Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2005 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON]., [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідачів проходить проїжджа дорога, з якої облаштовано в'їзд до його садиби. Відповідачі самовільно перенесли паркан, зайнявши частину дороги, чим створили перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме унеможливили вільний заїзд автотранспорту до двору та гаражу. Враховуючи викладене, просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що відмежовує садиби по [ADDRESS], шляхом перенесення паркану згідно з технічною документацією та схемою присадибної ділянки (а.с.3). В січні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON]. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В травні 2007 року дана позовна заява була уточнена і з позовом до [PERSON]. і Гожулівської сільської ради Полтавського району звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., треті особи: відділ земельних ресурсів у Полтавському районі, КП „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району”, [PERSON], [PERSON]. Просили визнати недійсним рішення №21 від 25 червня 1999 року Гожулівської сільської ради, частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю, який видано [PERSON]. 21 жовтня 1999 року та усунути перешкоди в користуванні проїздом між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що рішенням Гожулівської сільської ради Полтавського району № 21 від 25 червня 1999 року земельна ділянка площею 0,27 га, яка розміщена в с.Гожули Полтавського району і належить [PERSON] безкоштовно передана йому у приватну власність для будівництва і обслуговування жилих будівель і для ведення підсобного господарства. Відповідно до даного рішення філіал інституту землевпорядкування проведено роботу по встановленню меж та виготовлено акт на право приватної власності на землю. Позивачі зазначили, що державний акт на право приватної власності на землю виготовлений на адресу [ADDRESS], а креслення зроблено на іншу адресу, і тому вважають даний документ незаконним. Посилались на те, що [PERSON] з дозволу і відповідно до рішення Гожулівської сільської ради №21 від 25 червня 1999 року приватизував більше трьох метрів проїжджої частини, що розташована між його садибою та садибою відповідача і належить до земель загального користування, чим унеможливив вільний заїзд автотранспорту до його двору та гаражу, створив для нього перешкоди у користуванні. Просили визнати недійсною приватизацію земельної ділянки та вищевказане рішення Гожулівської сільської ради та зобов'язати [PERSON]. усунути перешкоди, які він чинить їм в користуванні земельною ділянкою (т.1 а.с.38,39,110-115,157). Ухвалою суду від 13 січня 2006 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом - Гожулівську сільську раду Полтавського району (т.1 а.с.58); ухвалою суду від 7 лютого 2006 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів за первісним позовом [PERSON], в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] та [PERSON], Комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” та відділ архітектури та містобудування Полтавської районної державної адміністрації (т.1 а.с.71,76); ухвалою від 29 травня 2006 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача за первісним позовом[PERSON] (т.1 а.с.158). В березні 2007 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON]. про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 6000 грн., який був прийнятий до провадження з вищевказаними позовами. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок створення [PERSON] перешкод у користування земельною ділянкою, він вимушений з'являтися у судові засідання, а після цього у нього погіршився стан здоров'я, він став знервованим і це змушує його звертатись до лікарів (т.2 а.с.48,49,157). Ухвалою суду від 5 жовтня 2007 року вищевказана уточнена зустрічна позовна та позовна заява [PERSON]. до [PERSON]. про відшкодування завданої моральної шкоди прийняті до спільного розгляду та об'єднані в одне провадження з первісним позовом [PERSON]. до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В жовтні 2007 року [PERSON] направив до суду додаткову позовну заяву, яку в судовому засіданні уточнив та остаточно прохав стягнути з [PERSON]. заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яку обґрунтовував тим, що внаслідок претензій до нього [PERSON]. він страждав як особистість, змушений був тривалий час ходити до суду (т.1 а.с.208,213). У судовому засіданні позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON], доводи своєї позовної заяви підтримав, а зустрічний позов до нього не визнав, вказуючи, що земельна ділянка йому була виділена згідно чинного законодавства, її межи в сторону проїжджої частини, яка проходить між його домоволодінням та домоволодінням сім'ї [PERSON] не збільшував. Відповідачі за первісним і позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] первісний позов визнали частково, погодившись з тим, що проїзд між їх домоволодінням та домоволодінням позивача повинен бути 3,5 м і не заперечили проти переміщення паркану біля свого будинку на відстань від межі позивача, яка б відповідала вказаному розміру. Позов в частині відшкодування ними заподіяної [PERSON]. моральної шкоди не визнали. Свій зустрічний позов підтримали, вказуючи, що за рішенням Гожулівської сільської ради [PERSON] незаконно отримав проїжджу частину дороги, що розділяє їх домоволодіння і тим самим створив перешкоди в користуванні цією частиною землі, яка відноситься до комунальної власності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON]., не визнав позов щодо нього, а свій позов підтримав та просив його задовольнити. В останні судові засідання він не з'явився, направив заяву з проханням розглядати справу без його участі (т.2 а.с.32). Представник Гожулівської сільської ради та виконавчого комітету Гожулівської сільської ради Полтавського району Бублик О.Д. вважав що позовні вимоги [PERSON]. в частині усунення перешкод у користуванні приватизованою земельною ділянкою є обґрунтованими, зазначив, що згідно документів у [PERSON] розмір земельної ділянки становить 16х43 м, проте вона цим розмірам не відповідає. Через ці порушення [PERSON] не може приватизувати земельну ділянку, оскільки сусіди не узгодять межі. Зустрічний позов не визнав, пояснивши, що Гожулівською сільською радою приймались рішення у відповідності із законом. Представник третьої особи Полтавського районного відділу земельних ресурсів Чорна М.В. при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] вважають позов [PERSON]. обґрунтованим, а вимоги зустрічного позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. вважають такими, що не ґрунтуються на доказах, і в наслідок їх дій по переміщенню огорожі в сторону садиби [PERSON]., вони також не можуть проїхати до своїх садиб. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] ніяких претензій до сторін не мали, оскільки їх земельні ділянки не межують із спірною землею, при вирішенні справи поклались на розсуд суду. В останні судові засідання вони не з'являлись, надавши суду відповідні заяви про розгляді справи у їх відсутності (т.2 а.с.192,193). Представники третіх осіб - Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” та відділу архітектури та містобудування Полтавської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, попередньо надавши заяву та телефонограму про розгляд справи у їх відсутність (т.2 а.с.211). Суд заслухавши пояснення сторін по справі, третіх осіб та представників третіх осіб, пояснення спеціаліста, експерта, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Державного акту на право власності на землю, виданого 21 жовтня 1999 року [PERSON]. на підставі рішення Гожулівської сільської ради №21 від 25 червня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.9,205). Дана земельна ділянка розташована по[ADDRESS], що уточнено в акті відповідності меж земельної ділянки від 25 березня 2008 року (т.2 а.с.253), і на ній побудоване домоволодіння, яке згідно свідоцтва про право особистої власності №12 від 17 травня 1995 року виконкомом Полтавської районної ради належить [PERSON]. (т.1 а.с.46). Відповідно до договору міни від 3 березня 1998 року, укладеному [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. з [PERSON]. незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та побутовими спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 0,05 га, що знаходиться в[ADDRESS] в рівних частках належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (т.1 а.с.66). На підставі ч.2 ст.377 ЦК України до вказаних осіб перейшло також право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщені придбані будівлі та частина ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Як вбачається з договору міни від 3 березня 1998 року до [PERSON] та [PERSON] та [PERSON]. перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,05 га. Згідно рішення №6 від 25 жовтня 2004 року Гожулівської сільської ради, земельну ділянку розміром 0,07 га, на якій розташоване вказане домоволодіння безоплатно передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та дозволено в установленому порядку одержати державний акт на право приватної власності на землю (т.1 а.с.67). Відповідно до акту-схемі визначений розмір земельної ділянки 16,0 х 43,0 (0,068 га) (т.1 а.с.69). Між сторонами виник спір з приводу користування земельною ділянкою, по якій проходить проїзд між їхніми домоволодіннями. Під час розгляду апеляційної скарги на рішення Полтавського районного суду від 31 жовтня 2006 року, в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2006 року зазначено, що питання щодо встановлення розміру дороги між домогосподарствами сторін є компетенцією органу місцевого самоврядування, який згідно з вимогами ст.158 ЗК України, вимог законів України „Про архітектурну діяльність”, „Про основи містобудування” розробляє плани червоних ліній. Судом встановлено, що сесією Гожулівської сільської ради Полтавського району не приймалося рішення щодо затвердження ширини проїжджої частини в [ADDRESS], яке належить сім'ї [PERSON] та [ADDRESS], яке належить сім'ї [PERSON] (т.2 а.с.250). Разом із тим, рішенням двадцять третьої сесії п'ятого скликання Гожулівської сільської ради №7 від 22 травня 2008 року рекомендовано [PERSON] перенести існуючий паркан біля її будинку для забезпечення проїзду шириною не менше 3,5 м (т.2 а.с.264). По визначенню ширини спірного проїзду між вказаними домоволодіннями працювала також комісія у складі голови комісії по земельних питаннях, Гожулівського сільського голови, землевпорядника Гожулівської сільської ради, спеціаліста відділу земельних ресурсів у Полтавському району. Цією комісією встановлено, що межі земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON]. відповідають державному акту на право приватної власності на землю, а межі земельної ділянки [PERSON] не встановлено, оскільки вона не приватизована і технічна документація не виготовлена. Проїзд між домоволодіннями вказаних осіб являється землею загального користування і належить до земель комунальної власності. Враховуючи зазначене, комісією проміри були зроблені зі сторони земельної ділянки [PERSON]., що [ADDRESS], і дійшла до висновку про необхідність встановити проїзд між вказаними домоволодіннями 3,5 м (т.2 а.с.253). Про те, що користувачем [PERSON] здійснено зміщення частини межі в сторону проїзду від свого будинку по [ADDRESS]до садибного будинку [ADDRESS] і тим самим зменшено його ширину підтверджено висновками судово-технічної експертизи №352 від 31 липня 2007 року, які проведені Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса (т.2 а.с.122-127). За наслідками вимірювань, проведених Комунальним підприємством „Полтавський районний центр земельного кадастру”, також підтверджено незмінність межі земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON]. в сторону проїзду між домоволодінням по [ADDRESS] (т.2 а.с.203,233). В судовому засіданні спеціаліст Комунального підприємства „Полтавський районний центр земельного кадастру” Назарук Р.А. підтвердив, що межі земельної ділянки, що розташована [ADDRESS] в с.Гожули власником [PERSON]. в сторону проїзду не змінювались. Те ж саме підтвердив і експерт Шимка В.М., який проводив експертизу та показав, що проїзд між домоволодіннями [PERSON] та [PERSON] відповідно до діючих нормам та правилам забудови населених пунктів повинен бути не менше 3,5 м, однак в планах земельних ділянок, які він використовував при проведені експертизи, не зазначено точок від яких був проведений відлік лінійних розмірів земельних ділянок. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою підлягають задоволенню, оскільки позивач довів, що зменшення ширини проїзду унеможливлює проїзд автотранспорту до його земельної ділянки. При визначенні ширини проїзду, суд керується Державними будівельними нормами ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”, відповідно до яких ширина даної проїжджої частини повинна становити не менше 3,5 м. При цьому враховує зазначені вище докази про те, межі домоволодіння [ADDRESS] в сторону проїзду не змінювались, і вважає за необхідне зобов'язати [PERSON], [PERSON],[PERSON] усунути перешкоди, які вони чинять [PERSON] в користуванні його земельною ділянкою, шляхом перенесення межових знаків (паркану) до будинку по [ADDRESS] таким чином, щоб проїзд між вказаними домоволодіннями був не менше 3 метрів 50 сантиметрів при в'їзді і по прямій лінії - до протилежної сторони проїзду. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON]. щодо відшкодування йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди суд приходить до наступного. На підтвердження факту заподіяння моральних страждань позивачем [PERSON]. не надано суду переконливих доказів заподіяння йому моральної шкоди саме [PERSON] Не доведений суду також і той факт, що хвороби позивача перебувають у причинному зв'язку із обставинами, що стали підставою для його звернення до суду. Тому суд вважає, що позовні вимоги у тій частині не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. до [PERSON]. та Гожулівської сільської ради Полтавського району щодо визнання недійсним рішення №21 від 25 червня 1999 року Гожулівської сільської ради та частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданому [PERSON]. 21 жовтня 1999 року, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Гожулівської сільської ради №21 від 25 червня 1999 року на виконання Декрету Кабінету Міністрів України „Про приватизацію земельних ділянок” №15-92 від 26.12.92р. та за наслідками розгляду заяв громадян, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, яка розмішена в с.Гожули Полтавського району площею 0,27 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і для ведення підсобного господарства (т.2 а.с.7,96,97, технічна документація). На підставі даного рішення [PERSON]. видано державний акт приватної власності на землю (т.2 а.с.7). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що земельна ділянка [PERSON]. надана відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Зокрема, відповідно до статей 6, 56, 67 ЗК України 1990 року в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, за рішенням сільської ради для ведення особистого підсобного господарства передавались безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавались безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара; для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у сільських населених пунктах - не більше 0,25 гектара. Як вже встановлено у судовому засіданні, [PERSON]. розміри наданої йому земельної ділянки в сторону проїзду між його домоволодінням та домоволодінням по [ADDRESS]не змінювались, претензій до нього інших осіб, зокрема які були залучені до участі у справі в якості третіх осіб не має. Не заперечили у судовому засіданні і позивачі [PERSON] та [PERSON] проти того, що саме вони повинні відновити межі своєї земельної ділянки таким чином, щоб проїзд між їх домоволодінням та домоволодінням [PERSON]. був 3,5 м. Позовні вимоги [PERSON]. в частині стягнення з [PERSON]. моральної шкоди суд визнає необґрунтованими та недоведеними, оскільки ним не надано суду жодного доказу щодо її заподіяння, і тому залишає їх без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON]. підлягають стягненню в рівних частинах понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме, витрати по сплаті судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. (т.1 а.с.2), витрати на проведення судової експертизи в сумі 981 грн. (т.2 а.с.106). На користь Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не сплачені позивачем [PERSON]. при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 7 грн. 50 коп. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, з [PERSON]. підлягає стягненню не сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 7 грн. 50 коп. (т.1 а.с.48,49). На підставі викладеного,

Outcome: approved