Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.10.2007 року вона позичила відповідачу 250 євро, про що вона написала розписку та зобов'язувалася повернути вказану суму боргу 10.12.2007 року. Але на даний час відповідач борг не повернула, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 1919 грн.75 коп. (250євро) , відсотки за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі14 грн.40 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов повністю підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ст.224 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.2007 року між сторонами був укладений договір позики на суму 250 євро, за умовами якого відповідач зобов'язувалася 10.12.2007 повернути позивачу вказану суму боргу, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи. Позивач в судовому засіданні пояснила, що дала в борг своїй знайомій 250 євро, про що остання написала розписку і зобов'язувалася повернути борг 10 грудня 2007 р., але [PERSON] не виконала свого зобов'язання, почала переховуватися, не бажає добровільно повертати борг. В даний час позивач перебуває в скрутному матеріальному становищі, потребує кошти на своє лікування та лікування дитини. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у неї в борг кошти в сумі 250 євро. Хоча зазначена вище розписка і не є письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики на суму 250 євро, умови якого відповідач не виконала. Жодних достовірних доказів, які б спростовували цей висновок, суду не було надано. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, еквівалентну 250 євро. За даними Нацбанку України офіційний курс євро до гривні з 04.03.2008 року становить: 100 євро: 767-9030 грн., що стверджується даними про курси валют в газеті “Урядовий кур'єр” та службовим розпорядженням №417\87 від 04.03.2008р. відділення «Промінвестбанку в м. Біла Церква /а.с.5/. Таким чином, на користь позивача належить стягнути 1919 грн. 75 коп. боргу /250 євро:100х 767,90/, що еквівалентно 250 євро. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку щодо розміру процентів вимоги ст.625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розмір процентів з простроченої суми за весь час прострочення буде становити: 1919,75х3:100= 57,59 : 12 х3 = 14,40 грн. Отже, на користь позивача належить стягнути з відповідача 1919 грн. 75 коп.. боргу + 14 грн.40 коп. процентів, всього 1934грн.15 коп. На підставі ст.4 п.18 Декрету КМ України “Про державне мито” позивач звільнена від сплати державного мита /судового збору/ на користь держави як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС. З відповідача підлягає стягненню на користь держави держмито в сумі 51 грн. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за можливе відшкодувати на користь позивача за рахунок відповідача сплачені нею витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. згідно наданих квитанцій. Враховуючи наведене та

Outcome: approved