Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-19 00:00:00

21 вересня 2007 року Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області винесене рішення по цивільній справі № 2ц-3160/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним та права власності на нерухоме майно, відповідно до якого за відповідачкою [PERSON] визнане право власності на майно, яке належало [PERSON] на праві приватної власності, а саме: - нежитлове приміщення (автомайстерню - кафе) та споруди, яки розташовани за адресою: [ADDRESS]. - земельна ділянка несільськогосподарського призначення, на якій розташоване це нежитлове приміщення (автомайстерня), площею 0,3 га, що знаходиться на території Ребриківської сільської ради за адресою: центральна садиба КСП «Київський», згідно державного акту на право власності на землю серія ЛГ № 026549, виданого Ребриківською сільською радою Антрацитівського району 02 жовтня 2001 року. Підставою для винесення цього рішення було те, що 10 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а вона купила нежитлове приміщення (автомайстерню), загальною площею 541,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3 га, на якій вона розташована. В матеріалах справи дійсно була розписка [PERSON], про те, що нібито 10 лютого 2007 року відповідачка заплатила йому готівкою 100 тисяч гривень, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Але цю розписку [PERSON] написав під впливом тяжкої обставини, не розуміючи всіх наслідків такого правочину, на той момент він був хворий, йому потрібні були гроші на лікування. Відповідачка умовила [PERSON] написати розписку, завірила, що виплатить гроші частками до 01 травня 2008 року, але до теперішнього часу гроші він не отримав, більш того виявилось, що запропонована відповідачкою сума за нерухоме майно значно менша за ринкову ціну нерухомості в цьому населеному пункті, в зв'язку з чим [PERSON] змушений звернутися до суду з цим позовом. Стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини передбачає, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, або при встановленні обгрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий та відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим лише на тих доказах, що були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між ним та [PERSON] 10 лютого 2007 року на суму 100 (сто) тисяч грн., визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (автомайстерню - кафе) та споруди, яки розташовани за адресою: [ADDRESS]. та земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3 га по цьому же адресу, рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 21 вересня 2007 року по справи за № 2ц-3160/07 та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3000 га, яка розташована на території Ребриківської сільської ради, серія ЯГ № 268149 виданий на ім'я [PERSON] визнати такими, що втратили силу і зберігати в матеріалах цивільної справи, та суду надав пояснення, які повністю співпадають з доводами, викладеними в позовної заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Третя особа з боку позивача - [PERSON] та третя особа з боку відповідача - [PERSON] просять розглянути справу в їх відсутність. На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотань про витребування та дослідження по справі інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: Дійсно, 21 вересня 2007 року Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області винесене рішення по цивільній справі № 2ц-3160/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним та права власності на нерухоме майно, відповідно до якого за відповідачкою [PERSON] визнане право власності на майно, яке належало [PERSON] на праві приватної власності, а саме: - нежитлове приміщення (автомайстерню - кафе) та споруди, яки розташовани за адресою: [ADDRESS]. - земельна ділянка несільськогосподарського призначення, на якій розташоване це нежитлове приміщення (автомайстерня), площею 0,3 га, що знаходиться на території Ребриківської сільської ради за адресою: центральна садиба КСП «Київський», згідно державного акту на право власності на землю серія ЛГ № 026549, виданого Ребриківською сільською радою Антрацитівського району 02 жовтня 2001 року ( а.с.6-7). Підставою для винесення цього рішення було те, що 10 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а вона купила нежитлове приміщення (автомайстерню), загальною площею 541,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,3 га, на якій вона розташована. В матеріалах справи дійсно була розписка [PERSON], про те, що нібито 10 лютого 2007 року відповідачка заплатила йому готівкою 100 тисяч гривень, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Але цю розписку [PERSON] написав під впливом тяжкої обставини, не розуміючи всіх наслідків такого правочину, на той момент він був хворий, йому потрібні були гроші на лікування. Відповідачка умовила [PERSON] написати розписку, завірила, що виплатить гроші частками до 01 травня 2008 року, але до теперішнього часу гроші він не отримав Згідно зі ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: approved