Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 грудня 1997 року відповідач [PERSON] позичив у нього 4700 доларів США, які обіцяв повернути йому до 22 березня 1998 року. Факт передачі грошей підтверджується власноручною розпискою [PERSON] Після закінчення вказаного вище строку, посилаючись на важке матеріальне становище, [PERSON] просив [PERSON] продовжити строк повернення боргу на невизначений строк, обіцяючи повертати борг частинами, але цю обіцянку він не виконав. Протягом 1999 року [PERSON]повернув [PERSON] частками лише 1000 доларів США, а протягом 2003 року 400 доларів США. Після цього, на неодноразові звернення [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу [PERSON] відмовлявся. Крім того, [PERSON] в своїй позовній заяві зазначив, що несвоєчасне виконання зобов»язання [PERSON] заподіяло йому також моральної шкоди. [PERSON] десятки разів звертався до [PERSON] з проханням повернути борг. За цей час його старший син поступав до ВУЗу, він і його молодший син сильно хворіли. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у сумі 10000 гривень. Згодом позивач [PERSON] збільшив розмір своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди до 30000 гривень, мотивуючи це тим, що після того, як [PERSON] позичив [PERSON] гроші, важко захворів син [PERSON] Останній не мав можливості витратити потрібну грошову суму на лікування свого сина. Постійні переживання [PERSON] щодо своєї нездатності належним чином забезпечити лікування свого сина призвели до психічних розладів, в результаті чого погіршилися його стосунки з дружиною та його старшим сином. Протягом всього часу [PERSON] від зустрічей з ним і повернути даний борг добровільно не бажає. Крім того, [PERSON] вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь за прострочення зобов»язання 527 гривень 67 копійок за кожний рік прострочки. [PERSON]звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання боргової розписки нікчемним правочином, посилаючись на те, що у грудні 1997 року до нього звернувся [PERSON] з проханням про надання йому дружньої допомоги, яка полягала в тому, щоб він видав йому якийсь документ або написав розписку про те, що ніби - то він позичив у [PERSON] 4700 доларів США для вирішення його домашніх проблем, які виникли у [PERSON] через нестачу вдома вказаної суми грошей, так як він їх витратив. Документ він просив на 2-3 місяці. Він написав йому дану розписку про те, що він ніби - то позичив у [PERSON] вказану суму грошей. Однак, вказану розписку [PERSON] за його словами, втратив у травні 1998 року. В липні - серпні 2001 року [PERSON] звернувся до нього знову за допомогою, щоб він позичив йому 6000 доларів США для термінового вирішення своїх не передбачених проблем. Так як у нього такої суми грошей не було, тому він відмовив [PERSON] в наданні позики, після чого останній почав його шантажувати і погрожувати тим, що у нього збереглася розписка від 22 грудня 1997 року, але це на нього не вплинуло. У січні 2004 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до нього про стягнення боргу. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в його позовних заявах, наведені вище, просив суд стягнути на його користь з [PERSON] суму еквівалентну 3100 доларів США в національній валюті по курсу НБУ із розрахунку 505 гривень за 100 доларів США, моральну шкоду в сумі 10000 гривень та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Крім того, суду пояснив, що вважає, що позовну давність застосувати , як підставу для відмови йому в позові, не можливо, оскільки в розписці не зазначений рік повернення боргу, а також [PERSON]повертав йому борг частками, чим переривав перебіг позовної давності. Відповідач-позивач [PERSON]свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в його позовній заяві, наведені вище, просив суд визнати його боргову розписку від 22.12.1997 року нікчемним правочином та в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а [PERSON] в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно оглянутої в судовому засіданні боргової розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] 4700 доларів США, а зобов»язався повернути 22 березня (без зазначення року) 5405 доларів США (а.с.14). В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в 1999-2003 роках [PERSON]повернув йому частину боргу, а тому він просить суд стягнути з останнього лише різницю, яка еквівалентна 3100 доларів США і становить 15655 гривень. Дані правовідносини регулюються ст. 374 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно якої одна сторона (позикодавець) передає другій (позичальнику) гроші, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Згідно ст. 376 ЦК України ( в редакції 1963 року) заперечення договору позики за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, а тому суд не може прийняти до уваги показання свідка [PERSON] в яких до того ж, не спростовуються пояснення [PERSON] Суд погоджується, що не можливо застосувати до правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] позовну давність, як підставу відмови в позові, оскільки навіть якщо, взяти до уваги, що [PERSON]не повертав борг, про що він пояснив у судовому засіданні, то через не зазначення в борговій розписці року, коли має бути повернуто борг, позовна давність до правовідносин, що виникли, не може бути застосована. Правовідносини щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] регулюються ст. 1167 ЦК України (в редакції 2004 року), оскільки вони продовжувалися після введення його в дію, однак суд дійшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, так як [PERSON] не надав докази, що йому заподіяні моральні страждання. Крім того, боргова розписка не передбачала стягнення моральної шкоди в разі несвоєчасного повернення боргу. Суд також вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки нікчемним правочином слід відмовити, оскільки судом встановлено, що в момент його вчинення сторонами по справі були додержані всі необхідні вимоги закону щодо даного виду правочину. Посилання [PERSON] в обґрунтування своїх вимог на зміст ст.ст. 203, 215, 216, 234 ЦК України (в редакції 2004 року) є безпідставними, оскільки їх змістом наявність боргової розписки (а.с.14) не спростовується. Суд також вважає, що з [PERSON] слід стягнути державне мито на користь держави в розмірі 156 гривень 55 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial