Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

В період часу з 13 червня 1987 року по 20 серпня 1987 року з шахти «Партизанська», яка в теперішній час є Відокремленим підрозділом відповідача був покликаний на військові збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованого, але недоотриманого заробітку, який складає: 7660 руб 56 коп. / сума нарахована відповідачем згідно розсекречених документів і уточнена в судовому засіданні / - 1970 руб. 86 коп. /фактично отримана за період перебування на зборах/ = 5689 руб 31 коп. , з урахуванням індексу інфляції - 34344 грн. 31 коп. У судовому засіданні представник позивач підтримує уточнені вимоги і пояснив, що [PERSON] проходив військову службу в якості військовозобов'язаного по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 13 червня 1987 року по 20 серпня 1987 року. За час роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підприємство ш. Партизанська нарахувала йому в 1987 році заробітну плату в сумі 1970руб.86коп. У 2003 році адміністрацією ОП ш. Партизанська ,був зроблений перерахунок заробітку за час знаходження [PERSON] на військових зборах на підставі постанов ЦК КПРС, Президіуму ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року та розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР та Республіканської Рради Профспілок УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7. Вважає, що позивачу підприємство повинно було виплатити перераховану суму. Але йому такі виплати зроблені не були. Недоплата по зарплаті з урахуванням інфляції складає 34344грн.31 коп., яку він і просить стягнути. Представники відповідача - Бедрицька-Стешенко О.О.- вимоги позивача не визнали в повному обсязі і просила в позові відмовити. Пояснила, що зарплата позивачу за час перебування на зборах була нарахована і виплачена згідно довідки військової частини, згодом на підставі заяви [PERSON] в 2003 році за цей період йому заробіток був перерахований на підставі наказу №46 від 27.02.2003 року. Але [PERSON] з 2003 року до підприємства з вимогами виплатити йому перераховану заробітну плату не звертався. Остаточно нарахування заробітної плати відповідно до наказу №46 від 27.02.2003 року було проведено тільки у 2008 році, а тому і індекси інфляції не можуть бути застосовані, бо вони застосовуються тільки на нараховану і невиплачену заробітну плату. І окрім того позивачем застосовано Закон України «Про індексацію доходів населення» від 03.07.1991 року, незважаючи на те, що Декретом №7-92 від 09.12.1992року дія цього Закону було поновлено і тільки на підставі Закону № 534/96 від 21.11.1996 року дію цього Закону було поновлено. Також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, бо дізнався що заробітна плата йому невиплачена ще в 2003 році. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підставах. Свої позовні вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що підприємство відповідача своєчасно не зробило [PERSON] перерахунок заробітку за час перебування на військових зборах, де він брав участь в ліквідації наслідків на ЧАЕС, згідно вищевказаних нормативно-правових актів, а зробило це лише в 2003-у році за заявою позивача. Але до наступного часу донарахована заробітна плата позивачу так і не була виплачена. А тому просить стягнути з відповідача не донараховану заробітну плату з урахуванням індексів інфляції за період з 1991року по 2007 рік включно в сумі 34344грн.31коп, відповідно Рекомендаціям Верховного Суду України «Про порядок застосування індексів інфляції при розгляд судових справ нижчестоячими судами від 04.04.1997року № 62-97. Дійсно на підставі заяви позивача [PERSON] адміністрацією ОП ш. Партизанська , був зроблений перерахунок заробітку за час знаходження [PERSON] на військових зборах на підставі постанов ЦК КПРС, Президіуму ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року та розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР та Республіканської Рради Профспілок УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7.відповідно до наказу №46 від 27.02.2003 року, уточнений під час розгляду справи який складає 7312руб.42 коп. мінус 1970руб.86коп. отриманих позивачем в серпні 1987року, недоотримана сума 5341руб.56коп. в перерахунку на гривню це складає 0.05 грн. Відповідно до п.2 наказу №46 від 27.02.2003 року підприємство повинно було провести виплату донарахованої суми з розрахунку 100 000 руб.=1грн. Але до теперішнього часу такі виплату позивачу зроблені не були. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача донараховану і невиплачену суму заробітку з урахуванням індексів інфляції починаючи з 2003 року моменту видання наказу в сумі 2грн.13коп.(0,05грн.х108.2%х112.3%х110.3%х111.6%х116.6%) Суд не може погодитися з вимогами позивача та його представника, про застосування індексів інфляції починаючи з 1991року,тому що вони не довели, що починаючи з 1987року і до 2003 року моменту видання наказу відповідач мав в своєму розпорядженні вищевказані документи на підставі яких провадив донарахування заробітної плати позивачу. При цьому суд вважає, що термін позовної давності для звернення до суду за вирішенням даної трудової суперечки позивачем не пропущений, оскільки в даному випадку йдеться про стягнення заробітної плати, а відповідно до ст. 233 КЗоТ України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення підлягаючої йому до виплати заробітної плати, оскільки сам відповідач визнав цей факт шляхом видання відповідного наказу . На підставі ст.ст.115,233 КЗпП України, Роз'яснення Верховного Суду від 3.04.1997р.№6.2.-97р. «Рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» ,

Outcome: partial