Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0.12 га в [ADDRESS] , що був посвідчений приватним нотаріусом Москівець В.А. 25 лютого 2008 року між гр..[PERSON]. , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] та гр..[PERSON] та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовуються тим , що на момент посвідчення договору купівлі - продажу [PERSON] помер і він є спадкоємцем після нього і звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач свої позовні підтримав , просив задовольнити і дав свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позову пояснивши , що він придбав у [PERSON] вказану земельну ділянку сплативши йому певну грошову суму. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позовних вимог посилаючись на те , що її доверитель є добросовісним набувачем. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з»явився хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи шляхом оголошення у засобах масової інформації , а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - приватного нотаріуса Москівець В.А. в судовому засіданні пояснила , що при посвідченні угоди нотаріусу не було відомо про смерть власника земельної ділянки. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Як установлено в судовому засіданні та підтверджується показаннями сторін , матеріалами справи , 25 лютого 2008 року був посвідчений договір купівлі - продажу земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] згідно якого [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , передав , а гр.. [PERSON] прийняв у власність вищевказану земельну ділянку. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з позовом позивач як на підставу його задоволення посилається на те , що на день посвідчення угоди [PERSON] помер і тому договір не міг бути посвідчений , він є спадкоємцем після померлого який доводився йому батьком. Аналізуючи встановлені судом факти суд вважає , що доводи позивача частково узгоджуються із вимогами законодавства , встановленими судом обставинами і тому підлягають задоволенню в частині визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи , спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Загальні вимоги щодо правочину передбачені статтею 203 ЦК України , згідно частини 2 якої особа , яка вчиняє правочин , повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені частинами першою - третьою , п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено , що [PERSON] від імені якого був посвідчений 25 лютого 2008 року правочин , помер [INFO]. Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно частини 1 пункту 6 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи , яка видала довіреність , оголошення її померлою визнання її недієздатною або безвісно відсутньою , обмеження її цивільної дієздатності. Отже виходячи із сукупності встановлених судом фактів , аналізуючи норми законодавства які кореспондуються між собою , суд вважає , що на момент посвідчення договору купівлі - продажу припинилась цивільна правоздатність особи від імені якої посвідчувався правочин та припинилась дія довіреності , а тому в наявності всі підстави для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 статті 236 нікчемний правочин або правочин , визнаний судом недійсним . є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку , суд вважає , що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі. Відповідно до частини 1 статті 125 Земельного Кодексу України право власності на право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа , що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою , та його державної реєстрації. Документом , що посвідчує право власності на земельну ділянку виходячи із вимог статті 126 частини 1 Земельного Кодексу України є Державний акт відповідної форми затвердженої КМУ. Як установлено в судовому засіданні Державний акт був виданий 08 січня 2008 року тобто більше ніж через два місяці після смерті [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день , з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Отже виходячи із аналізу зазначених норм закону у сукупності із встановленими судом фактами суд вважає , що [PERSON] на момент смерті не набув права власності на спірну земельну ділянку , відповідно вона не входить до складу спадщини і тому вимоги в цій частині безпідставні. Заперечуючи з приводу задоволення позову відповідач [PERSON]. та його представник посилаються на положення статті 388 ЦК України і вважають , що [PERSON] є добросовісним набувачем майна. Між тим суд вважає , що вказані доводи суперечать вимогам законодавства з вищенаведених підстав.

Outcome: partial