Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

09 жовтня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Херсонрибгосп» звернулось до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 09.11.2004 року між товариством та [PERSON]був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме частини будівельної ділянки (надалі - будівлі), що розташована в[ADDRESS]на земельній ділянці площею 34100 кв.м. Посилається на укладення договору купівлі-продажу з порушенням вимог закону, обумовленим тим, що будівлі знаходились у податковій заставі та на їх відчуження не було одержано відповідного дозволу податкового органу. Крім того, зазначає про укладення договору зі сторони продавця - ВАТ «Херсонрибгосп» головою правління з перевищенням встановленої компетенції, тобто неповноважною особою, про не погодження з товариством умов договору, про значне заниження ціни продажу будівель у порівнянні з їх дійсною вартістю. Просить суд визнати зазначений договір купівлі-продажу недійсним та визнати за ним право власності на будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 34100 кв.м та зобов'язати відповідача повернути ВАТ «Херсонрибгосп» придбане за договором нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених вище підстав, просив позов задовольнити. В поданих уточненнях до позовної заяви додатково зазначив про порушення при укладенні договору положень Закону України «Про Державну програму приватизації», якими встановлено заборону на відчуження майна (необоротних активів), балансова вартість яких перевищує суму, еквівалентну 14000 EUR за курсом, встановленим НБУ, або перевищує 10 відсотків підсумку балансу ВАТ. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу був одержаний належний дозвіл на продаж будівель та за рішенням ДПІ окремі активи позивача були звільнені з податкової застави. Зауважує про визначення ціни продажу відповідно до довідки, підписаної головою правління та головним бухгалтером ВАТ «Херсонрибгосп», про наявність у голови правління повноважень на одноособове прийняття рішень щодо відчуження майна позивача. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа на стороні позивача - державна податкова інспекція у м. Херсоні в наданому у справу відзиві на позов вважає що він не підлягає задоволенню, оскільки спірне майно, яке розташоване за адресою[ADDRESS]за заявою ВАТ «Херсонрибгосп» від 02 листопада 2008 року № 273 рішенням ДПІ від 04 листопада 2004 року № 22/24-1 було звільнене від податкової застави. Дії платника податків та ДПІ у м. Херсоні щодо проданого майна відповідають вимогам підпункту 8.9.1 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Допитаний в судовому засіданні нотаріус [PERSON]. надав у справу копії витребуваних судом документів з нотаріальної справи та пояснив, що у випадку відсутності у продавця чи покупця необхідних для підписання договору документів та повноважень або наявності сумнівів відносно волевиявлення сторін чи розбіжностей щодо умов договору він відмовив би їм у його посвідченні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що на посаді головного бухгалтера ВАТ «Херсонрибгосп» працює з 1997 року і до цього часу. Вважає, що перелічені у договорі купівлі-продажу від 09.11.2004 року об'єкти продані головою правління відповідачу за заниженою ціною та з порушенням передбаченого Статутом товариства порядку. Стверджує, що дійсна балансова вартість проданого майна є такою, як вказано в наданих у справу інвентарних картках станом на 01.11.2004 року. До процесу продажу відношення не мала і даних про вартість майна, яка становила 1252,58 грн. голові правління не надавала. Довідки та заяви, які стосуються оформлення правочину не підписувала. Вони є підробленими, хто їх підписав за неї вона не знає. Свідок [PERSON]., допитаний в судовому засіданні пояснив, що будучи призначеним наглядовою радою товариства, перебуваючи в трудових відносинах та працюючи з 26.03.2004 року по 11.05.2007 року на посаді голови правління ВАТ «Херсонрибгосп» представляв цю організацію і в силу посадових повноважень укладав від імені позивача договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.2004 року за адресою[ADDRESS]і мав для цього усі необхідні повноваження, передбачені Статутом товариства. Рішення про продаж за ціною, не нижчою від балансової вартості приймав не одноособово, а з дозволу правління від 04 серпня 2004 року та згоди Спостережної ради товариства від 19 серпня 2004 року, хоч згідно Статуту і мав право не виносити вказане питання на розгляд правління з послідуючим затвердженням Спостережною радою з огляду на вартість проданого майна. При визначенні ціни продажу керувався відомостями бухгалтерського обліку та довідками щодо балансової вартості, які одержав від головного бухгалтера товариства [PERSON]. Про те, що станом на 01.11.2004 року згідно інвентарних карток вартість проданого майна становила 155915,11 грн. чує вперше і вважає це недостовірним, оскільки ніяких застережень, заперечень, доповідних чи інших документальних обґрунтувань невідповідності ціни проданого майна її балансовій вартості від головного бухгалтера ні до, ні після підписання договору не одержував. Кошти у сумі 1252,58 грн. були одержані та оприбутковані бухгалтерією підприємства до підписання договору і про це також було відомо [PERSON]. Інвентарних карток, наданих у справу не бачив і вважає, що при бажанні їх можна виготовити на будь-який період часу та вписати у них будь-яку вартість майна. Стверджує, що на вказану дату дооцінок чи переоцінок балансової вартості майна не проводилося, так як для здійснення цього необхідні були підстави та розпорядчі дії, а саме - видання наказу по товариству про здійснення переоцінки станом на певну дату та затвердження її результатів в послідуючому на засіданні правління товариства. Такого наказу про переоцінку майна станом на 01.11.2004 року він не видавав. Дослідивши у сукупності матеріали справи та надані у справі докази, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи та свідків суд вважає що позовні вимоги ВАТ «Херсонрибгосп» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.2004 року серії ВВО № 348271 позивачем продано, а відповідачем придбано у власність частину будівельної ділянки (надалі - будівлі), що розташована в[ADDRESS]на земельній ділянці площею 34100 кв.м. Будівлі згідно з п.1.2 цього договору складаються з: туалету літ «В»; складу літ «Г»; навісу для транспорту літ «Д»; насосної для миття транспорту літ «І»; вагової з площадкою літ «М»; складу ПММ літ «О»; столярної майстерні літ «Р»; столярної майстерні літ «С»; пилорами літ «Т»; складу з перонною площадкою літ «У»; трансформаторної підстанції літ «Л»; цементного складу літ «Ф»; бетонного вузла літ «Х»; будівлі літ «Ц»; прохідної літ «Ч», а також зливної ями № 1, зливного колодязю № 2, ємкостей №№ 3-6; пожежної водойми № 11; огорожі № 13-20; ями для теплотраси № 21, башти Рожновського № 12. Судом встановлено, що зазначені будівлі згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Цюрупинської міської ради 06.08.2004 р., зареєстрованим в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за № 153 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за р. № 6941030 належали на праві власності позивачеві та увійшли до його статутного капіталу. Згідно з п.1.5 договору відповідно до довідки вартість відчужуваних будівель складає 1252,58 грн., будівлі продано за 1253,00 грн. Ціна продажу сплачена покупцем 09.11.2004 р. згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру. Відповідно до п.5.6 договору сторони при його укладенні були ознайомлені зі змістом ст.ст.40, 81, 120 Земельного кодексу України. На підставі акту передання-приймання будівель та споруд від 02.11.2004 р. ще до укладення договору відповідачем прийнято у власність будівлі та одержано певні документи, що посвідчують право позивача щодо постійного користування земельною ділянкою площею 34100 кв.м, в тому числі оригінал справи про встановлення (оновлення) меж землекористування. Зазначений акт є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу (п.5 акту). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як визначено ст.ст.202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та за своїм змістом не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та вчинити його у формі, встановленої законом. Відносини сторін, що виникають у зв'язку з укладенням договорів купівлі-продажу, регламентуються положеннями глави 54 ЦК України. Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу товару та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно з ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Досліджуючи обставини щодо обсягу повноважень посадової особи на розпорядження майном, яка підписала договір зі сторони продавця - голови правління ВАТ «Херсонрибгосп» [PERSON]., суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Згідно з приписами Закону України «Про господарські товариства» та п.9.1 Статуту ВАТ «Херсонрибгосп» у редакції від 28.08.2002 р., що була чинною на дату укладення спірного договору купівлі-продажу, управління товариством здійснюють вищий орган товариства - загальні збори акціонерів, спостережна рада, правління товариства та ревізійна комісія. Згідно зі ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу, за якою рішення виконавчого органу приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників (членів), якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Статтею 47 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства в межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Як вбачається зі Статуту позивача його виконавчий орган - правління є колегіальним та складається із 7 осіб. До складу правління входять голова правління, заступник голови правління, головний бухгалтер або бухгалтер та члени правління (п.9.6.7 Статуту). Компетенція правління визначена у п.9.6.8 Статуту ВАТ «Херсонрибгосп», до компетенції правління відноситься укладення угод від імені товариства в межах сум, передбачених цим Статутом. Із системного аналізу положень Статуту щодо меж компетенції органів позивача по укладенню угод від імені товариства, зокрема, пунктів 9.3.11, 9.5.7 та з огляду на порядок прийняття рішень колегіальним виконавчим органом, випливає, що саме до компетенції правління відноситься укладення угод від імені товариства про відчуження майна позивача. Розглядаючи повноваження голови правління стосовно укладення таких угод, суд виходить із того, що загальне посилання у п.9.6.9 Статуту позивача на повноваження укладати угоди від імені товариства конкретизується у п.9.6.11 Статуту. Згідно з цим пунктом голова правління має право відкривати рахунки в банках, розпоряджатися майном та коштами товариства, в межах сум, передбачених цим статутом. Проте, маючи статус керівника виконавчого органу, а не одноособового органу товариства, за відсутністю визначених статутом самостійних повноважень щодо укладення угод, відповідно до ст.ст.97, 99 ЦК України, голова правління повноважний укладати (підписувати) угоди щодо відчуження майна товариства лише на виконання відповідних рішень, прийнятих правлінням товариства, оскільки саме до компетенції цього органу входить вирішення таких питань. Відповідно до ст.48 Закону України «Про господарські товариства» головою та членами правління товариства можуть бути особи, які перебувають з товариством у трудових відносинах. Судом не приймається до уваги наданий відповідачем протокол засідання правління № 5 від 04.08.2004 р., оскільки матеріалами справи, а саме, поясненнями [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., які були членами правління та зазначені у протоколі, спростовується проведення засідання правління, розгляд на ньому питання щодо відчуження нерухомого майна, що розташоване в[ADDRESS]та щодо покладення підписання договору купівлі-продажу на голову правління [PERSON]. Суд також не приймає до уваги наданий протокол засідання спостережної ради ВАТ «Херсонрибгосп» від 19.08.2004 р., оскільки належних доказів підписання цього протоколу головою та секретарем спостережної ради не надано. Тому суд приходить до висновку про укладення договору зі сторони продавця не уповноваженою особою, що з огляду на відсутність будь-яких дій з подальшого схвалення договору купівлі-продажу уповноваженою особою, згідно зі ст.ст.203 ч.2, 215, 241 ЦК України, є підставою його недійсності. Доводи позивача щодо порушення укладеним договором положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в частині недодержання порядку відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються рішенням ДПІ в м. Херсоні від 04.11.2004 р. № 22/24-1 стосовно погодження цієї операції з податковим органом. Матеріалами справи підтверджується знаходження на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.11.2004 р. у власності держави 25,1 % акцій ВАТ «Херсонрибгосп». Тому суд погоджується з доводами позивача щодо порушення спірним договором приписів ст.140 Закону України «Про Державну програму приватизації», якою встановлено заборону до виконання плану приватизації (розміщення акцій) ВАТ, щодо яких передбачається закріплення у державній власності пакетів акцій відповідно до розділу VI цієї Програми, або до розміщення акцій у кількості, що становить 75 відсотків загальної кількості акцій ВАТ, відчужувати майно (необоротні активи), що належить товариству, та здійснювати операції з борговими вимогами та зобов'язаннями (факторинг), якщо на дату укладення відповідної угоди балансова вартість таких активів або зобов'язань перевищує суму, еквівалентну 14000 EUR за курсом, встановленим Національним банком України, або перевищує 10 відсотків підсумку балансу ВАТ. Судом також враховується, що балансова вартість проданих за договором будівель складала 155915,11 грн., що позбавляє істотну умову договору щодо ціни продажу (1253,00 грн.) ознак розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вимог є підставою недійсності правочину. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відсутність у недійсного правочину юридичних наслідків означає відсутність передбаченої ст.120 Земельного кодексу України передумови для набуття відповідачем прав на земельну ділянку площею 34100 кв.м, що зазначена у договорі купівлі-продажу від 09.11.2004 р. як місце розташування придбаних будівель. На підставі викладеного та

Outcome: approved