сплатила штраф, тому виконком зробив правильно, узаконивши її сарай. Після виконаних робіт частина сараю [PERSON] залишилася без змін і її право власності не порушене. Вважає, що [PERSON] не надала доказів спричинення їй моральної шкоди. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв'язку з безпідставністю. Представник [PERSON] позов не визнала, вважає що вимоги позивача безпідставні, оскільки право власності [PERSON] не порушене, що підтверджується експертним дослідженням, в якому вказано про те, що сарай побудований з дотриманням всіх норм і правил. Також звернула увагу суду на те, що аналогічні вимоги були вже розглянуті Скадовським районним судом і в їх задоволенні було відмовлено. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник виконавчого комітету Скадовської міської ради позов не визнав та пояснив, що [PERSON] має право на приватизацію займаної нею земельної ділянки. На той час міська рада передавала землю у власність на підставі заяви без встановлення меж ділянки. На даний час спочатку ухвалюється рішення про дачу дозволу на виготовлення технічної документації і лише після встановлення і узгодження меж ухвалюється рішення про передачу ділянки у власність. Оскільки технічна документація на земельну ділянку ще не виготовлялася і державний акт на землю [PERSON] не видавався, вона буде зобов'язана знову подавати заяву на приватизацію земельної ділянки. Дійсно, [PERSON] здійснила самочинне будівництво і була притягнута до адміністративній відповідальності. Вважає, що рішення виконкому про узаконення самовільно побудованого сарая правомірне, оскільки [PERSON] сплатила штраф за скоєне нею адміністративне правопорушення, а побудований сарай відповідає будівельним нормам. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне майно належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності (а.с.6-9). Відповідно до нотаріально посвідченого договору від 01.08.2001 року між співвласниками був встановлений порядок користування спільним майном: в користуванні відповідачки знаходилася частина сараю лінійними розмірами 4,7х1,49 м, а в користуванні [PERSON] - інша частина цього сараю лінійними розмірами 4,7х6,11 м. (а.с.8-9). На підставі протоколу про самовільне будівництво будинків або споруд № 76 від 17.10.2006 року про те, що відповідачка побудувала госпбудівлю без дозволу з порушенням будівельних норм, вона була притягнута до адміністративної відповідальності. (а.с.12) Відповідно до експертного дослідження № 105/07 від 19.02.2007 року відповідачка побудувала на місці зруйнованого сараю новий сарай розмірами 3,4х7,0 м, а напівзруйнована частина сараю [PERSON] розмірами 4,0х4,7 м розташована на відстані 0,8 м від побудованого сараю позивачки. (а.с.31-38) Таким чином, суд вважає доводи позивача про те, що відповідачка зруйнувала і частково знищила майно [PERSON] та на його місці побудувала новий сарай знайшли підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 376 ч. 2, 4 ЦК України особа, що здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, воно підлягає знесенню за рахунок особи, що його здійснила. Відповідно до ст. 358 ч. 1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 367 ч. 1, 3 ЦК України майно, що є у спільної власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка самовільно без домовленості з [PERSON] здійснила поділ спільного майна, внаслідок чого сталося порушення права власності співвласника. Відповідно до статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення права власності [PERSON], яке підлягає судовому захисту в спосіб, вказаний позивачем, а саме шляхом усунення перешкод в користуванні майном, для чого відповідачка зобов'язана звільнити земельну ділянку від самовільно побудованого сараю шляхом його зносу. Для відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди відповідачка зобов'язана відновити спільне майно (сарай) в стан, який існував до порушення. Оскільки позивач не довів суду допустимими доказами спричинення [PERSON] моральної шкоди, в цій частині позивачу необхідно відмовити. Суд приходить до висновку про незаконність оскаржуваних рішень про передачу відповідачці у приватну власність частини спільної земельної ділянці і про узаконення самочінно побудованого сараю з наступних підстав. Згідно ст. 59 ч. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У відповідності до ст. 17 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 р.) земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд громадянам України передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації). Оскільки земельна ділянка на той час знаходилася в користуванні трьох співвласників, між якими не був встановлений порядок користування ділянкою, у відповідачки в користуванні не було ізольованої ділянки для передачі їй у власність. Оскільки виконком порушив вимоги земельного законодавства при прийнятті цього рішення, воно є незаконним. В зв'язку з тим, що в судовому засіданні було встановлено порушення права власності [PERSON], а відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Однак виконком своїм рішенням про узаконення господарської споруди [PERSON] на місці знесеного майна [PERSON] порушив права власності останньої, тому це рішення є незаконним.

Outcome: partial