Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - ОКП “Кіровоградське обласне об”єднане бюро технічної інвентаризації” - про визнання договору дарування недійсним, визнання права спільної власності подружжя, визнання права власності на частину житлового будинку. Вказала, що 26.05.1989 року зареєструвала шлюб з [PERSON] На момент укладення шлюбу[PERSON] являвся власником 3/25 частини будинку з надвірними будівлями по[ADDRESS]на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1986 року. П”ять років тому відповідач[PERSON] поїхав до своїх родичів в м. Березівка Одеської області, де постійно проживає і по теперішній час. Нещодавно[PERSON] з”явився разом з сестрою [PERSON]. і запропонував звільнити житло, на тій підставі, що збирається його продати. Вважає, дану вимогу неправомірною, оскільки з моменту укладення шлюбу і до сьогоднішнього дня проживала у вказаному будинку, зробила капітальний ремонт, провела газ, внаслідок чого вартість будинку істотно збільшилась. При виїзді на нове місце проживання відповідач[PERSON] передав їй право володіння і розпорядження будинком. 21.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON]. укладено договір дарування 3/25 частини будинку. Просить суд визнати недійсним вказаний договір дарування від 21.06.2006 року, визнати спільною сумісною власністю[PERSON] та [PERSON]. 3/25 частини будинку по [ADDRESS], визнати за нею право власності на 1/625 частину будинку, визнати за [PERSON] право власності на 1/625 частину. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON]. позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що дійсно перебував з 26.05.1989 року з позивачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2006 року. Спільних дітей від шлюбу не мають. На момент укладення шлюбу являвся власником 3/25 частин будинку з надвірними будівлями по[ADDRESS]на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1986 року зареєстрованого за № 1-3001. Дане житло було придбано на кошти його батьків. У 1987 році приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого у подальшому почав хворіти та у 2002 році залишився без роботи. Позивач вигнала його з помешкання, через що був вимушений у 2004 році переїхати до сестри в м. Березівка Одеської області. Після цього [PERSON]. самовільно винесла з квартири майно, вирішила газифікувати належну йому частину будинку, не повідомивши його про свої наміри. Він же наміру на газифікацію будинку ніколи не мав. Вирішити питання з приводу розпорядження належною йому власністю до того часу він не міг, оскільки позивач викрала правовстановлюючий документ на будинок, а тому був вимушений виготовляти його дублікат. У вересні 2005 року позивач висловила усне побажання придбати спірну частину будинку, для чого він підготував відповідний пакет документів, після чого у жовтні 2005 року - вона відмовилась від висловлених раніше побажань. На даний час тяжко хворіє, потребує сторонньої допомоги, а тому вирішив подарувати належну йому нерухомість [PERSON]., яка буде здійснювати за ним догляд. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що знайома з відповідачем[PERSON] більше двадцяти років. Внаслідок хвороби останній потребує стороннього догляду, при цьому близьких родичів він не має. Вона погодилась доглядати за ним, а той у свою чергу - подарував їй квартиру. Вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактів викладених у позові. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з”явився, повідомлений про слухання справи у встановленому порядку, причини своєї неявки до суду не повідомив. З урахуванням думки сторін суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ОКП “КООБТІ”. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори за № 1-3001 від 01.11.1986 року та укладеного з [PERSON] належало 3/25 частини будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. 22.05.1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Подружжя проживало сумісно у спірній квартирі. З 2004 року[PERSON] у спірній квартирі не проживає. 05.06.2006 року шлюб між ними було розірвано. Після цього,[PERSON] розпорядився належною йому власністю, подарувавши її [PERSON]., про що свідчить договір дарування від 21.06.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]за № 1794. Право власності [PERSON]. на спірну частину будинку належним чином зареєстровано в ОКП “КООБТІ”. [PERSON]. оспорює зазначений договір дарування в порядку ч. 3 ст. 215, ст. 235 ЦК України та вважає його удаваним правочином, оскільки при вчиненні сторони мали на меті приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу. З письмових пояснень [PERSON]. та пояснень [PERSON]. у судовому засіданні з”ясовано, що волевиявлення дарувальника було направлено на безоплатне передання у власність [PERSON]. спірної квартири, а обдарованої на прийняття дарунку безоплатно. Вимоги ст.ст. 717-719 ЦК України при вчиненні правочину сторонами виконані. Позивачем не наведено фактів та не надано доказів, які б вказували на мету приховання сторонами при укладенні договору дарування договору купівлі-продажу. Таким чином судом не встановлено підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та відповідно задоволення позовних вимог у цій частині. Крім того, відповідно до ст. 62 СК України позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю її та [PERSON]., так як внаслідок її грошових витрат та праці з 2004 року вартість квартир істотно збільшилась. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.11.2007 року (а.с.101-104) дійсна ринкова вартість спірної квартири на даний період часу складає 35 909 грн. Судом з”ясовано, що з 2004 року позивачем виконані невід”ємлимі поліпшення, які є документально підтвердженими, а саме: виконана заміна у кухні дерев”яного віконного блоку, встановлено газовий лічильник, газовий конвектор АКОГ-3С, проведено пломбування лічильника, виконана оплата за прийняття системи газопостачання, монтаж газопостачання в житловий будинок. Такі витрати відносяться до ремонтно-будівельних робіт. Експертом визначено, що у результаті вищевказаних робіт вартість квартири збільшилась на 3221,21 грн. У судовому засіданні з”ясовано, що позивачем з 2004 року було здійснено оздоблювально-поточний ремонт. Так, позивачем були придбані будівельні матеріали: шкірозамінник на суму 150 грн., що підтверджується чеком від 29.09.2004 року (а.с.13), рубероїд на суму 105,30 грн. - чек від 03.10.2004 року ( а.с.14) та інші будівельні матеріали 776,14 грн. - чек від 20.09.2004 року ( а.с. 16), а всього 1031,44 грн. Дані матеріали використані позивачем для проведення поточного ремонту, на що вказали свідки у судовому засіданні. Так, зокрема, свідок [PERSON] показав, що він на веранді та кухні стелив підлогу, оббивав двері шкірозамінником, міняв замок, монтував скло у два вікна, стелив рубероїд на дах сараю, ремонтував стелю вагонкою. Свідок [PERSON] підтвердила факт того, що [PERSON]. ремонтувала двері. Свідок [PERSON]. вказала, що вона особисто клеїла шпалери у коридорі та отримала від [PERSON]. оплату за надані послуги у розмірі 150 грн. Проведення інших будівельних робіт та їх вартість у судовому засіданні позивачем не доведена та відповідних доказів на їх підтвердження не надано. При цьому, у судовому засіданні позивач зазначила, що проводила ремонтні роботи для покращення своїх житлових умов. Придбання газової плити та електроприладів, в свою чергу, відносяться до купівлі побутових товарів для власного користування, виготовлення технічного паспорту на будинок є власною потребою позивача. Таким чином вартість квартири з 2004 року за рахунок позивача збільшилась на 3221,21 грн. - вартість визначена експертом та на 1181,44 грн. - встановлена в ході судового розгляду, а всього на 5434,09 грн. З урахуванням викладеного та вимог ст.ст. 10, 156 ЖК України, суд вважає, що грошові та трудові затрати позивача не є вагомим., оскільки вартість майна істотно не збільшилась у своїй вартості, а тому для зміни правового статусу майна, а саме квартири[ADDRESS] з об”єкта права особистої власності в об”єкт спільної сумісної власності, підстав немає. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання права власності на &frac12; частину спірної квартири, що становить 1/625 частину від цілого будинку є безпідставною.

Outcome: dismissed