Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на приміщення посилаючись на те, що з 1967р. по 2005 рік він працював на ВАТ „ЕК" „Чернівціобленерго". В 1992 році він звернувся до директора Чернівецького обласного підприємства електричних мереж з заявою про продаж йому приміщення при ЦРП-11 по[ADDRESS], яке ніким не використовувалось. 28.08.1992 р. президія профспілкового комітету підприємства дала згоду на продаж йому приміщення розміром З X 5 м, при ЦРП-11, по [ADDRESS] На підставі цього рішення профкому та виходячи з оціночного акту від 27.08.1992р. по підприємству було видано наказ № 169 від 12.10.1992 р. про продаж йому складського приміщення при ЦРП-11 по [ADDRESS], за 43441 крб. 26.10.1992р. він вніс в касу підприємства 43441 крб. 14.11.1992 р. керівництвом підприємства згідно з актом йому було передано це приміщення, а також передано ключі від замка до вхідних дверей в приміщення. Він почав використовувати його для господарських потреб і користується ним і до сьогодні. Але у нотаріуса договір купівлі-продажу цього приміщення з ним так і не був укладений. Він неодноразово звертався з цього приводу як до колишнього керівництва підприємства, та і до теперішнього керівництва ВАТ „ ЕК „ Чернівціобленерго", але йому в цьому відмовляють. Тому просив визнати договір купівлі - продажу спірного приміщення дійсним та визнати за ним право власності на нього. В судовому засіданні позивач в своєму поясненні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві і в своєму поясненні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити в його Задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. Судом встановлено, що 28.08.1992 р. президія профспілкового комітету Чернівецького обласного підприємства електричних мереж дала згоду на продаж позивачу приміщення розміром 3 X 5 м, при ЦРП-11, по [ADDRESS] \ а.с. 9 \. Згідно з оціночним актом від 27.08.1992р. вартість складського приміщення при ЦРП-11 по [ADDRESS] склала 43441 грн. \ а.с. 10 \. 12.10.1992 р. директором Чернівецького обласного підприємства електричних мереж був виданий наказ № 169 про продаж позивачу складського приміщення при ЦРП-11 по [ADDRESS], за 43441 крб. \ а.с. 11 \. 26.10.1992р. позивач вніс в касу підприємства 43441 крб. \ а.с 12 \. 14.11.1992 р. підприємством згідно з актом позивачу було передано спірне приміщення, а також передано ключі від замка до вхідних дверей в приміщення \ а.с. 19 \. Цим приміщенням позивач користується постійно. Договір купівлі-продажу цього приміщення з позивачем у нотаріуса укладений не був. [PERSON] неодноразово звертався з цього приводу до керівництва відповідача, але йому в цьому було відмовлено \ а.с. 23 \. Згідно з ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні » від 27.03.1991 р. майно закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання. Згідно з ч. 6 ст. 10 цього ж Закону підприємству надається право, продавати, передавати безоплатно, здавати в оренду громадянам засоби виробництва та інші матеріальні цінності з дозволу власника або уповноваженого ним органу, крім випадків передбачених законом. Ч. 3 ст. 10 цього ж Закону передбачає відчуження від держави засобів виробництва (приватизацію), що є державною власністю і закріпленні за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах (через біржі, за конкурсом, на аукціонах) у порядку, що визначається Фондом державного майна України. Законом України «Про приватизацію державного майна» визначаються об'єкти та суб'єкти приватизацію (ст.ст. 5,6 Закону) та встановлюється порядок приватизації державного майна (ст. ст. 11-13 Закону). Відповідно ст. 6 вищезазначеного Закону одним із суб'єктів приватизації є державні органи приватизації, а саме Фонд державного майна та його регіональні представництва, Ст.ст. 11-13 згідно чинного на той час Закону України «Про приватизацію державного майна » встановлювався порядок приватизації державного майна, де передбачалося, що заяви про приватизацію подаються до Фонду державного майна України чи місцевих органів приватизацію за місцезнаходження об'єкта у письмовій формі. На підставі розгляду заяв державний орган по приватизації приймає рішення про приватизацію об'єкта і повідомляє про це заявника та трудовий коллектив підприємства. Отже суд вважає, що правових підстав для відчуження Чернівецьким обласним підприємством електричних мереж нежилого приміщення в [ADDRESS] при РП-11 позивачу [PERSON] не було. Відкрите акціонерне товариство «Енергетична компанія «Чернівціобленерго» заснована відповідно до Указу Президента України від 04 квітня 1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в енергетичному комплексі України» та наказу Міністрества енергетики і електрифікації України від 15 червня 1995 року №106 шляхом перетворення Державного підприємства Чернівецьке обласне підприємство електричних мереж ВЕО «Вінницяенерго» у Державну акціонерну енргопостачальну компанію» Чернівціобленеро». Вирішення питання про відчуження манна компанії повинно здійснюватись за погоженням із Наглядовою радою. Жодних погоджень стосовно відчуження нежилих приміщень при РП-11 позивачу [PERSON] Наглядова рада не давала. Крім цього, виробниче складське приміщення є невідємною частиною Розподільчого пристрою -11 за адресою [ADDRESS]. Як пояснив в судовому засіданні свідок Качинський приміщення, який користується позивач, потрібне підприємству для здійснення його діяльності. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed