Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про визнання додаткової угоди до інвестиційного договору недійсною, визнання права власності на нежитлове приміщення, повернення передплати 60% по фінансуванню нежитлового приміщення, визнання та зарахування передплати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30.08.2002р. між Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Урожай" був укладений інвестиційний договір № 42-10(Б), за умовами якого товариство виступило як інвестор у фінансуванні реконструкції нежитлового приміщення по вул. В.Васильківській, 5 в м.Києві, загальною площею 264,0 кв.м. з подальшим отриманням приміщення у власність. 19.03.2003 року між тими ж сторонами та приватним підприємцем [PERSON] була укладена додаткова угода до цього інвестиційного договору, якою внесено зміни до інвестиційного договору, а саме визначено долі інвесторів по фінансуванню реконструкції нежитлового приміщення в долях: ТОВ "Урожай" - 40% будівництва та [PERSON] - 60% будівництва. Вважаючи додаткову угоду недійсною, позивач зазначає, що вона укладена всупереч п.8.3. статті 8 Статуту товариства, яким передбачено, що питання погодження договорів на суму, що перевищує еквівалент 50 000 доларів США, відносяться до компетенції зборів учасників товариства. Оскільки передача 60% фінансування названого об'єкта перевищує 50 000 доларів США, тому це питання повинно було розглядатись та вирішуватись на зборах учасників товариства. Також позивач зазначив, що директор ТОВ "Урожай" [PERSON] про існування додаткової угоди дізнався випадково в березні 2004 року. З вересня 2005 року по липень 2006 року в Подільському районному суді м. Києва та Апеляційному суді м. Києва розглядалася справа за позовом [PERSON] до ТОВ "Урожай" про скасування державної реєстрації статуту ТОВ "Урожай" в новій редакції та протоколу загальних зборів, тому в цей період [PERSON]не мав юридичного права подавати до суду позовну заяву про визнання додаткової угоди недійсною. Отже, позивач просить поновити пропущений строк позовної давності та визнати недійсною додаткову угоду до інвестиційного договору від 30.08.2002 року № 42-10(Б), укладену 19.03.2003 року між Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, ТОВ "Урожай" та [PERSON]. В подальшому позивач доповнив свої позовні вимоги і просив суд, за наслідками недійсності додаткової угоди, визнати за ТОВ "Урожай" право власності на 60% реконструйованого нежитлового приміщення за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р., Товариству з обмеженою відповідальністю "Урожай" повернути [PERSON] передплату 60% по фінансуванню нежитлового приміщення в розмірі 1350970 грн., а також 3% річних від зазначеної суми; Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації визнати та зарахувати передплату 60% в розмірі 1350970 грн., яка надійшла від [PERSON] як передплату від ТОВ "Урожай" за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р. та видати ТОВ "Урожай" свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ТОВ "Урожай" в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про доповнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], позов ТОВ "Урожай" не визнав, посилаючись на безпідставність та незаконність вимог товариства. При цьому зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності і за таких обставин в задоволенні позову повинно бути відмовлено. Відповідач - Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив, про час розгляду справи справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 30.08.2002р. між Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та товариством "Урожай" було укладено інвестиційний договір № 42-10 (Б), відповідно до умов якого ТОВ "Урожай" виступило як інвестор у фінансуванні реконструкції нежитлового приміщення, загальною площею 264,0 кв.м по вул. В.Васильківській, 5 в м.Києві з метою отримання приміщення у власність. 19.03.2003 року між тими ж сторонами та приватним підприємцем [PERSON] була укладена додаткова угода до цього інвестиційного договору, відповідно до умов якої, було внесено зміни до інвестиційного договору та визначено долі інвесторів по фінансуванню реконструкції нежитлового приміщення, відповідно ТОВ "Урожай" фінансує 40% будівництва, [PERSON] фінансує 60% будівництва. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, його положення також застосовуються до цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності щодо прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки з вересня 2005 року по липень 2006 року [PERSON]в судовому порядку поновлював свій статус як директора та засновника ТОВ "Урожай", що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2006 року, яке набрало чинності 04.07.2006 року, в цей період він не мав юридичного права ні як засновник, ні як директор звертатись від імені ТОВ "Урожай" до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів . Таким чином, на думку суду, строк позовної давності пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, крім того судом враховується незначиний період пропуску процесуального строку . Як встановлено судом, під час укладання спірної угоди було допущено порушення вимог чинного законодавства та положень статуту товариства , що призвело до порушення прав позивача - ТОВ «Урожай». Так, п.п. "ї" п.8.3. статті 8 Статуту ТОВ "Урожай" передбачено, що питання погодження договорів на суму понад 50 000 доларів США вирішується зборами учасників товариства. Передача 60% інвестування об'єкту будівництва - нежитлового приміщення по вул. В.Васильківській,5 в м.Києві, перевищує 50 000 доларів США і тому це питання повинно було розглядатись та вирішуватись зборами, а не одноособово директором товариства. Згідно наданої представником позивача довідки № 1 від 18.01.2008 р., ТОВ «Урожай» загальні збори учасників з порядком денним про відчуження 60% фінансування реконструкції нежитлового приміщення не проводило та не погоджувало питання укладання додаткової угоди до інвестиційного договору від 30.08.2002р. за №42-10(Б). Позивач - ТОВ "Урожай", в обгрунтування вимоги про визнання додаткової угоди недійсною, посилається на положення ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Ознакою юридичної особи є наявність у неї цивільної правоздатності і дієздатності (правосуб'єктності) або здатності брати участь у цивільному обігу від свого імені. Юридична особа від власного імені самостійно розпоряджається своїм майном, набуває цивільних прав і обов'язків, зокрема укладає договори, виступає у зобов'язанні і здійснює їх. Цивільну дієздатність юридична особа реалізує через свої органи, які діють до закону, інших правових актів і установчих документів. Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Таким чином, виконавчий орган товариства - директор здійснює свої повноваження у відповідності до закону та установчих документів (Статуту) Товариства. Відповідно до Статуту ТОВ "Урожай", директор не має право одноособово, без зборів учасників, приймати рішення про укладання та підписувати будь-які договори на суму, що перевищують еквівалент 50 000 доларів США. Таким чином, особа, яка вчинила оспорюваний правочин, не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Викладене у сукупності є підставою для визнання додаткової угоди недійсною. Судом встановлено, що відповідно до оспорюваної додаткової угоди, [PERSON] здійснив передплату 60% фінансування реконструкції нежитлового приміщення в розмірі 1350970 грн. Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державноїадміністрації. Відповідно до п.5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Позивачем подано доповнення до позовної вимоги, в якому він просить застосувати як наслідки недійсності додаткової угоди, наступні дії: визнати за ТОВ "Урожай" право власності на 60% реконструйованого нежитлового приміщення за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р., Товариству з обмеженою відповідальністю "Урожай" повернути [PERSON] передплату 60% по фінансуванню нежитлового приміщення в розмірі 1350970 грн., а також 3% річних від зазначеної суми; Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації визнати та зарахувати передплату 60% в розмірі 1350970 грн., яка надійшла від [PERSON] як передплату від ТОВ "Урожай" за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р. та видати ТОВ "Урожай" свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення за інвестиційним договором № 42-10(Б) від 30.08.2002р. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що застосування даних наслідків недійсності додаткової угоди не порушує прав та інтересів сторін по справі та відповідає чинному законодавству. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. При цьому враховується, що відповідач по справі Петришин Михайло Сергійович є спадкоємцем та правонаступником [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.03.2006р. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved