Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

У березні 2006 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до приватного підприємства „Вадіс” м. Києва про поновлення його на роботі на посаді старшого зміни об'єктів ЗАТ СОК „Монітор” та „Укрпромінвест групи” приватного підприємства „Вадіс”, та про стягнення з ПП „Вадіс” на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 1 листопада 2005 року до дня поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що в період з 15 вересня по 1 листопада 2005 року він перебував у трудових відносинах з приватним підприємством „Вадіс”, і працював на посаді старшого зміни по охороні об'єктів ЗАТ СОК „Монітор” та „Укрпромінвест група”. Його заробітна плата складала 1680 грн. на місяць. 1 листопада 2005 року засновник та директор ПП „Вадіс” [PERSON]безпідставно, з особистих мотивів, грубо порушуючи законодавство про працю, звільнив його з роботи. Оскільки [PERSON] його офіційно на роботу не оформив, він не може надати наказів про прийняття та звільнення з роботи та довідку про заробітну плату. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 06 травня 2006 року задоволено позовні вимоги [PERSON]. Останнього поновлено на роботі на посаді старшого зміни охорони Приватного підприємства „Вадіс” м. Києва, з ПП „Вадіс” на користь [PERSON]. стягнуто заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 1 листопада 2005року по 06 травня 2006року включно в розмірі 10 тисяч 469 гривень, та 104,69 грн. мита на користь держави. В апеляційній скарзі відповідач ПП „Вадіс” просить скасувати заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2008 року, та просив ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено виключно на припущеннях, оскільки суд спирався на покази свідків [PERSON]., [PERSON]., які не можуть підтвердити фактів написання заяви позивачем про прийняття на роботу, передачі трудової книжки та інших документів, на покази інших свідків, які не були працівниками ПП „Вадіс”, та [PERSON]., який не може своїми показами підтвердити позовні вимоги, оскільки він дає покази не про відомі йому особисто обставини, а про обставини, про які він чув від інших. Апелянт зазначає, що не можуть бути доказом покази свідка, який не може назвати джерела свої обізнаності щодо певної обставини. Також апелянт зазначає, що всі документи, які надані позивачем на підтвердження його вимог, не затверджені директором ПП „Вадіс”, не мають його підпису, і ніколи не складалися працівниками відповідача. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження передання ним заяви про прийняття на роботу до відповідача, трудової книжки та інших документів, необхідних для працевлаштування. Вважає, що факт існування трудових відносин може бути підтверджений виключно письмовими доказами, і не може підтверджуватися іншими засобами доказування. Стверджує, що між позивачем [PERSON]та відповідачем ПП „ Вадіс” ніколи не існували трудові відносини, а тому рішення про задоволення позову підлягає скасуванню. В засіданні апеляційного суду позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Пояснив, що він спочатку працював у ЗАТ СОК „Монітор”, але у вересні 2005 року працівники вказаного підприємства повідомили його про те, що ЗАТ СОК „Монітор” уклав договір із ПП „Вадіс” про здійснення охорони останнім, і що в зв'язку з цим всі працівники охорони автоматично переходять працювати в ПП „Вадіс”. Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що [PERSON]. з відома та згоди засновника та директора приватного підприємства „Вадіс” [PERSON]. з 15 вересня 2005 року був фактично допущений до роботи на цьому підприємстві в якості старшого зміни по охороні об'єктів ЗАТ спортивно-оздоровчого комплексу „Монітор” та „Укрпромінвест група”, які розташовані по вул. Електриків, 29-а м. Києва, і в указаний період здійснював свої трудові обов'язки. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивач був незаконно звільнений з роботи з 1 листопада 2005 року. Проте з такими висновками колегія суддів апеляційного суду погодитись не може. Відповідно до вимог ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; суд сприяє всебічному і повному з”ясуванню обставин справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує нові докази лише у випадках, коли неподання їх до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував на показаннях свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., даних табелю обліку робочого часу за жовтень 2005 року, Списку служби охорони „Укрпромінвест” та СОК „Монітор”, посвідчення на ім'я позивача. Надані позивачем письмові докази, а саме Список служби охорони „Укрпромінвест” і СОК „Монітор”, табель обліку робочого часу за жовтень 2005 року, посвідчення на ім'я позивача (а.с.3-6), не мають будь-яких реквізитів, що мають відношення до Приватного підприємства „Вадіс” (як, наприклад, штампи, печатки, підписи керівника або посадових осіб цього підприємства). Крім того, названий Список стосується працівників охорони не ПП „Вадіс”, а інших підприємств - „Укрпромінвест” і СОК „Монітор”, а посвідчення на ім ”я [PERSON]., старшого зміни охорони, містить позначки „Укрпромінвест група”. Належність цих документів ПП „Вадіс” останнє категорично заперечує. Надані відповідачем табелі обліку використання робочого часу за жовтень, листопад та грудень 2005 року (а.с. 23-28) затверджені директором ПП „Вадіс” [PERSON]. та містять його підписи; в цих табелях відсутні такі працівники, як [PERSON]., а також [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. і [PERSON]., показання яких суд взяв в основу висновків по справі. Будь-які докази виплати [PERSON]. заробітної плати саме приватним підприємством „Вадіс” відсутні (довідки ПП „Вадіс” про розмір заробітної плати старшого зміни охорони також відсутні; в матеріалах справи наявні лише власні розрахунки позивача про розмір його заробітної плати -а.с.67-68). Сам позивач в засіданні апеляційного суду пояснив, що спочатку він працював у спортивно-оздоровчому комплексі ЗАТ СОК „Монітор”, але в зв'язку з укладенням між цим підприємством та ПП „Вадіс” договору про надання останнім послуг з охорони, всі працівники охорони автоматично перейшли у ПП „Вадіс”. Після цього він охороняв ті самі об'єкти - ЗАТ СОК „Монітор” і „Укрпромінвест група”. Аналогічні показання дав в суді першої інстанції допитаний як свідок [PERSON]. брат позивача (а.с.71-72). Свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. також підтвердили, що позивач здійснював охорону об'єктів ЗАТ СОК „Монітор” і „Укрпромінвест група” (а.с.63-65). Як вбачається з матеріалів справи, між керівництвом ПП „Вадіс” з одного боку, та [PERSON]. і [PERSON]. наявні спірні стосунки: ПП „Вадіс” та його працівники неодноразово звертались до органів прокуратури та суду із скаргами та заявами про неправомірні дії [PERSON]. і [PERSON].(а.с.32-42). Аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності, колегія суддів критично ставиться до показань свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. в тій частині, що [PERSON]. працював саме у приватному підприємстві „Вадіс” (свідок [PERSON]. - працівник ЗАТ СОК „Монітор”, підтвердив лише, що позивач здійснював охорону об'єкту ЗАТ СОК „Монітор” - а.с.65). Виходячи з положень ст.ст.10 та 60 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін та покладення обов”язку доведення своїх тверджень та заперечень сторонами по справі, а не судом, суд з власної ініціативи не має права збирати докази. Клопотання про витребування інших доказів по справі як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не заявлялись. Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що достовірних та переконливих доказів того, що позивач [PERSON]. був прийнятий на роботу саме у приватному підприємстві „Вадіс”, або був допущений до роботи саме на цьому підприємстві з відома власника або уповноваженого ним органу, а в подальшому був незаконно звільнений, суду не надані. За таких обставин посилання суду першої інстанції на положення ч.4 ст.24 КЗпП України та роз'яснення, викладеного в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів”, не ґрунтуються на обставинах справи, підтверджених переконливими доказами. Таким чином, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, є недоведеними, а тому згідно п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України ухвалене судом першої інстанції рішення належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed