Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

26.06.2007 року позивач з вищезазначеним позовом звернувся до суду. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що його батько, [PERSON] помер [INFO]. Останній за життя склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Світязької сільської ради 16 лютого 2006 року, яким заповів усе своє майно відповідачу у справі - [PERSON], який приходиться йому рідним братом. Позивач просив визнати недійсним даний заповіт на тій підставі, що зазначений заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача, оскільки батько за життя постійно висловлював свої наміри з приводу того, що житловий будинок з надвірними будівлями, в якому він проживав, заповість йому. Крім того, заповідач склав зазначений заповіт за десять днів до смерті, що також викликає сімнів у вільному його волевиявленні та здатності усвідомлювати свої дії, оскільки, батько знаходився на обліку в облонкодиспансері з 10.02.2006 року з приводу метастатичного ураження печінки, ІV ступеня і в останні дні перед смертю його стан здоров”я був важким та він не міг прийти в сільську раду та посвідчити заповіт. Через приймання сильнодіючих знеболюючих препаратів, батько не впізнавав людей, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що викликає сумнів у складанні даного заповіту особисто заповідачем та відповідності змісту заповіту його внутрішній волі. З наведених підстав, просив визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив визнати недійсним заповіт складений та посвідчений секретарем виконкому Світязької сільської ради 16 лютого 2006 року. Відповідач [PERSON] його представник [PERSON], кожен зокрема, позов заперечили, пояснивши, що оскаржуваний заповіт, був посвідчений з дотриманням усіх вимог законодавства та виражав волю заповідача, оскільки, стан його здоров”я не впливав на здатність усвідомлювати свої дії та вільно виражати свою волю. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], за життя, розпорядившись своїм майном на випадок смерті, 26.08.2003 року склав та посвідчив у виконкомі Світязької сільської ради заповіт на ім.»я [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 378, заповівши останньому усе належне йому на день смерті майно /ар.сп.111/. 16 лютого 2006 року [PERSON], змінивши своє попереднє розпорядження щодо майна на випадок смерті, склав та посвідчив новий заповіт, яким, заповів усе належне йому на день смерті майно [PERSON] /ар.сп. 9, 10/. Даний заповіт не змінено і не відмінено, про що свідчить посвідчувальний напис на звороті заповіту. Позивач, спадкоємець за попереднім заповітом 2003 року, оскаржуючи новий заповіт з тієї підстави, що заповідач його підписав не усвідомлюючи його змісту та не розуміючи значення своїх дій, покликаючись в своїх показаннях на те, що за життя, як покійна матір так і батько [PERSON] висловлювали свої наміри про те, що будинок залишать у спадок йому, як найменшому синові, який не забезпечений житлом. І йому, ще за життя батька, було відомо, що на його ім.»я 26.08.2003 року батько склав та посвідчив заповіт. Проте, після смерті батька, брат [PERSON], відповідач у справі, йому повідомив, що батько перед смертю змінив своє попереднє волевиявлення та склав новий заповіт, яким усе своє майно заповів йому. Таке волевиявлення батька він вважає сумнівним і таким, що не відповідало його дійсній волі, оскільки стан здоров»я батька на початку 2005 року значно погіршився, він став зловживати спиртним, поводив себе неадекватно, жив на горищі будинку. В літку 2005 року, коли він приїхав його відвідати, батько, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, знаходився на горищі і відмовився вийти до нього, в зв»язку з чим, він з ним не спілкувався. В останнє бачився з батьком в лікарні в м. Луцьку, 10.02.2006 року, коли його брат, відповідач у справі, з дружиною привезли його в лікарню на обстеження. При зустрічі з батьком, останній ні його, ні його дружини не впізнав, неадекватно реагував на їхню зустріч, не розмовляв з ними. За клопотанням позивача, на підтвердження викладених ним обставин, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], рідний брат позивача та відповідача, який показав, що за кілька днів до смерті батька, а саме 12.02.2006 року приїжджав до нього, батько уже не впізнав його, не спілкувався з ним, не виявляв емоцій радості з приводу його візиту, як це було раніше, таку поведінку батька вважає неадекватною. Свідок [PERSON] суду показала, що спілкувалась із [PERSON] в літку 2005 року, який їй в ході розмови повідомив, що по волі своєї покійної дружини, усе їхнє майно заповів найменшому синові [PERSON] і змінювати волю покійної дружини не бажає, а також, цікавився порядком приватизації земельної ділянки. Лікар-терапевт Савчук Валерій Євгенович, який проводив огляд [PERSON] 09.02.2006 року, суду показав, що хворий з»явився до нього в супроводі родичів, скаржився на болі під ребром, говорив не охоче, на поставлені запитання відповідав повільно, не логічними фразами, більше жестами. В ході його обстеження було встановлено діагноз: хронічний пататор, хронічний алкоголізм, гепатит в переход цероз печінки, хронічний гастроуденіт та інцефолопатія, що в прогресуванні тягне за собою погіршення загального стану здоров»я, втрату пам»яті, головні болі, головокружіння. Допитаний в судовому засіданні лікар нарколог - психіатр Місюрина Олександр Петрович, суду показав, що 09.02.2006 року він проводив огляд [PERSON], після обстеження якого, він направив останнього до лікаря невропатолога по тій причині, що хворий практично не розмовляв, а видавав звуки з яких нічого не можна було зрозуміти. На конкретні запитання відповідав жестами. Було відмічено синдром лобної долі, що проявлялось в складності спілкування, висловлюванні логічних думок та формулюванні речень, тому виникла підозра, що це пов»язано з порушенням психіки, в зв»язку з чим, був направлений до лікаря невропатолога. Та обставина, що в період, який відноситься до часу складання та посвідчення заповіту, [PERSON] за станом здоров»я не усвідомлював значення своїх дій, підтверджується і записами медичної документації хворого [PERSON], зміст яких, об»єктивно узгоджуються із показаннями вищезазначених свідків. Так, в амбулаторній карті [PERSON] Шацької ЦРЛ зазначено, що 08.02.2006 року на прийомі у лікаря нарколога скарги самостійно не висловлював. Зі слів родичів - зловживав понад 20 років алкоголем, виникали приблизно три рази стани з галюцинаціями. В період з 15.01.2006 року по 08.02.2006 року спиртного не вживав. З»явилась не зрозуміла мова. Діагноз : синдром лобної долі. Рекомендовано консультацію невропатолога. 09.02.2006 року хворий не контактний. В амбулаторній карті № 627 Волинського обласного наркологічного диспансеру, заведеної 10.02.2006 року наявне лікарсько-консультативне заключення, що хворий контакту не доступний. На підставі медичної документації , показань свідків, за клопотанням позивача у даній справі було проведено посмертну судово- психіатричну експертизу, згідно висновку якої /ар.сп. 179-183/, комісія прийшла до заключення, що у [PERSON] виявилися в період, що відноситься до часу складання і підписання заповіту (16.02.2006 року) ознаки психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку, інтоксикаційного ґенезу (алкогольного гепатогенного, ракового) з вираженим інтелектуально мнестичним зниженням та емоційно -вольовим збіднінням, які позбавляли його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже, даний висновок експертизи об»єктивно узгоджується з показаннями вищезазначених свідків та медичною документацією, в зв»язку з чим, суд його приймає до уваги в якості доказу на доведення тієї обставини, що заповідач [PERSON] в період складання і підписання оскаржуваного заповіту не розумів значення своїх дій, в зв»язку з чим, на підставі ч.1 ст..225 ЦК України, даний заповіт визнається недійсним, а у випадку визнання нового заповіту недійсним на підставі ст.. 225 ЦК України, відновлюється чинність попереднього заповіту, складеного заповідачем на користь позивача та посвідченого секретарем виконкому Світязької сільської ради 26.08.2003 року. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд оцінює критично, як такі, що спростовуються медичною документацією та висновком експертизи. Отже, після смерті спадкодавця спадщина відкривається за заповітом від 26.08.2003 року. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], право власності на які останній за життя не оформив, що підтверджується довідкою Світязької сільської ради, виданої 23.08.2006 року за № 1790 /ар.сп. 7/; копією технічного паспорта /ар.сп. 215-220/. Факт смерті спадкодавця підтверджується копією Свідоцтва про його смерть, з якого вбачається, що останній помер [INFO] /ар.сп. 14/. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст..1217 спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Оскільки, спадкодавець за життя розпорядився своїм майном і склав та посвідчив у виконкомі Світязької сільської ради заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] - [PERSON] /ар.сп. 111/, тому спадкування здійснюватиметься за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця - 26.02.2006 року. Для оформлення спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом строк, позивач звернувшись в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, спадщину прийняв, що підтверджується матеріалами спадкової справи /ар.сп. 196/. Спадкоємців обов»язкової частки після смерті спадкодавця, які б прийняли спадщину, немає, що підтверджується копією спадкової справи із Шацької держнотконтори. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України, спадкодавець втратив право власності на майно, коли помер. Позивач вправі звернутися до суду з позовом у відповідності до ст. 392 ЦК України, так як відсутні документи про державну реєстрацію на нерухоме майно. Отже, на підставі вищевикладено та за наявності достатніх підстав, суд приходить до висновку про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться по вулиці [ADDRESS] за [PERSON]. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 3104 від 19.03. 2008 року /ар.сп. 221/ вбачається, що позивач за проведення експертизи сплатив 1026,66 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved