Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Посилалася на те, що 23 червня 1997 року[PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON], який [INFO] продав цю квартиру[PERSON] Вважала цей договір незаконним з таких підстав. Рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 20.09.1996 року був задоволений позов [PERSON] до неї про зміну умов договору найму будинку [ADDRESS] На підставі цього рішення суду було дозволено перепланування будинку в дві ізольовані квартири, відбулася їх приватизація та отримані свідоцтва про право власності. Постановою президії обласного суду Чернівецької області від 26.10.2000 року рішення Ленінського районного суду м.Чернівці від 20.09.1996 року було скасовано, а справа направлена на новий розгляд. В подальшому справа була закрита у зв”язку із смертю [PERSON] В 1997 році [PERSON] подарував частину будинку, а саме квартиру №1, яка була йому виділена на підставі скасованого рішення, [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.06.2003 року цей договір дарування визнано недійсним. Однак, [PERSON] ще [INFO] продав вищезазначену квартиру [PERSON] Вважала, що оскільки рішення суду, на підставі якого було змінено договір найму жилого приміщення, скасоване, а договір дарування квартири визнано недійсним, то і договір купівлі-продажу квартири є незаконним. Крім цього, вказувала, що 10.09.2001 року на спірну квартиру була накладена заборона її відчуження. Не дивлячись на заборону 12.09.2001 року дана квартира була продана. А тому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, оскільки ним порушені її житлові права. В лютому 2008 року позивачка [PERSON] та [PERSON] доповнили позовні вимоги і просили визнати недійсним довідку-характеристику на квартиру [NUMBER] від 10.09.2001 року, видану [PERSON] Чернівецьким обласним комунальним бюро технічної інвентаризації для подання в державну нотаріальну контору з метою оформлення відчуження квартири [ADDRESS] Посилались на те, що [PERSON] працюючи заступником начальника Чернівецького ОБТІ при складанні довідки-характеристики про відчуження квартири [PERSON] зазначив недостовірні дані про нумерацію квартири [ADDRESS] Дана довідка дозволила [PERSON] 10.09.2001 року зареєструвати право власності на квартиру, а 12.09.2001 року продати квартиру [PERSON] В судовому засіданні представники позивачів свої позовні вимоги підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з”явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири договір дарування квартири від 23.06.1997 року був чинним, а тому попередній власник [PERSON] мав всі права розпоряджатися своєю власністю. Представник Чернівецького КОБТІ позов не визнав та пояснив, що довідка-характеристика не відноситься до правовстановлюючих документів. Крім цього, просив відмовити в позові за спливом строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та[PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане органом приватизації 9.01.1998 року [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації 13.02.1997 року [NUMBER], квартира [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] Згідно довідки Чернівецького ОБТІ від 18.09.2001 року та від 24.01.2001 року квартира, яку приватизував [PERSON], по нумерації є не квартирою №1, а квартирою №2 (а.с.20, 22)). З договору дарування від 23 червня 1997 року вбачається, що [PERSON] подарував свою квартиру [PERSON]. З договору купівлі-продажу квартири від [INFO] вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] Рішенням Ленінського районного суду м.Чернівці від 12 червня 2003 року договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 23 червня 1997 року був визнаний недійсним. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 травня 2007 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Чернівецької міської ради, департаменту житлово-комунального господарства про визнання недійсними розпорядження органу приватизації [NUMBER] від 13.02.1997 року про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] та визнання свідоцтва на право власності на цю квартиру, виданого на ім.”я [PERSON] та визнання недійсним розпорядження департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради №26630 від 9.01.1998 року про передачу [PERSON] та [PERSON] у власність квартири [ADDRESS] та визнання свідоцтва на право власності недійсним було відмовлено за безпідставністю. Дані судові рішення набрали законної сили і ніким не скасовані. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення право чину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п”ятою та шостою ст..203 цього Кодексу. Суд вважає, що на момент вчинення правочину, [PERSON] був повноправним власником спірної квартири і відповідно до ст..319 ЦК України мав право розпоряджатися нею на свій розсуд. При укладанні договору купівлі-продажу квартири сторонами були повністю дотримані вимоги ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Договір дарування від 23.06.1997 року, на підставі якого [PERSON] володів спірною квартирою був чинним. Що стосується твердження позивачів стосовно того, що договір купівлі-продажу був укладений під час дії заборони її відчуження, то дане твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлено, що дійсно ухвалою судді Ленінського районного суду м.Чернівці від 10 вересня 2001 року з метою забезпечення позову був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], заборона відчуження. Дана ухвала суду 11 вересня 2001 року була занесена до Єдиного реєстру заборони відчуження об”єктів нерухомого майна. Разом з тим, договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений на квартиру №2. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у певних випадках. Судом встановлено, що на момент продажу спірної квартири її власником був [PERSON] з володіння поза його волею квартира не виходила, її в нього ніхто не викрадав і він нею розпорядився на свій розсуд - продав [PERSON] Ніякого відношення до маніпуляцій з квартирами відповідачка [PERSON] не мала, а тому підстави для витребування майна від неї відсутні. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивачів є безпідставними. Що стосується вимог позивачів про визнання недійсною довідки-характеристики [NUMBER] від 10.09.2001 року, видану [PERSON] для подання в державну нотаріальну контору з метою оформлення відчуження квартири [ADDRESS] то вони також задоволенню не підлягають, оскільки довідка-характеристика не є правовстановлюючим документом на квартиру. Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що позивачі про цю довідку знали ще в 2001 році, а тому строк позовної давності є пропущеним. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed