Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, посилаючись на те, що 01.01.2007 року на 167 км автодороги Суми - Полтава - Олександрія з вини водія[PERSON], який керував автомобілем ВАЗ - 21099 д.н.з. [NUMBER], який порушив п. 10.1 правил дорожнього руху, відбулося ДТП, а саме: зіткнення з автомобілем М - 412 д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок чого автомобіль останньої було пошкоджено а їй самій завдані тілесні ушкодження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, вказавши, що не встановлено вини відповідача, який вважає себе не винним, тому позов не визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.01.2007 року на 167 км автодороги Суми - Полтава - Олександрія відбулося ДТП з участю водія[PERSON], який керував автомобілем ВАЗ - 21099 д.н.з. [NUMBER] та водія[PERSON]. яка керувала автомобілем М - 412 д.н.з. [NUMBER] під, внаслідок чого автомобілі було пошкоджено а позивачці завдані тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості. 14.02.2007 року по даному факту слідчим СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ст..286 ч. 1 КК України. Згідно висновку експерта від 15.08.2007 року за № 217 відповідач не виконав вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку з виникненням ДТП. У позивачки невідповідностей вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. 20.08.2007 року винесено постанову про притягнення[PERSON] як обвинуваченого за скоєня злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. 12.09.2007 року позивачка [PERSON] визнана потерпілою та цивільним позивачем в кримінальній справі по факту ДТП, яке сталося 01.01.2007 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні з 01.01.2007 по 26.02.2007 рік та з 27.02.2007 по 28.08.2007 рік. Відповідно висновку експерта № 2187 від 20.08.2007 року внаслідок ДТП отримала ушкодження середнього ступені тяжкості. 30.08.2007 року позивачці висновком медико - соціальних (експертних) комісій (МСЕК) встановлена третя група інвалідності. 25.10.2007 року Постановою Полтавського районного суду[PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за скоєня злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст.. 1 п. «б» Закону України «Про Амністію» від 19.04.2007 року, а кримінальну справу відносно нього провадженням закрито. В судовому засіданні відповідач пояснив, що не винен в скоєні ДТП, так як коли він приїхав на місце пригоди після лікарні з дружиною, то місце пригоди було прибрано, аналогічні покази дала свідок [PERSON] яка є дружиною відповідача. Суд критично відноситься до показів відповідача та свідка, так як вони не підтверджуються матеріалами кримінальної справи та не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання. Суд вважає, що вина відповідача повністю доведена матеріалами як кримінальної так і цивільної справи, і є достатні дані встановлення вини відповідача, окрім цього застосування акту Амністія не є реабілітацією обвинуваченого, який письмово написав заяву про згоду застосування до нього закону України «Про Амністію», тому позовні вимоги позивачки доведені в судовому засіданні, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, щодо відшкодування вартості пошкодженого автомобіля, так як позивачка не є власником останнього а керувала ним по довіреності виданою 16.05.2006 року, виданою [PERSON] на останню. В тексті довіреності позивачка уповноважена вести судові справи від імені довірителя а не від свого, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю. Також суд вважає, що позивачка не надала переконливих доказів про стягнення матеріальної шкоди з відповідача за оплату чеків на бензин, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана діями фізичної особи завдана майну фізичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров”я фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом який створює підвищену небезпеку. Вирішуючи розмір моральної шкоди на користь позивача, суд враховує характер дії та вину відповідача, моральні та психологічні страждання позивачки, тілесні ушкодження внаслідок ДТП та стан здоров”я в даний час а також загальний матеріальний стан як позивача так і відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню щодо стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial