Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-04 00:00:00

Позивач 19 грудня 2007 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики, посилаючись на те, що він 25.06.2005 року позичив [PERSON] 15 197 гривень, про що [PERSON] написав йому розписку, в якій зобов'язався повернути йому ці кошти. Строк повернення боргу у розписці не вказаний, тому 02.11.2007 року він звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики до 02.12.2007 року. У вказаний строк відповідач добровільно йому увесь борг не повернув, повернув йому лише частину боргу в сумі 5000 гривень. В зв'язку з тим, що відповідач не повертає йому іншу частину боргу, він змушений звертатись з позовом до суду. Рішенням Монастирищенського районного суду від 05.03.2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 9 197 гривень та судові витрати в сумі 118 гривень 93 коп. Судом задоволена заява відповідача [PERSON] від 26.03.2005 року про перегляд заочного рішення та ухвалою суду від 08.05.2008 року рішення Монастирищенського районного суду від 05.03.2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. При повторному розгляді справи позивач [PERSON] в судовому засіданні зменшив розмір своїх позовних вимог на 6000 гривень, в іншій частині позовних вимог позов підтримав повністю та пояснив, що йому відповідач не повернув борг в повному розмірі, повернувши його частину. Він передав відповідачу 60 тон пшениці, а [PERSON] зобов'язувався повернути йому кошти за передане зерно. Загальна сума боргу складала 15 197 гривень, однак відповідач повернув йому 5 000 гривень, а потім ще 1000 гривень. Відповідач сам особисто написав йому розписку на суму 15 197 гривень після того, як вони всі разом оцінили зерно, яке було передано відповідачу. Розписку він писав як фізична особа, добровільно та не заперечував проти її змісту та суми боргу. Борг відповідач віддавав частинами, коли віддавав частину коштів то він писав йому розписки про повернення боргу частково. В подальшому відповідач повідомив йому, що іншу частину боргу, ту що залишилась, він повертати йому не буде, а тому він звернувся в суд з позовом. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 9 197 гривень, а також судові витрати. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що за ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що мається розписка написана відповідачем. Докази того, що ця розписка недійсна, написана під впливом помилки, обману чи будь-яких інших обставин, які б зумовлювали її недійсність відсутні. Згідно пояснень позивача правовідносини між ним та відповідачем склалися як між фізичними особами. Позивач вказував, що передав відповідачу певну кількість зерна пшениці, а відповідав в свою чергу повинен був повернути йому кошти. Відповідно до ст. 1053 ЦК України вважає, що має місце новація боргу згідно з якою : за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням, що фактично і відбулось в даному випадку між сторонами. Судом встановлено, що розписка відповідачем написана на суму 15 197 гривень. Частину боргу, а саме 6 000 гривень відповідач позивачу повернув, але інші частину повернути відмовляється, на письмову пропозицію позивача не реагує. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Вважає, що позов обґрунтований, просить стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 9 197 гривень та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштова розписка про вручення повістки № 188999 від 28.05.2008 року. Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надійшло. Суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, який про причини своєї неявки суду не повідомив та постановити заочне рішення, про що виніс ухвалу від 05.06.2008 року. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та виходить з наступного: Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майна або майнового права та інтересу, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Факт виникнення зобов»язання між позивачем та відповідачем на суму 15 197 гривень встановлено наданням відповідачем розписки позивачу в якій, вказано що [PERSON] позичив у [PERSON] суму в 15 197 (п'ятнадцять тисяч сто дев'яності сім) гривень, яку зобов'язується повернути. Розписка датована 25.06.2005 року (а.с. 7, оригінал на а.с. 41). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникають з односторонніх правочинів, застосовуються загальні правила про зобов»язання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Односторонній правочин між позивачем та відповідачем укладено на суму в 15 197 гривень, в письмовій формі, що підтверджує розписка. Таким чином, правочин укладено на суму, яка в двадцять разів перевищує неоподатковуваний мінімум громадян і при його укладені дотримано письмову форму. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. На час розгляду справи в суді недійсність правочину укладеного між сторонами у справі прямо не встановлена законом. Відповідач не надав суду доказів про визнання даного правочину недійсним судом та на момент розгляду справи не звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики, відповідно до ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей. Суд у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу 60 тон зерна, яку сторони в подальшому оцінили в 15 197 гривень, і відповідач написав розписку позивачу саме на цю суму. У суду не має даних про те, що відповідач заперечує суму боргу, як вартість переданого майна позикодавцем чи оспорює її. На день розгляду справи в суді від відповідача на адресу суду не надійшло заперечень з приводу поданої позовної заяви. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем частину боргу позивачу повернуто, а саме 6000 (шість тисяч) гривень, що і підтвердив в судовому засіданні сам позивач, зменшивши вже в судовому засіданні позовні вимоги на цю суму, однак іншу половину боргу, а саме 9 197 гривень, відповідач не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін, борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням, що має місце в даному випадку оскільки судом встановлено, що позивач передав відповідачу 60 тон зерна пшениці, а потім борг було переведено в грошовий еквівалент, а саме в суму 15 197 гривень та оформлено відповідною розпискою, яку написав відповідач позивачу. Позивач 2 листопада 2007 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики до 2 грудня 2007 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 604.7 ( а.с. 8), однак на день розгляду справи в суді, відповідач не надав суду доказів повернення боргу позивачу, що дає суду підстави вважати, що борг не повернуто в добровільному порядку. Суд вважає, що позов в частині стягнення судових витрат підлягає до задоволення частково, а саме пропорційно задоволеним позовним вимогам на підставі ст. ст. 81, 88, 89 ЦПК України, оскільки відповідач частину боргу погасив до звернення позивача з позовом в суд, що стало підставою зменшення позивачем розміру позову вже в судовому засіданні. На підставі викладеного ст.ст. 15, 16, 202, 204, 208, 526, 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України та

Outcome: approved