Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-27 00:00:00

Рішенням сесії Костянтинівської сільської ради № 7-22 від 29 травня 1997 року позивачу надано право на отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га [ADDRESS]. [PERSON] просить звільнити з роботи [PERSON] та протягом 2-3 років не допускати її до приватизації земельних ділянок, так як вона навмисно перешкоджає йому приватизувати свою присадибну земельну ділянку, не видаючи земельну документацію та державний акт, а також стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду за те, що він викидає сміття в його двір, побудував туалет за 3 м від його криниці, побив його, внаслідок чого він має виразкову хворобу дванадцяти палої кишки, невралгію лицьового нерва та вимушений купувати ліки для себе та дружини, і моральну шкоду, так як відповідач не погоджує йому межі земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] позов не визнала повністю, посилаючись на те, що як фізична особа, вона не має до позивача ніякого відношення, а те, що стосується її службових обов”язків в частині приватизації його присадибної земельної ділянки вона виконала. Відповідач [PERSON] позов також не визнав, посилаючись на те, що претензії позивача розглядають численні комісії вже на протязі тривалого часу і жодна з них не встановила, що він викидає сміття на його подвір'я, криниця позивача знаходиться в 8 м від межі і біля неї знаходиться туалет його самого, також він ніколи не заподіював ніяких тілесних пошкоджень [PERSON], який взагалі до нього не звертався з приводу погодження меж для приватизації землі, та проти чого він не заперечує, так як їх спільна межа вже визначена державним актом відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 81, 118, 198 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, міська рада в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення, який розробляється на замовлення громадян організаціями, що мають дозволи на виконання цих видів робіт та кадастрова зйомка включає геодезичне встановлення меж земельної ділянки та погодження цих меж з суміжними власниками та землекористувачами. В судовому засіданні встановлено, що позивач отримав дозвіл на передачу йому земельної ділянки за місцем його проживання у приватну власність. За існуючим на той час порядком, сільська рада складала списки осіб, що мають відповідне рішення сільської ради та передавала вказані списик до організації, яка займалась проведенням геодезичних обмірів та виготовленням технічної документації. Обміри центром ДЗК по Смілянському району, в звя”зку зі значним навантаженням, проводились по мірі можливості, з врахуванням забезпечення замовником транспорту та розташуванням замовників в одному районі проживання. До проведення таких робіт сільська рада, в тому числі безпосередньо землевпорядник, не мали ніякого відношення. Як вбачається з пояснень начальника відділу ДЗК в якості свідка, позивачу, після проведення обмірів його земельної ділянки, було роз'яснено, що він має погодити межі з суміжними землекористувача, в тому числі і [PERSON]. Проте [PERSON] неодноразово приходив у відділ ДЗК з вимогою видати документи на землю, не маючи вказаного погодження. В черговий раз він приніс акт погодження меж і з'ясувалось, що він підробив підпис [PERSON], а тому йому відмовили у видачі державного акта. Протягом всього цього часу позивач продовжував звертатись в сільську раду з вимогою видачі документації на землю, але йому неодноразово роз'яснялось, що це не входить до її компетенції. Крім того, суд своїм рішенням не має права вирішувати питання про звільнення посадових осіб з роботи, а тому такі вимоги не можуть бути розглянути в будь-якому провадженні. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги, пред'явлені до [PERSON], стосуються лише виконання нею своїх посадових обов'язків, а тому будь-який спір з цього приводу повинен п розглядатися в порядку адміністративного судочинства, про що було вказано позивачу в ухвалі про залишення позову без руху. Суд також не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що відповідачка обманним шляхом примусила його підписати 2 чистих аркуші, на яких потім було вказано про погодження ним меж, оскільки він сам зазначає, що це було під час виходу комісії на земельну ділянку його сина, до якої він не має ніякого відношення і не повинен був щодо неї погоджувати будь-які межі. Також суду не було надано ніяких доказів підписання ним чистих листків чи використання їх в подальшому відповідачкою в будь-яких цілях, що порушують його права. Що стосується підписання позивачем відповідачу акта погодження меж, то це ним було зроблено добровільно, в присутності комісії, на його земельній ділянці, без примусу з боку будь-кого з відповідачів, а тому [PERSON] 16 січня 2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] і спірна меж між сторонами з того часу остаточно визначена. Також під час розгляду справи не встановлено і не добуто ніяких доказів на підтвердження посилань позивача на те, що [PERSON] скидає сміття до двору позивача, туалет відповідача забруднює криницю останнього та він заподіяв йому тілесні пошкодження, внаслідок яких він несе матеріальні витрати на придбання ліків. Натомість з пояснень [PERSON] вбачається, що криниця знаходиться в 8 м від межі і ближче до неї знаходиться туалет самого позивача, а його туалет обладнаний спеціальною ємкістю, що перешкоджає потраплянню шкідливих речовин у грунт чи воду. Крім того він пояснив, що ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності за заподіяння позивачу тілесних пошкоджень ніколи не притягався. Таких доказів не було надано і позивачем, в тому числі щодо причинного зв'язку між якими-небудь пошкодженнями та хворобами, що має позивач. До даного предмету спору не має ніякого відношення придбання ліків для дружини позивача, оскільки вона з приводу захисту своїх прав повинна самостійно звернутися до суду. В судовому засіданні відповідач також пояснив, що позивач до нього особисто ніколи не звертався з вимогою про підписання акту погодження меж, проти чого він не заперечує, так як має державний акт, де їх спільна межа вже визначена і не змінюється протягом тривалого часу, що підтверджують відповідні комісії, на проведенні яких наполягає саме позивач, що не визнає їх спільну межу і вважає, що [PERSON] її порушує, передвигаючи тин. Такі заяви позивача викликають сумнів ще й з тих підстав, що земельні ділянки сторін знаходяться на різних рівнях, особливо суттєвих від вулиці, оскільки [PERSON] під час будівництва вигорнув землю зі свого двору на вулицю, внаслідок чого грунт зсувається до нього у двір. Заяви позивача з цього приводу в різні інстанції неодноразово розглядалось різними комісіями з виїздом на місце, де було встановлено, що при наділенні на новій вулиці земельних ділянок в документах було зазначено про ширину ділянки по вулиці у всіх користувачів по 20 м, хоча в натурі цей розмір був у всіх різний. Крім того згідно документів про виділення в натурі земельної ділянки з земель колгоспу, [PERSON] отримав в користування для забудови земельну ділянки площею 0,10 га, а не 0,15 га. Таким чином спір з приводу межі існує саме у позивача, який її постійно не визнає, і [PERSON], як суміжний землекористувач, ніяким чином не порушує його право на приватизацію присадибної земельної ділянки. Що стосується матеріальної шкоди, то відповідно пояснень позивача вона складається не тільки з придбання ліків, а й з його витрат на звернення до адвокатів по різних справах, виготовлення копій документів, поїздок в ріні інстанції. Оскільки вимоги позивача не конкретизовані та складаються з загальних фраз, що не підтверджені документально, а тому не можливо з'ясувати з чим саме пов'язана моральна шкода та від чого вона виникла, вказані вимоги судом задоволені не можуть бути. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем заявлені не були. На підставі ст. ст. 81, 118, 152, 158, 198 ЗК України,

Outcome: dismissed