overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог вказує, що з відповідачем в даній справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2006 року, від якого вони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]народження, яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося і вони проживають окремо. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча і має таку можливість, оскільки працює і отримує заробітну плату, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки до досягнення її повноліття в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов визнав повністю. Вислухавши сторони, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Нормами ч. 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Згідно з нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У попередньому судовому засіданні встановлено, що сторони в даній справі з 15 липня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]народження, яка проживає з позивачем в даній справі і знаходиться на її утриманні. Подружнє життя сторін не склалося і вони проживають окремо. Відповідач в даній справі має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини і не заперечує проти цього. За таких обставин, на думку суду, позов в цій частині повинен бути задоволеним відповідно до вимог ст. ст. 180-183 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати повинні бути покладені на відповідача. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за можливе рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

Позивач ЗАТ ПриватБанк звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення 3837,12 грн. боргу за кредитним договором № КЗХRRX05030006 від 30.01.2007 р., посилаючись на те, що зазначеним договором [PERSON]. було надано кредит в сумі 1725,58 грн. з оплатою 12 % річних, строком остаточного повернення кредиту 30.01.2008 р. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримав позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце судового розгляду справи оповіщений у встановленому порядку. Судом встановлено, що 30.01.2007 р. між ЗАТ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № КЗХRRX05030006, яким банк надав відповідачу кредит в сумі 1725,58 грн. Вказана обставина підтверджується наданим суду кредитним договором (а.с.6-9). Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «15» по «20» число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 176,75 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умовами. Згідно п.5.1 договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов»язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач недотримався умов кредитного договору; станом на 9.04.2008 р.[PERSON]має заборгованість перед позивачем у сумі 3837,12 грн. по кредиту, нарахованим процентам та пені. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Враховуючи, що[PERSON]взяті на себе зобов'язання не виконав, графік погашення кредиту за кредитним договором від 30.01.2007 р. не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Загальна сума заборгованості[PERSON] становить: заборгованість по кредиту-1725,60 грн.; прострочені відсотки за користування кредитними коштами-1472,49 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом-303,71 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором-335,32 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в розмірі 81 грн. На підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

У травні 2008 року позивачка звернулась до суду з зазначеним з позовом до відповідача, в якому просить стягнути із відповідача на її користь на утримання дочки[PERSON]. аліменти розміром 1/3 частини з усіх видів його заробітку або доходу, але не менш суми передбаченої діючим законодавством, до повноліття дочки, постилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем вони мають дочку [PERSON] Також зазначає, що шлюбні стосунку у них припинились та шлюб 07.03.2005 року було розірвано. В зв'язку із наявність у відповідача кредитних зобов'язань вона раніше не зверталась до суду з питань стягнення аліментів, та у них була домовленість що відповідач буде надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 400 доларів США, що їм ї вчинялось. Посилаючись на те, що донька навчається у платному ліцею, отримує платні приватні уроки з математики, з англійської, має приватного вихователя, підвищились витрати на одяг для доньки, на їжу та на різні інші її потреби просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що він регулярно утримує свою доньку. Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку. що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно Свідоцтва про народження від 23.07.1996 року батьком [PERSON] є відповідач по справі Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач добровільно виконує свій обов'язок в розмірі 400 доларів США. Також судом встановлено, що відповідач має постійний дохід та за останні пів року його середній заробіток складає 45731 грн. Згідно із ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, враховуючи принцип розумності суд визначає що аліменти підлягають стягненню у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку або доходу відповідача. Такий розмір аліментів приблизно дорівнює 4573 грн. та фактично в двічі перевищує попередні платежі які вчинялись з боку відповідача на утримання дитини щомісячно. При вирішення цього питання суд не враховував посилання позивача що донька навчається у платному ліцею, отримує платні приватні уроки з математики, з англійської, має приватного вихователя оскільки такі обставини судом враховуються при вирішенні питання щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину за правилами передбаченими ст. 185 СК України. У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свій позов тим, що[INFO]року померла її рідна сестра [PERSON]і у зв'язку з чим була відкрита спадщина за останнім місцем проживання померлої в с. Жовтневе, Коропського району, Чернігівської області. Вона має право на спадкування за законом у другу чергу. Однак в строк передбачений ч.1 ст. 1270 ЦК України, вона спадщину не прийняла, оскільки за віком та за станом здоров'я не змогла вчасно приїхати в нотаріальну контору для оформлення спадщини. Крім того, вона в судовому порядку встановлювала факт її родинних відносин з [PERSON] А тому вона просить суд, надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка [PERSON]. підтримала позовну заяву, посилаючись на вищевикладені обставини і просила її задовольнити. Представник Жовтневої сільської ради на повторний виклик в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, про що свідчать розписки про одержання судової повістки, про причини неявки суд не повідомлявся. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно,[INFO]року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 18.05.2007 року виданого виконкомом Жовтневої сільської ради, Коропського районну, Чернігівської області, в зв'язку з цим, була відкрита спадщина за останнім місцем проживання померлої в с. Жовтневе, Коропського району, Чернігівської області. Згідно копії рішення Коропського районного суду Чернігівської області, від 14 березня 2008 року [PERSON] являється рідною сестрою померлої[INFO]року [PERSON] Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON]. своєчасно не звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, оскільки є особою пенсійного віку, крім того вона в судовому порядку встановлювала факт родинних відносин з померлою, тобто вона пропустила строк подачі заяви з причин, які суд вважає поважними. За таких обставин, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий достатній строк для подання заяви до нотаріальної контори на прийняття спадщини . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

У травні 2008 року ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у травні 1990 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 11.05.1990 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з травня 1990 року по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (гуртожиток № 8 ВАТ «МЗВМ»). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1990 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з травня 1990 року в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008р. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ». За час роботи з січня 2000 року вона такого жильця не бачила, він не з'являвся. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку ніколи не проживав, кімната за ним не закріплена. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON], яка працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» сестрою-господаркою, у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме судовий збір у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

У травні 2008 року ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у грудні 1985 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 06.12.1985 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з грудня 1985 року по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (гуртожиток № 8 ВАТ «МЗВМ»). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1985 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з грудня 1985 року в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008р. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ». За час роботи з січня 2000 року вона такого жильця не бачила, він не з'являвся. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку ніколи не проживав, кімната за ним не закріплена. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON], яка працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» сестрою-господаркою, у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме судовий збір у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

У травні 2008 року ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у жовтні 1991 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 15.10.1991 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з жовтня 1991 року по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (гуртожиток № 8 ВАТ «МЗВМ»). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1991 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з жовтня 1991 року в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008р. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ». За час роботи з січня 2000 року вона такого жильця не бачила, він не з'являвся. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку ніколи не проживав, кімната за ним не закріплена. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON], яка працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» сестрою-господаркою, у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме судовий збір у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

У травні 2008 року ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача ВАТ «МЗВМ» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в обґрунтування позовних вимог пояснив, що у травні 1993 року за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету [PERSON] було виділено приміщення у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ», розташованому за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення 07.05.1993 року [PERSON] був прописаний у гуртожитку, але в надане житлове приміщення так і не вселився. На теперішній час фактичне місце перебування відповідача не відомо, але з реєстрації за адресою: [ADDRESS] він не знятий. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з травня 1993 року по теперішній час, його майно та особисті речі у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» не зберігаються. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (гуртожиток № 8 ВАТ «МЗВМ»). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно акту від 14.04.2008 р., останній у гуртожитку № 8 по [ADDRESS] не проживає з 1993 року, у зв`язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] з травня 1993 року в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин більше 6 місяців, що підтверджується актом від 14.04.2008 р. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ». За час роботи з січня 2000 року вона такого жильця не бачила, він не з'являвся. Їй відомо, що [PERSON] у гуртожитку ніколи не проживав, кімната за ним не закріплена. Його речей на зберіганні нема. Свідок [PERSON], яка працює у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» сестрою-господаркою, у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Згідно положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання. У зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 8 ВАТ «МЗВМ» по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені по справі позивачем слід стягнути з відповідача, а саме судовий збір у розмірі 8,50 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 гривень на користь ВАТ «МЗВМ».

Outcome: approved