Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

10.04.2008 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди(а.с.1-4), мотивуючи свої вимоги наступним. З 01.11.2005 р. позивач працював проректором з адміністративно-господарської роботи Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці. 13.03.2008 р. був звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення з посади незаконним, оскільки п. 35 „Положення про державний вищий навчальний заклад”, затвердженого Постановою КМУ від 05.09.1996 р. № 1074, передбачає, що "кількість заступників керівника визначається органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває вищий навчальний заклад" (тобто - Міністерством праці та соціальної політики України). Під час його роботи останнім було визначено три заступники керівника, в тому числі і проректор з адміністративно-господарської роботи. Тобто, відповідачем при прийнятті рішення про скорочення займаної ним посади були порушені вимоги зазначеного нормативного акту та перевищені повноваження. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган наділяється правом скорочення чисельності або штату працівників лише в разі змін в організації виробництва та праці. В дійсності же у відповідача відсутнє будь-яке техніко-економічне обґрунтування змін в організації виробництва і праці та, як наслідок, скорочення посади проректора з адміністративно-господарської роботи. Крім того за два місяці до дати запланованого відповідачем звільнення (01.01.2008 р.) не був виданий наказ про скорочення штату працівників та внесення відповідних змін до діючого штатного розпису і в зв"язку з цим наказ про попередження його про заплановане вивільнення. Підтвердженням є надання відповідачем на адресу державної служби зайнятості форми звітності № 4-ПН (план). У стовпчику 13 поданого до центру зайнятості цього звіту за вих. № 635 зазначений не номер наказу, а листа № 634 від 31.10.2007 р., який не є внутрішнім нормативним актом. Це підтверджує про відсутність законних підстав для скорочення посади. 31.10.2007 р. відповідач надав йому не персональне попередження про наступне вивільнення, як це вимагає ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, а листа з повідомленням про припинення з ним трудових відносин. При цьому в порушення ч. 1 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував іншу роботу, а тільки зазначив наміри - „можуть бути запропоновані посади". Будь-якої письмової чи усної відмови на наміри відповідача запропонувати йому вільні посади він не давав, всупереч його бездоказовому твердженню в листі від 13.03.2008 р. № 171 та наказі про звільнення від 13.03.2008 р. № 90-к про його відмову від переведення. Крім того, після 31.10.2007 р. відповідач був зобов'язаний перевести його на вакантну посаду завідуючого господарством, яку до цього за сумісництвом займав інженер з охорони праці [PERSON], але не зробив цього, а замість його терміново перевів на неї робітника, зайнятого обслуговуванням сантехнічного обладнання, [PERSON] Відповідач також мав запропонувати йому вакантну посаду бібліотекаря, але не зробив і цього. З наказом від 27.12.2007 р. № 449-к. в.о. ректора інституту він не був ознайомлений. В порушення ст. КЗпП України розірвання трудового договору проведено без попередньої згоди профспілкового органу. Неправомірними діями, порушенням законних прав відповідач причинив йому моральну шкоду. На протязі 68 днів він був вимушений відновлювати стан здоров'я стаціонарно(Чернігівські міські лікарні №№ 2 та 4) та амбулаторно. Дані обставини негативно впливають на нього, в зв"язку з чим він обмежений в своїх ділових можливостях, не може вести звичайний образ життя та вимушений уживати додаткових зусиль для його організації. Просив визнати незаконним його звільнення з посади проректора з адміністративно-господарської роботи Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці та поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь 7855,20 грн.: заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2855,20 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 24.06.2008 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.04.2008 р. по 26.06.2008 р. в сумі 9993,20 грн.(а.с.171). В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що відповідно до листа відповідача від 24.04.2008 р. № 278(а.с.107) він не згоден працювати у відповідача підсобним робітником; робітником, зайнятим обслуговуванням електрообладнання; оператором копіювальних та розмножувальних машин. Просить визнати незаконним його звільнення з посади проректора з адміністративно-господарської роботи Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці та поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, з 11.04.2008 р. по 26.06.2008 р., в сумі 9993,20 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Представник відповідача позов не визнав відповідно до письмових заперечень(а.с.119-121,137-139). Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Свідок [PERSON] показала, що працює у відповідача начальником відділу кадрів; позивач ознайомився з наказом, вказаним в акті(а.с.109), але розписатись про це відмовився; інших двох осіб, які підписали акт, запросила вона. Свідок [PERSON] показала, що працює у відповідача комендантом навчального корпусу інституту; її запросили у відділ кадрів, де відповідач ознайомився з наказом і листом та підписав лист, чи підписав наказ, вона не знає. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Чернігівському державному інституті права, соціальних технологій та праці з 01.09.2005 р. по 13.03.2008 р.: з 01.09.2005 р. на посаді педагога-організатора (наказ № 265-к від 31.08.2005 р.), з 01.11.2005 р. переведений на посаду проректора з адміністративно-господарської роботи (наказ № 390-к від 24.11.2005 р.); звільнений 13.03.2008 р. (наказ № 90-к від 13.03.2008 р.) у зв'язку з скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України(а.с.10). Відповідачем не були порушені вимоги п. 35 „Положення про державний вищий навчальний заклад”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.1996 р. № 1074, та перевищені повноваження. Визначення кількості заступників ректора є прерогативою органу управління, у підпорядкуванні якого перебуває інститут; в штатному розписі, затвердженому Міністерством праці та соціальної політики України, відсутня посада проректора з адміністративно-господарської роботи. Скорочення штату є однією із форм змін в організації виробництва і праці. Законодавство не вимагає від уповноваженого власником органу будь-якого обґрунтування таких змін, оскільки це відноситься до компетенції власника відповідно до „Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002 р. Штатні розписи бюджетних установ, яким є інститут, затверджується керівником відповідної вищестоящої установи, якою є Міністерство праці та соціальної політики України, яке затвердило штатний розпис відповідача. 31.10.2007 р., не пізніше ніж за два місяця до наступного вивільнення позивача, відповідач видав наказ № 373-к(а.с.111), згідно якого за повідомленням Міністерства праці та соціальної політики України (лист № 09-377 від 03.07.2007 р.) з 01.01.2008 р. скорочуються посади проректора з адміністративно-господарської роботи та садівника. На виконання цього наказу в той же день листом № 634 від 31.10.2007 р. [PERSON] був персонально попереджений про наступне вивільнення та одночасно йому були запропоновані вільні за штатним розписом посади підсобного робітника і робітника, зайнятого обслуговуванням електрообладнання, на зайняття яких позивач не надав згоди(а.с.109-110). Відповідач довів до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення [PERSON], про що свідчить звіт від 01.11.2007 р. про заплановане вивільнення працівників(а.с.103), поданий до Чернігівського міського центру зайнятості. Також позивачу згідно вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України пропонувалась вільна посада підсобного робітника і листом від 13.03.2008 року № 171, з яким він був також ознайомлений, але не надав згоди на переведення, що підтверджується актом(а.с.104-105). Посада старшого бібліотекаря 1-ї категорії(а.с.107) не пропонувалась, оскільки освіта позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам, які ставляться до цієї посади. Позивач не міг бути переведений на посаду завідуючого господарством, ця посада не була вакантною, оскільки її обіймав на 0,5 ставки інженер з охорони праці [PERSON](а.с.108). Трудовий договір з позивачем правомірно розірвано відповідачем без згоди виборного органу первинної профспілкової організації відповідно до вимог ст. 43-1 КЗпП України, оскільки [PERSON], займаючи посаду проректора з адміністративно-господарської роботи Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці, був заступником ректора цього інституту (п.п.1.1-1.3. посадової інструкції проректора - а.с.140-142). Позивач згідно вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України був звільнений 13.03.2008 р. після закінчення його тимчасової непрацездатності (а.с.106,100,112-115). Позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем дотримані вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення [PERSON] та його звільнення згідно вимог ст.ст. 40, 43-1 КЗпП України, відповідно відсутні правові підстави для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення його на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, з 11.04.2008 р. по 26.06.2008 р., та згідно ст. 237-1 КЗпП України моральної шкоди, факт заподіяння якої, як і в цілому позову, [PERSON] не довів. В зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову підлягають стягненню з позивача на користь державного бюджету м. Чернігова витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Outcome: approved