Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Свейський лісгосп» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення матеріальної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач поклався на те, що його звільнили з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП УКраіни за прогули без поважної причини. Під час щорічної відпустки, яка була надана з 27.08.2007р. по 25.10.2007р. вона неодноразово перебувала на лікарняних, в тому числі з 6.11.2007р.по 22.11.2007р., з 30.11.2007р. по 7.12.2007р., з 10.12.2007р. по 27.12.2007р., з 4.01.2008р. по11.01.2008р., з 14.01.2008р. по1.02.2008р. Прогули вона з 23.11.2007р. по 29.11.2007р. не робила, так як використовувала своє право на продовження відпустки на дні знаходження на лікарняному, які збігалися з терміном відпустки. Ні хто з неї письмових заяв про перенесення відпустки не вимагав, на підприємстві відсутня практика написання таких заяв. Представник названого позову не визнала, вказав, що позивач не вийшовши на роботу з 23.11.2007р. по29.11.2007р. зробила прогули. Лікарняні вона подала не своєчасно, з адміністрацією ДП «Свейський лісгосп» продовження відпустки не узгоджувала. Під час розгляду на профкомі від пояснен відмовилась. Судом установленні такі факти, та відповідні їм правові відносини. В судовому засіданні було встановлено, що позивач працівник ДП «Свейський лісгосп» з 1981року. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду від 6.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» - прогулом визначається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважної причини. В судовому засіданні було встановлено що наказом №20-к від 4.02.2008р. [PERSON] звільнена за відсутність на робочому місці без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (л.с.3). До звільнення позивачу була надана відпустка з 27.08.2007р. по 25.10.2007р.(л.с.3). В період відпустки позивач хворіла, що підтверджується лікарняними (л.с.68-75). З 19.09.2007р.по 28.09.2007р., з 10.10.2007р. по19.10.2007р., з 23.10.2007р. по 2.11.2007р., з 6.11.2007р. по 22.11.2007р., з 30.11.2007р. по 7.12.2007р., з 10.12.2007р. по27.12.2007р., з 4.01.2008р. по 11.01.2008р.,з 14.01.2008р.по 1.02.2008р.. То що позивач своєчасно здавала в бухгалтерію лікарняні підтверджується табелями робочого часу (л.с. 27-31) за період з жовтня 2007р. по лютий 2008р. Згідно п.1ч.2 ст.80 КЗпП України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку . В судовому засіданні було встановлено що позивач своєчасно подавала лікарняні, що є підтвердженням того, що вона хворіла підчас відпустки та після. З врахуванням тривалості відпустки і лікарняних вона не прогуляла жодного дня. Фактично адміністрація ДП «Свейський лісгосп» погоджувалась з тим, що позивач звітувалась за лікарняні, де в табелі робочого часу про це робились відмітки і лікарняні були оплачені. Фактично вбачається, що хоч і не було наказу про продовження відпустки, але ті дні, які поставили прогулами, не можна вважати такими, оскільки дні відпустки не вийшла за межі загальної тривалості часу знаходження на лікарняному. Приймаючи до уваги, що чинним законодавством передбачено, що щорічна відпустка повинна бути продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника але не обумовлено обов'язковістю повідомлення працівником адміністрації, та видання відповідного наказу про продовження відпустки. При цьому як встановлено в судовому засіданні такої практики на підприємстві установлено не було і вона не застросовувалась ні до жодного працівника підприємства. Адміністрація автоматично приймаючи лікарняні продовжувала відпустку, хоч офіційно і не узгоджувала це питання. Позивач враховуючи те, що їй оплачувалися лікарняні і кожний раз, коли здавала лікарняні, знаходячись у відпустці, вважала, що вона зробила все від себе можливе. Вийшовши на роботу 4.02.2008р. вона не прогуляла жодного дня, а вклалася в загальне число відпустки, а тому звільнення [PERSON] не може бути визнане законним. Одночасно необхідно стягнути з ДП «Свеського лісгоспу» на корист [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з5.02.2008р. до постановлення рішення, за 2 місяця, враховуючі її середню заробітну плату (л.с.5) в розмірі 1718 грн. 53 коп., також за 20 днів враховуючі середню заробітну плату за 1 робочий день - 43 грн. 69 коп. (л.с.67) - 655грн. 35 коп., а всього 2373 грн. 88 коп.. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявністю її вини. Враховуючи що діями адміністрації ДП «Свеський лісгосп» була завдана моральна шкода позивачу оскільки вона зазнала моральних страждань в зв'язку з незаконного звільнення, змушена була звертатися з скаргами в різні органи, втратила нормальні життєві зв'язки. При визначенні розміру моральної шкоди суд згідно з положення ст.23 ЦК України виходить із загад розумності, виважності та справедливості. От же визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню в сумі 500 грн., оскільки саме на таку суму була заподіяна позивачу моральна шкода. На підставі викладеного, та

Outcome: approved