Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що з 1.06.2004року по травень 2005року знаходилась з співвідповідачем по справі [PERSON]. у трудових відносинах. 5.05.5005року на адресу співвідповідача була направлена заява про звільнення позивача за власним бажанням, але відповіді від неї не отримала. 4.11.2005року під час допиту у судовому засіданні дізналася про те, що була звільнена за недовіру до матеріально відповідальної особи. Після доповнення позовних вимог, просить суд, поновити строки звернення до суду, так як перебувала за межами м. Первомайський не мала змоги звернутися до суду за захистом свого порушеного права, змінити підстави звільнення зі ст.41 п.2 КЗпП України - за недовіру до матеріально відповідальної особи на ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням та дату звільнення на 20 травня 2005року, зобов»язати співвідповідача [PERSON]. надати позивачу належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з співвідповідача [PERSON]. на користь позивача заборгованість по зарплаті у сумі - 2448, 33 грн. (із розрахунку 420 грн. (зарплата щомісячно) х 7 місяців( з 1.11.2004року по 1.04.2005року) + 348,33 грн. за май 2005року ), середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку 2950,56 грн. ( 20,49 грн. - середньоденний заробіток х 144 дні ), моральну шкоду у сумі - 15 000 грн., яка полягає у порушенні нормального життєвого ритму, відсутності змоги працевлаштуватися у зв»язку з записом у трудовому договорі про звільнення за недовіру до матеріально відповідальної особи. Співвідповідач [PERSON]. пояснила, що позовні вимоги не визнає, що позивач була звільнена т.я. не з»являлась на роботі, хоча була матеріально відповідальною особою, трудову книжку позивача не отримувала на зберігання, т.я. не має сейфу. Заборгованості по зарплаті позивач не має, її виплачував центр зайнятості, вона лише її віддавала, моральної шкоди не спричиняла. Представник співвідповідача Первомайського міськрайонного центру зайнятості Харківської області позовні вимоги не визнав пояснив, що установа виконувала тільки завдання по реєстрації трудової угоди між сторонами, надання позивачу зарплати, яку отримував роботодавець, про що є документи. Суд, дослідивши інші докази, встановив слідуючи обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до копії трудового договору між позивачем та співідповадачем [PERSON]. від 1.06.2004року (арк. спр. 41-42 )сторони перебували у трудових відносинах з 1.06.2004року по 4.05.2005року. Про що відбулася реєстрація у Первомайському міськрайонному центрі зайнятості Харківської області під № 287 від 1.06.2004року та №287 від 1.06.2005року. Відповідно до ст. 41 ч.1п.2 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно до п.28 постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992року №9 звільнення з підстав втрати довір»я (п.2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпересередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір»я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Суд, не вважає обґрунтованим доводи співвідповідача [PERSON]. про те, що позивач була працівником з яким був укладений договір про матеріальну відповідальність, але не приймала участі в інвентаризації матеріальних цінностей магазину “Домострой”, яка проходила відповідно до наказу від 27.04.2005року - 28.04.2005року. Крім цього, Типовий договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між сторонами, наданий до справи не містить дати його укладання. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень співвідповідача [PERSON]. вона не відбирала від позивача пояснень щодо вчинення нею дій,які дають висновки про втрату до нього довіри, не складала інших документів, щоб зафіксувати в чому саме полягають ці дії. Тому суд, вважає, що не надала до суду жодного обґрунтованого доказу існування підстав для розірвання трудового договору з позивачем по ст.42 ч.1 п.2 КЗпП України. Як убачається із наданих матеріалів справи ( копії заяви від 5.05.2005року , копії поштової квитанції (арк.спр.4), позивач письмово просила співвідповідача звільнити її за власним бажання. Таким чином, суд, вважає, що позовні вимоги позивача щодо зміни підстав звільнення зі ст.41 п.2 КЗпП України - за недовіру до матеріально відповідальної особи на ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням та дату звільнення з 4 травня 2005року на 20 травня 2005року, підлягають задоволенню, що відповідає вимогам ст.235ч.3 КЗпП України, яка каже, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Що стосується, зобов'язання надати позивачу належним чином оформлену трудову книжку, то відповідно до п.2.20-1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993року, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Доказів утримання трудової книжки у позивача до суду надано не було, даний факт заперечувала сама [PERSON]., тому, суд, вважає можливим в цій частині позову відмовити. Крім цього, слід відмовити в частині позовних вимог, щодо сплати заборгованості по зарплаті у сумі 2448,33 грн., середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку у сумі - 2950,56 грн., оскільки позивач не надав до суду доказів існування вказаної заборгованості по зарплаті, що теж підтверджується поясненнями співвідповідача [PERSON]., та не заперечується листом співвідповідача Первомайського міськрайонного центру зайнятості Харківської області , а відповідно до ст.117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як убачається із пояснень свідків [PERSON]., [PERSON]. позивач з травня по листопад 2005 року не мала змоги працевлаштуватися, оскільки під час з'ясування про причини звільнення на попередній роботі їй відмовляли, була вимушена виїжджати за межі м. Первомайський для пошуку роботи, вона довгий час була без джерела прибутку. Тому, суд, вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Але розмір відшкодування підлягає зменшенню, т.я. не відповідає вимогам розумності, справедливості до 1500 грн. Відповідно до ст.24 -1 КЗпП України, у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному міністерством праці та соціальної політики України. Стаття 233 ч.1 КЗпП України, каже, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається і наданої до справи копії трудової угоди між сторонами, позивач дізналася до звільнення у червні 2005року, а звернулася до суду у листопаді 2005року, тому пропустила передбачений законом строк для звернення до суду. Як зазначалось вище, свідки [PERSON]., [PERSON]. пояснили, що позивач виїжджала за межі м. Первомайський. Тому, суд, вважає, що позивачем був пропущений строк з поважних причин, тому він полягає поновленню. Судові витрати підлягають стягненню з співвідповідача [PERSON]. в порядку ст.88 ч.3 ЦПК України. На підставі ст.ст. 38, 41 ч.1п.2, 233ч.1, 234, 235ч.2, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial