Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

Позивач 07.04.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 12 лютого 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. 16 грудня 2005 року вони з відповідачем вирішили шлюб розірвати. На початку січня 2006 року [PERSON]. подзвонила йому та запропонувала зустрітися. 9 січня 2006 року така зустріч відбулася в м. Глеваха Київської області, однак відновити сім'ю вони не змогли і 10 січня 2006 року він повернувся в с. Терлицю, після чого з відповідачем не зустрічався. [INFO]року в м. Монастирище Черкаської області [PERSON]. народила дитину. Він в цей час знаходився в м. Києві. [INFO]року [PERSON]. зареєструвала народження дитини -[PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 108, записавши позивача його батьком. Під час реєстрації дитини він присутній не був, про запис його батьком дитини не знав. В липні 2007 року [PERSON], звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Отримавши копію позовної заяви з додатками, він дізнався, що в свідоцтві про народження дитини [PERSON]. він записаний як батько цієї дитини. У зв'язку з цим він звернувся до суду із зустрічним позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження. Під час розгляду справи в суді [PERSON]. відмовилась від позову до нього про стягнення аліментів та повністю визнала його позов. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2007 року його позов до відповідача [PERSON]. задоволено повністю, виключено із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]року народження, свідоцтво серія [NUMBER], актовий запис № 108 від [INFO]року, актовий запис про народження дитини, як батька [PERSON], тобто його. Вважає, що ввівши його в оману відносно батьківства та звернувшись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину, батьком якої він фактично не є, [PERSON]. заподіяла йому моральну шкоду. Це виразилося у його тривалих душевних стражданнях, пов'язаних з глибоким несподіваним розчаруванням, усвідомленням обману, поведінкою відповідача, яка намагалася незаконно отримати від нього аліменти, нераціональним витрачанням часу, необхідністю неодноразового консультування у юристів, подання зустрічного позову, участі в судових засіданнях, що також спричинило додаткові психічні стреси. Крім того, заподіяння йому моральної шкоди виразилося у почутті сорому перед односельцями, знайомими, родичами, яким стало відомо про те, що дружина його зрадила та тривалий час обманювала. Розмір заподіяної йому відповідачем моральної шкоди він визначив в 10 000 гривень і вважає його розумним та справедливим, таким, що відповідає глибині його душевних страждань. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача підтверджена судовим рішенням, отже вона повинна відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду. Просить стягнути з відповідача [PERSON]. на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON]. свої позовні вимоги підтримав повністю уточнивши їх в частині стягнення моральної шкоди, а саме оцінивши її наступним чином: моральна шкода спричинена в результаті вводу його в оману відносно батьківства та зверненням до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину, батьком якої він фактично не є, що в подальшому виразилося у його тривалих душевних стражданнях, пов'язаних з глибоким несподіваним розчаруванням, усвідомленням обману, поведінкою відповідача, яка намагалася незаконно отримати від нього аліменти, нераціональним витрачанням часу, необхідністю неодноразового консультування у юристів, подання зустрічного позову, участі в судових засіданнях, що також спричинило додаткові психічні стреси в сумі 6 000 гривень, а заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилась у почутті сорому перед односельцями, знайомими, родичами, яким стало відомо про те, що дружина його зрадила та тривалий час обманювала в сумі 4 000 гривень та пояснив, що позов подав в зв»язку з обманом дружини. Шлюб з відповідачем він зареєстрував 12.02.2005 року у встановленому законом порядку. Реєстрація шлюбу відбулась в Терлицькій сільській раді Монастирищенського району. Одразу після реєстрації шлюбу та до 20.03.2005 року сторони проживали окремо, він працював в м. Києві, а проживав в с. Малютинка Київської області, а відповідач працювала вчителем в с. Глеваха. З 20.03.2005 року сторони проживали разом в с. Малютинка Києво-Святошинського району Київської області до 15.07.2005 року. В сім»ї були проблеми з грошима, дружина фактично проживала окремо, а він окремо. Сподівалися на краще думали, що все буде гаразд. Вперше вони вирішили розірвати шлюб офіційно 16.12.2005 року. Оскільки на той час в них ще не було дітей, вони подали заяву в відділ ЗАГС. Їм повідомили, що остаточне рішення буде прийнято протягом одного місяця. Рішення в відділі ЗАГС вони не забрали тому, що були дуже зайняті та відповідно не було часу. Другий раз, вже 23.08.2007 року вони офіційно розірвали шлюб, через Монастирищенський районний суд. Він з відповідачкою намагався примиритися і 9 січня 2006 року між ними відбулася зустріч, але примирення не сталося і 10 січня 2006 року він приїхав назад додому. З січня місяця 2006 року вони проживали окремо до 04.2006 року. В квітні вони знову зустрілись і дружина повідомила йому, що вона в положенні. Він відчув себе майбутнім батьком, почав допомагати. Потім вони винайняли однокімнатну квартиру в с. Калинівка Київської області і проживали до 12.06.2006 року разом. В червні місяці 2006 року відповідачка поїхала в м. Монастирище до свого батька на відпочинок, а він залишився в м. Києві. Перебувала відповідачка в м. Монастирище до народження дитини, тобто до [INFO]року. Йому не було достовірно відомо, де відповідачка перебувала весь час, коли переїхала в м. Монастирище, однак він декілька разів приїздив в м. Монастирище і відповідачка занаходилась на вул. [ADDRESS]в свого батька. Це проживання не можна назвати проживанням подружжя. [INFO] року о 7 год. 30 хв. він на стільниковий телефон отримав повідомлення про те, що він став батьком. Моральна шкода в тому, що всі його друзі та колеги знали, що народився син вагою 2,5 кг на 33 тижні вагітності. Пізніше він дізнався, що дитина у відповідачки народилася з нормальною вагою та в строк 41 неділя. Його це дуже образило і в даний час всі насміхаються з нього. Він був впевнений, що це його дитина. Коли він дізнався, що дитина народилася в нормальні строки та з нормальною вагою, в нього ледь не стався серцевий напад. Йому було соромно дивитися в очі людям. Він повністю підтримує подану ним позовну заяву та просить її задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON]. позов не визнала повністю, підтримала подані нею заперечення проти позову від 06.05.2008 року та пояснила в судовому засіданні , що шлюб між ними був зареєстрований 12.02.2005 року в Теплицькій сільській раді. Після одруження, вона зрозуміла, що позивач не та людина з якою вона хотіла прожити своє життя, але думала, що все зміниться. Проживали вони в постійних сварках. В грудні місяці 2005 року вони подали заяву в відділ ЗАГС, про те що мають намір розлучитися. Шлюб був розірваний остаточно 23.08.2007 року рішенням Монастирищенського районного суду. Заяву в суд про розірвання шлюбу подавала вона, а за рішенням прийшов позивач. На засіданні були присутні обоє, позивач позов визнав повністю. З 02.2005 року по 23.08.2007 року вони проживали разом, дуже часто сварилися і проживали не як міцна сім»я, але жили разом. Після того, як вона завагітніла, позивач дуже зрадів, і вони відновили сім»ю та почали жити разом, вона гадала що дитина їх зможе примирити. Після народження дитини він не ставився до неї як батько, постійно спав, днями не заходив в кімнату. Позивач проживав в будинку її батька, вона не витримавши такого життя попросила позивача піти, коли дитині виповнилось 4 місяці. Оскільки позивач був записаний батьком дитини в свідоцтві про народження дитини, то вона звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Однак, після того, як позивач звернувся з зустрічним позовом про виключення запису про батька зі свідоцтва про народження дитини, вони вирішила записати сина на своє прізвище, відмовившись повністю від позивача та визнала його позов. В березні місяці 2008 року позивач зробив крок примиритися з нею. Вона не проявила ініціативи і рівно через тиждень він подав позов про відшкодування моральної шкоди, щоб таким чином їй помститися. Від позову про стягнення аліментів вона відмовилась тому що позивач погрожував, що після 18 років, [PERSON] буде сплачувати аліменти на його користь і вона вирішила відмовитись від всього та переписати сина на своє прізвище. Дитина народилась [INFO]року. Він відмовився від сина, а тому він не є батьком дитини. Доказів того, що дитина позивача і він є її біологічним батьком, вона надати не може тому, що їх не має. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є хрещеною матір»ю дитини відповідача. Спількувалась з цією сім»єю вона приблизно один раз в місяць, приїжджаючи на на декілька днів. Між собою сторони жили не дуже добре. З ініціативи відповідача, в помешканні де вони проживали з позивачем був розпочатий ремонт, потім коли вона поїхала ремонт продовжував [PERSON]. Позивач нічого не хотів робити тільки відпочивав, ніякої ініціативи змінити щось на краще від нього не надходило. Коли вони винаймали квартиру в с. Калинівка, вагітна дружина готувала їжу, а відповідач запрошував додому своїх товаришів, які влаштовували пиятики до 2 годин ночі, неможливо було відпочивати. Позивач є батьком дитини. Дитина у відповідача народилась цілком здоровою. Проживали сторони разом в будинку, який належить батьку відповідача. Позивач є батьком дитини, тому, що він забрав дитину з пологового будинку на [ADDRESS] до батька [PERSON], зробили вони разом хрестини. Зараз позивач стверджує, що дитина, яку народила відповідачка не його. Їй відомо, що [PERSON]. зверталась з позовом про аліменти, а потім відмовилась від нього тому, що позивач погрожував, що після 18 років дитина буде платити аліменти йому. [PERSON]. визнала позов [PERSON]. тому, що не хоче мати з [PERSON] нічого спільного. Після січня місяця 2006 року до вересня місяця 2006 року, вона не пам»ятає чи спілкувались між собою сторони. Свідок [PERSON], показала суду, що вона знайома з [PERSON]. близько 16 років та є її найближчою подругою. Посилання позивача на те, що він не знав, що в нього народився син і під час вагітності з січня місяця 2006 року та по вересень місяць 2006 року не проживав з позивачем є неправдивими. Він забирав дитину з пологового та приймав участь в хрестинах дитини. Сторони проживали разом не весь період. З червня місяця 2006 року відповідач переїхала проживати, за станом здоров»я, до свого батька в м. Монастирище. Позивач приїздив в м. Монастирище декілька разів на місяць. Коли він дізнався про дитину то був щасливим батьком. Хлопчик народився нормальним та цілком здоровим. Не відомо звідки позивачу стало відомо, що дитина не його, адже він носив його на руках та називав сином. Сторони зустрічалися, помирилися і в них були здорові відносини між чоловіком та жінкою. [PERSON] їй розповіла, що позивач звернувся в суд з позовом до неї про те що він не є біологічним батьком дитини, про виключення запису про батька з свідоцтва про народження і вона погодилась. Погодилась тому, що людина яка не хоче бути батьком дитини вона не має навіть морального права бути ним, цей чоловік сам відмовився бути батьком. Їй відомо, що [PERSON]. зверталася з позовом про стягнення аліментів з позивача. Зі слів [PERSON]. позивач погрожував їй, що звернеться в суд з зустрічним позовом, про те, що він інвалід і дитина буде платити йому аліменти і завдяки шантажу [PERSON]. відмовилась від свого позову та визнала його позов. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди за ввод його в оману відносно батьківства та зверненням до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину, батьком якої він фактично не є, що в подальшому виразилося у його тривалих душевних стражданнях, пов'язаних з глибоким несподіваним розчаруванням, усвідомленням обману, поведінкою відповідача, яка намагалася незаконно отримати від нього аліменти, нераціональним витрачанням часу, необхідністю неодноразового консультування у юристів, подання зустрічного позову, участі в судових засіданнях, що також спричинило додаткові психічні стреси в сумі 6000 гривень частково, в частині стягнення моральної шкоди за захист честі та гідності в сумі 4000 гривень не підлягає до задоволення та виходить з наступного : Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майна або майнового права та інтересу, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Суд у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2005 року по 27.08.2007 року, що не заперечували в судовому засіданні і самі сторони. [INFO]року відповідачка народила дитину, сина - [PERSON], що не заперечували сторони. Таким чином, судом встановлено, що відповідач народила дитину перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Частини 9 та 10 ст. 7 СК України передбачають, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства і кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 3 ст. 55 СК України дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно рішення Монастирищенського районного суду від 13.09.2007 року у справі № 2-357/07 за позовом [PERSON]до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом [PERSON]до [PERSON], третя особа відділ реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції про виключення відомостей про батька з актового запису про народження суд вирішив позов задоволити повністю, виключити з свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]року народження актовий запис про народження дитини, як батька [PERSON]( а.с. 5-6). В своїй зустрічній позовній заяві у вищеописаній справі позивач [PERSON]. посилався на те, що він не може бути батьком дитини [PERSON]. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON]., натомість, визнала зустрічний позов [PERSON]., таким чином фактично визнала, що [PERSON]. не є біологічним батьком її дитини. Рішення суду у вищеописаній справі, на день розгляду цивільної справи вступило в законну силу та є чинним, ніким не оспорено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, та обставина, що відповідачка [PERSON]. визнала позов [PERSON]. про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, підтверджує те, що позивач [PERSON]. не є батьком її сина [PERSON], [INFO]року народження, народженого в шлюбі з позивачем, а тому не підлягає доказуванню при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Заяви про призначення експертизи, для підтвердження чи заперечення факту батьківства від сторін на адресу суду не надійшло. Свідки [PERSON]., [PERSON]., допит, яких заявлено відповідачем, показали, що поведінка позивача та його ставлення до народження дитини дають підстави суду вважати, що позивач був впевнений в тому, що він є біологічним батьком дитини. Крім цього, про даний факт свідчать і додані відповідачем до заперечень фотокартки. Суд вважає, що таким чином у справі встановлено, що має місце факт обману відповідачем, введення в оману позивача стосовно батьківства дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України та зокрема п. 2, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Посилання відповідача в запереченнях на те, що моральна шкода є похідною від матеріальної шкоди, тому не може бути застосована до правовідносин, які сформовані між сторонами, спростовується положенням ч. 4 ст. 23 ЦК України, згідно з якою моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” з послідуючими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначені в ст. 1167 ЦК України, на що і посилається позивач в позовній заяві, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Застосування положень ст. 1167 ЦК України у вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, потребує встановлення наявності такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що рішенням Монастирищенського районного суду від 13.09.2007 року ( справа № 2-357/07) доведено вину відповідача в тому, що вона ввела в оману позивача стосовно батьківства її дитини. Враховуючи те, що в судовому засіданні за наявними доказами встановлено, що відповідач вважав народжену відповідачем дитину своєю, тобто вважав себе її біологічним батьком, а пізніше з'ясувалось, в зв'язку з повним визнанням позову [PERSON]. про оспорювання батьківства, що він ним не є, тому суд вважає, що вказана обставина дійсно спричинила втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань позивача, а тому суд вважає, що позов про стягнення моральної шкоди з цих підстав підлягає до задоволення. Однак, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, при задоволенні позову в цій частині, визначається судом з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, пов'язаних з глибоким несподіваним розчаруванням, усвідомленням обману, поведінкою відповідача, яка намагалася незаконно отримати від нього аліменти, ступеня вини, особи, яка завдала моральної шкоди і визначає її в розмірі 4 000 гривень та вважає, що такий розмір моральної шкоди визначений з урахуванням вимог розумності та справедливості. Посилання позивача на те, що йому спричинено моральну шкоду в зв'язку з необхідністю неодноразового консультування у юристів, подання зустрічного позову, участі в судових засіданнях, суд вважає безпідставними, в зв'язку з тим, що відшкодування моральної шкоди з цих причин нормами діючого законодавства не передбачено. Суд вважає, що позов частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 гривень за захист честі та гідності, не підлягає до задоволення, оскільки : Відповідно до ст. 23 ЦК України громадянин, відносно якого поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди його інтересам, честі, гідності або діловій репутації, вправі вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів, поширення саме [PERSON]. відомостей, які порочать його честь та гідність. На підставі викладеного ст. 7 СК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” та

Outcome: approved