Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду із заявою про встановлення факту проходження служби в складі діючої армії та просить суд встановити факт проходження ним служби в складі 236 стрілкового полку 106 Стрілкової дивізії діючої армії у період бойових дій із 09 березня 1943 року по 25 березня 1943 року. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що, відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК № 092603 від 15.03.2004 року та довідки ВТЕК про причину та групу інвалідності від 12 жовтня 2005 року, йому призначено ІІ групу інвалідності загального захворювання. Однак, із зазначеною причиною інвалідності (“загальне захворювання”) він не погоджується, оскільки, відповідно до архівної довідки № 11/77758 від 17 лютого 2004 року, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, в картотеці обліку офіцерського складу вказано, що [PERSON] у період Великої Вітчизняної війни із 29.03.1943 року знаходився на лікуванні у евакогоспіталі № 1139 в м. Сизрань, а у графі “Поранення та контузії” записано: “Легке поранення, березень 1943; c. Ждановка, Курська область”. Згідно довідки № 83а&sup2; від 06 січня 1988 року, виданої І відділом Архіву військово-медичних документів Військово-медичного музею Міністерства оборони СРСР [PERSON] перебував у 236 стрілковому полку 106 стрілкової дивізії і 25 березня 1943 року на фронті ВВВ отримав обмороження 3-ї степені І пальця лівої стопи й з приводу поранення - знаходився на лікуванні в евакогоспіталі № 1139, а далі БМП, ДМП, СЕГ № 1095, ЕГ№ 4662. Таким чином, як вбачається із вищезазначених документів, причиною його інвалідності являється не - “загальне захворювання”, а поранення (каліцтво), одержане при захисті Батьківщини в період Великої Вітчизняної війни. Така невідповідність причини інвалідності дійсним обставинам призводить до обмеження заявника у користуванні усіма правами та пільгами, які передбачені національним законодавством для інвалідів війни, а також спричиняє йому душевний дискомфорт, який пов'язаний із неможливістю довгий час відновити своє право на справедливе визначення (встановлення) причини інвалідності. 19 грудня 2007 року заявник із проханням вирішити питання щодо зміни формулювання причини інвалідності та присвоїти йому статус “інваліда війни” у формі письмової заяви звернувся до Одеського обласного військового комісаріату, який в свою чергу, у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України “Про звернення громадян” преадресував вищезазначену заяву до Одеської обласної МСЕК № 2 як органу, що здійснює медико-соціальну експертизу, оскільки, згідно із ст. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 22 лютого 1992 року, ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності визначає медико-соціальна експертиза. Як вбачається із листа-запиту Одеської обласної МСЕК № 2 за вих. № 33 від 23.01.2008 року, причину інвалідності можна встановити лише при наявності офіційної інформації щодо проходження[PERSON] військової служби в діючій армії в період бойових дій із вказівкою строку служби, а відповідно до повідомлення Одеського обласного військового комісаріату за вих. № 327 від 06.02.2008 року, даними про проходження заявником служби в складі діючої армії Одеський обласний військовий комісаріат не володіє. У зв'язку з цим в заявника виникла необхідність встановити факт проходження ним служби в складі діючої армії у період бойових дій із 09 березня 1943 року по 25 березня 1943 року з метою встановлення дійсної причини його інвалідності, а саме - поранення (каліцтво), одержане при захисті Батьківщини в період Великої Вітчизняної війни, оскільки одержати документи в інших органах державної влади, що посвідчують цей факт - неможливо. У судовому засіданні заявник доводи заяви підтримав. Заслухавши заявника, його представника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і наявних у справі матеріалів, заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], із 26.08.1942 року по 27.11.1970 року проходив службу в Збройних Силах Союзу РСР, що підтверджується відповідними записами у воєнному білеті Серії [NUMBER], де у графі “11. Участие в боевых действиях, боевых походах и партизанских отрядах (где, когда и в какой должности)” зазначено, що заявник брав участь у Великій Вітчизняній війні з 01.01.1943 року по 29.03.1943 року у складі 114 гвардійського стрілкового полку 37 гвардійської стрілкової дивізії 62 гвардійської армії. Аналогічна інформація зазначена й в архівній довідці № 11/77758 від 17 лютого 2004 року, яка видана Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації. Згідно архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 8/111022 від 15 грудня 2005 року, 31 січня 1943 року заявник, будучи рядовим курсантом, відправлений в місто Балашов (Російська Федерація) для формування та подальшого відправлення на фронт, де й був зарахований рядовим - помічником ручного кулеметника в 114 гв.стр. полк 37 гв.див. 62 гв.арм. - армії [PERSON] 09 березня 1943 року під час слідування до лінії фронту у складі новосформованого полку заявник з невідомих йому причин був покинутий (забутий) особовим складом підрозділу й пристав до військової частини, що зустрілась йому на шляху, а саме - до 236 стрілкового полку 106 стрілкової дивізії. Даний факт підтверджується довідкою № 83а&sup2; від 06 січня 1988 року, виданою І відділом Архіву військово-медичних документів Військово-медичного музею Міністерства оборони СРСР, згідно якої, [PERSON] перебував у 236 стрілковому полку 106 стрілкової дивізії і 25 березня 1943 року на фронті Великої Вітчизняної війни отримав обмороження 3-ї степені І пальця лівої стопи. Таким чином, з моменту приєднання [PERSON]до 236 стрілкового полку 106 стрілкової дивізії (09 березня 1943 року) по день вибуття із бою внаслідок обмороження кінцівок (25 березня 1943 року) заявник проходив службу в складі 236 стрілкового полку 106 стрілкової дивізії діючої армії у період бойових дій під час Великої Вітчизняної війни. Згідно із ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку, окрім фактів, зазначених у ч. 1 зазначеної статті, можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При зазначених обставинах суд вважає, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved