Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на Відкритому акціонерному товаристві «Херсонський бавовняний комбінат» з 1978 року. 20.08.2007р. її було звільнено із займаної посади за ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. За період роботи до звільнення утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 1916грн. 00коп. У добровільному порядку виплатити їй заборгованість адміністрація ВАТ «ХБК» відмовила, посилаючись на скрутний фінансово-економічний стан підприємства, а саме6 відсутність коштів. Просить стягнути з відповідача на її користь 1916грн. 00коп. заборгованості по заробітній платі, 3428грн. 00коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та 500грн. 00коп. моральної шкоди судові витрати покласти на відповідача. У попередньому судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені відповідно до наданої довідки ВАТ «ХБК», в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди відмовилася. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні позов визнала та надала докази згідно яких заборгованості по заробітній платі ВАТ «ХБК» перед [PERSON], а середньомісячна заробітна плата з вирахуванням суми податку на прибуток становить - 531грн. 04коп. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач з 05.08.1972р. по 20.08.2007р. працювала на ВАТ «ХБК», відповідно до довідки №18/25/14/188 від 06.05.2008р. наданої ВАТ «ХБК» середньомісячна заробітна плата з вирахуванням суми податку на прибуток становить - 531грн. 04коп., за період з 08.2007р.(з часу звільнення за ст.40 КЗпПУ) по 04.2008р.(на момент подачі позову до суду) відповідач не виплачував позивачу, як звільненому працівникові належні до виплати суми заробітної плати, в результаті суд вважає, що підприємство повинно виплатити звільненому працівникові середньомісячну заробітну плату за вказаний період затримки у сумі - 4248,32грн.(531,04грн. х 8 місяців затримки = 4248,32грн.), яку слід стягнути примусово. Таким чином, на підставі вище зазначеного, з відповідача на користь [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути суму середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 4248грн. 32коп.

Outcome: partial