Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-05 00:00:00

У квітня 2008 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі - продажу квартири удаваним та визнання права власності до [PERSON], треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Київське міське БТІ РПВ та [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що 16 березня 2000 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Забігайло Л.П., майно матері позивача [PERSON] померлої [INFO] в рівних частинах було успадковано[PERSON]та його братом[PERSON] Спадкове майно складалось з 6/10 частини будинку[ADDRESS] 17 липня 2001 року вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу ними було продано, а кошти розділено порівну. За рахунок своєї грошової частки за проданий будинок, яка складалась з 8750 грн., позивач вирішив придбати квартиру. Також зазначає, що в серпні 2001 року знайшов відповідну квартиру, за адресою: [ADDRESS], та виявив бажання її придбати. Власницею квартири[ADDRESS] була [PERSON] з якою він досяг спільної згоди, відносно вартості квартири сума якої складалась з 9200 грн., яку мав сплатити до укладання договору купівлі-продажу. 28 серпня 2001 року після сплати ним вартості квартири за рахунок грошових коштів, які отримав з продажу будинку, між сторонами мав бути укладено договір купівлі-продажу квартири[ADDRESS]. Про те вказує, що не хотів оформлювати право власності на себе, так як бажав займатися підприємницькою діяльністю. На момент придбання квартири, позивач вважав, що якщо в процесі підприємницької діяльності виникнуть ускладнення, то на його власність в т.ч. квартиру [ADDRESS]може бути накладено стягнення, тому договір купівлі-продажу квартири було укладено між продавцем - [PERSON]. та його сином [PERSON], хоча фактично покупцем був сам він(позивач) - тобто вказаний договір був удаваний. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, при цьому зазначивши, що сума за яку було відчужено &frac12; спадкового майна[PERSON] і сума за яку було придбано спірну квартиру майже однакові, а термін який минув між укладанням угод продажу та купівлі склав 42 дні. Також представником позивача надані суду докази того, що відповідач на момент укладання угоди купівлі продажу спірної квартири не працював і не мав джерел доходу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, але при цьому фактичних обставин справи викладених у позовній заяві визнавав. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що фактично покупцем за спірним договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був позивач, оскільки спірна квартира придбавалась за його кошти, а отже цей договір є удаваний. У відповідності до ч.2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач є такими що доведені в судовому засіданні, а позовні вимоги такими що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved