Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.06.2005 року відповідачі визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 367 КК України, внаслідок чого позивачу завдано майнової шкоди у сумі 181292,98 грн. Просив суд стягнути з відповідачів майнову шкоду у сумі 181292,98 грн. солідарно. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладене у позові, доповнивши, що відповідачі як посадові особи ТОВ «Калюс» надали позивачу з метою отримання кредиту завідомо неправдиві відомості про заставне майно, а саме: на час укладення кредитного договору у ТОВ «Калюс» у наявності було 20 секцій мех.крепі КД-80, а за договором застави - 41 секція, що встановлено вироком суду. Тобто позивачу завдано шкоди відповідачами як фізичними особами наданням завідомо неправдивих відомостей з метою отримання кредиту. Наявні у ТОВ «Калюс» секції механізованої крепі КД-80 у кількості 24 шт. були реалізовані ТОВ «Калюсом», всі отримані кошти внесені банку на погашення заборгованості за кредитом. З вини відповідачів позивач не міг реалізувати своє право на накладення стягнення на заставне майно внаслідок відсутності у повному обсязі майна, зазначеного у договорі застави. Чи перевірялася позивачем наявність заставного майна на час укладення кредитного договору, сказати не може. Не може стверджувати, що відповідачі як фізичні особи при отриманні кредиту та наданні недостовірної інформації діяли у власних інтересах. Позивач є ініціатором процедури банкрутства ТОВ «Калюс», до вимог кредиторів у даній процедурі входить заборгованість за зазначеним у позові кредитним договором. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на момент укладення між позивачем та ТОВ «Калюс» кредитного договору від 28.03.2002 року він був директором товариства, однак обов'язки директора не виконував, а лише підписував документи. З отриманого товариством кредиту власну вигоду не мав. Позов не визнає, бо кредитний договір укладено між позивачем та ТОВ «Калюс», тому вважає, що заборгованість за договором повинно сплачувати товариство. Вироком суду не встановлено наявності майнової шкоди, завданої вчиненим ним злочином. Більш того, у матеріалах кримінальної справи є документи, що свідчать про відсутність завдання майнової шкоди позивачу. Про недостовірність відомостей про заставне майно не знав до порушення кримінальної справи. Не визнає, що його діями завдано шкоду позивачу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що підтримує пояснення відповідача [PERSON] Відповідача [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 222 КК України. У диспозицію даної норми не входить як наслідок завдання майнової шкоди. Окрім того, на момент постановлення вироку у наявності за матеріалами кримінальної справи були 38 секцій механізованої крепі КД-80 та вентилятор, як заставне майно. Позивач мав можливість реалізувати це заставне майно та покрити збитки. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з березня 2001 року по червень 2003 року працювала головним бухгалтером ТОВ «Калюс» за сумісництвом. Кредитний договір від 28.03.2002 року та пов'язані з ним документи не підписувала. Її вина у тому, що посвідчила фотокопію документа про відремонтування 41 секції механізованої крепі КД-80, тоді як фактично у наявності малося 24 секції. Однак інші 16 секцій також були у наявності на ремонті в «УМДР ГШО - Сервіс» м. Луганська, але ще не відремонтовані. На момент розгляду кримінальної справи фактично було у наявності 38 секцій мех.крепі. У матеріалах кримінальної справи зазначено, що у зв'язку з наявністю заставного майна, достатнього для покриття заборгованості, позовна заява не заявлена. На свою користь кредитні кошти не витрачала. Представник відповідачки - [PERSON], позов не визнала, пояснивши, що підтримує пояснення [PERSON]. Позивач винен у неповерненні кредиту, оскільки не перевіряв та не контролював заставне майно. Механізовані крепі не мали будь-яких ідентифікаційних номерів, тому не можна вважати 38 секцій мех.крепі, долучених до матеріалів кримінальної справи у якості речових доказів, не заставним майном. За даним позовом повинен відповідати ТОВ «Калюс» як сторона за кредитним договором. Представник третьої особи Сидоренко М.В. у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини нез'явлення не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На час ухвалення даного рішення проведено реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Калюс» у зв'язку з визнанням його банкрутом. Судом досліджені наступні докази: копія кредитного договору №011/02/183 від 28.03.2002р. між позивачем та ТОВ «Калюс», копія договору про заставу №011/02/183 від 28.03.2002р. між позивачем та ТОВ «Калюс», копія виконавчого напису від 27.04.2004р., копія договору застави №011/02/183/2 від 04.04.2003р., копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.01.2005р., копія постанови про повернення виконавчого документа від 18.03.2005р., копія вироку Сєвєродонецького міського суду від 16.06.2005р. за обвинуваченням відповідачів, адресні довідки, розрахунок заборгованості, виписка зі статуту позивача, виписка з Положення про ЛОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», копія довідки з ЄДРПОУ позивача, копія свідоцтва про державну реєстрацію позивача, квитанція про сплату позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ 30 грн., письмові заперечення [PERSON], письмові заперечення [PERSON], копія свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ «Калюс», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ «Калюс», уточнений розрахунок заборгованості перед позивачем, письмові заперечення [PERSON], копія договору купівлі-продажу від 20.05.2004р. заставного майна, копії платіжних доручень про сплату вартості придбаного майна, копії меморіальних ордерів, реєстр руху коштів по рахунках ТОВ «Калюс» з 28.03.2002р. по 17.01.2008р., звіт ліквідатора ТОВ «Калюс» від 22.01.2008р., копія листа прокурору м. Лисичанська від 04.03.2008р., копія ухвали Господарського суду Луганської області від 16.08.2007р. про затвердження реєстру вимог кредиторів, копія ухвали Господарського суду Луганської області від 24.05.2007р. про введення процедури розпорядження майном, копія постанови Господарського суду Луганської області від 17.09.2007р. про визнання банкрутом ТОВ «Калюс», копія реєстру вимог кредиторів ТОВ «Калюс», розрахунок заборгованості за кредитним договором, письмові пояснення позивача, копія заяви про порушення справи про банкрутство, копія рішення Господарського суду Луганської області від 09.10.2006р. про стягнення з ТОВ «Калюс» на користь позивача заборгованості за кредитним договором, копія наказу Господарського суду Луганської області від 24.11.2006р., копія позовної заяви позивача до ТОВ «Калюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, письмові пояснення позивача щодо матеріалів кримінальної справи, копія заяви ТОВ «Калюс» про пролонгацію кредитного договору, копія ухвали Господарського суду Луганської області від 20.03.2008р. про ліквідацію банкрута ТОВ «Калюс», довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію припинення ТОВ «Калюс», копія запиту органу досудового слідства до СФ АППБ «Аваль», копія відповіді СФ АППБ «Аваль», копії накладних, копія постанови про вирішення питання по речовим доказам від 30.05.2003р., матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст. ст. 222 ч.1, 366 ч.1 КК України, [PERSON] за ст. ст. 222 ч.1, 366 ч.1, 367 ч.2, 212 ч3 КК України. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 28 березня 2002 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» у особі керуючого Сєвєродонецької філією АППБ «Аваль» з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Калюс» у особі директора [PERSON] з другої сторони укладено кредитний договір №011/02/183 (а.с.5-8), за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 500 000 грн. з встановленням строку погашення кредиту згідно графіка погашення п.1.2; строком на 12 місяців до 28.03.2003 року зі сплатою 32% річних для проведення робіт по обробці приствольних целіків по пласту і/з ДВАТ «Шахта ім. Капустіна». Між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» у особі керуючого Сєвєродонецької філією АППБ «Аваль» з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Калюс» у особі директора [PERSON] з другої сторони укладено договір про заставу №011/02/183 від 28 березня 2002 року (а.с.9-11), за умовами якого забезпечено вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору №011/02/183 від 28.03.2002 року, в забезпечення виконання зобов'язань за яким заставодавець передає у заставу належне йому на праві власності майно, а саме: секції механізованої крепі мехкомплексу КД-80 у кількості 40 штук, загальною вартістю 960 000 грн. Згідно Статуту позивача (а.с.43-45) позивач є правонаступником за всіма правами та обов'язками акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2005 року (а.с.18-38) [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України та йому остаточно на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців без позбавлення права займати адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. [PERSON] визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 367 КК України, їй остаточно на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки без позбавлення права займати адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції і без штрафу, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік. Вироком суду встановлено, що засновник та директор ТОВ «Калюс» [PERSON], головний бухгалтер ТОВ «Калюс» [PERSON], а також особа, кримінальна справа відносно якої виділена у окреме провадження, здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто являючись посадовими особами суб'єкта господарської діяльності, вчинили умисні злочини - шахрайство з фінансовими ресурсами та службове підроблення за наступних обставин: директор ТОВ «Калюс» [PERSON], спільно з головним бухгалтером [PERSON], а також іншою особою, відносно якої кримінальна справа виділена у окреме провадження, маючи умисел на отримання кредитних коштів у Сєвєродонецькій філії АППБ «Аваль» шляхом складення завідомо недостовірних документів і надання посадовими особами суб'єкта господарської діяльності завідомо неправдивої інформації банку, 28.02.2002 року підготували на адресу керуючого банком Бутяєва Ф.І. лист №3, згідно якого ТОВ «Калюс» просить банк видати кредит у сумі 500 000 грн. для проведення комплексу робіт по обробці приствольних целіків шахти ім. Капустіна, завіривши підписом, печаткою та штампом підприємства. У якості забезпечення повернення кредиту ТОВ «Калюс» зобов'язалося надати у заставу власне майно згідно переліку, що додається. Директор ТОВ «Калюс» [PERSON] і головний бухгалтер [PERSON], достовірно знаючи про відсутність на їх підприємстві необхідної кількості відремонтованих та готових до експлуатації секцій мехкрепі КД-80, являючись посадовими особами, діючи умисно, підготували та підписали підробний документ «Перелік заставного майна ТОВ «Калюс», що підтверджував наявність у підприємства 40 шт. секцій мехкрепі КД-80, вартістю 24 000 грн. за одну секцію, всього на загальну суму 960 000 грн. Директор ТОВ «Калюс» [PERSON] спільно з головним бухгалтером [PERSON], а також іншою особою, відносно якої кримінальна справа виділена у окреме провадження, 28.02.2002 року надали у Сєвєродонецьку філію АППБ «Аваль» необхідний для отримання кредиту пакет документів, серед яких документи, що містять завідомо недостовірну інформацію про наявність у підприємства заставного майна, а саме: фотокопії підробних документів - листа №18 від 15.03.2002р. та акту виконаних робіт від 20.03.2002р., у яких містилася недостовірна інформація про відремонтовану 41 секцію замість 24. 28.03.2002 року був укладений кредитний договір №011/02/183 та договір застави №011/02/183 з ТОВ «Калюс», які були підписані [PERSON] і [PERSON] та завірені печаткою підприємства. Згідно умов вказаних договорів банк видає ТОВ «Калюс» кредит у сумі 500 000 грн. з встановленням строків погашення кредиту згідно графіку, строком на 12 місяців, а ТОВ «Калюс» у забезпечення виконання своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів передає банку у заставу належні йому на праві власності 40 шт. секцій механізованої крепі КД-80, за ціною 24 000 грн. за 1 шт., на загальну суму 960 000 грн. Однак, станом на 28.02.2002 року ТОВ «Калюс» мало у наявності лише 20 шт. секцій мехкрепі КД-80, з яких 13 шт. знаходились на ремонті в «УМДРГШО-Сервіс» та 7 шт. вивезені і передані на шахту ім. Капустіна. Згідно розрахунку (а.с.102-103) заборгованість за кредитним договором №011/02/183 від 28.03.2002р. станом на 03.09.2007р. складає 181 292,98 грн., з яких 166 709,80 грн. - позикова заборгованість; 461,48 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 14085,84 грн. - пеня по простроченій позиковій заборгованості; 35,86 грн. - пеня по простроченим нарахованим відсоткам. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Як у позовній заяві, так і у поясненнях представника позивача зазначено, що підставою позовних вимог є завдання відповідачами шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину. Суд вважає безпідставним посилання у позові на ст. ст. 526, 540-541, 543-544, 614 ЦК України, оскільки дані статті регулюють забезпечення виконання зобов'язання та відповідальність за порушення зобов'язання, що виникає на підставі договірних правовідносин. У даному випадку позивач по суті посилається на позадоговірне виникнення зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а саме: відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів. Отже, відповідно до ч.1 ст. 440 ЦК УРСР, якою регулюються зазначені правовідносини, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Згідно п. 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст.456 ЦК. Як зазначено вище, судом встановлено, що відповідачі визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ч.1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно ч.1 ст. 222 КК України склад даного злочину утворює надання громадянином-підприємцем або засновником чи власником суб'єкта господарської діяльності, а також службовою особою суб'єкта господарської діяльності завідомо неправдивої інформації органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування, банкам або іншим кредиторам з метою одержання субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків у разі відсутності ознак злочину проти власності. Згідно ч.1 ст. 366 КК України службове підроблення - це внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів. З постанови прокурора про зміну обвинувачення у суді від 02.06.2005 року (аркуш кримінальної справи 288-290 том 5) вбачається, що відповідачам пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 366 КК України. Однак, у ході судового розгляду, до закінчення судового слідства, пред'явлене підсудним обвинувачення не знайшло підтвердження, так як з матеріалів кримінальної справи видно, що майнова шкода інтересам банку не завдана, про що слідчим винесено 02.10.2003 року постанову про відмову у визнанні Сєвєродонецької філії банку «Аваль» цивільним позивачем. За таких обставин кваліфікуючі ознаки: завдання великої матеріальної шкоди та завдання тяжких наслідків, підлягають виключенню з обвинувачення, а дії [PERSON] і [PERSON] слід кваліфікувати по ст. ст. 222 ч.1, 366 ч.1 КК України. Матеріалами кримінальної справи встановлено, що діями відповідачів майнової шкоди банку не завдано (довідка керуючого Сєвєродонецькою філією АППБ «Аваль» (а.крим.с. 227 том 4), постанова про відмову у визнанні цивільним позивачем від 02.10.2003 року (а.крим.с. 5 том 5). Усні та письмові пояснення представника позивача про те, що відомості про відсутність майнової шкоди банку, викладені у довідці (а. крим. с. 227 том 4), не відповідають дійсності через сумнів у справжності підпису керуючого філією та печатки банку, суд не бере до уваги, оскільки суду позивачем не надано доказів на підтвердження цього, не заявлено про призначення судової експертизи для отримання таких доказів, хоча судом розяснено наслідки вчинення або невчинення певних процесуальних дій та право сторони на надання доказів. Більш того, зміст даної довідки мав значення для кваліфікації дій підсудних у кримінальній справі та постановлення вироку. Однією з підстав відшкодування шкоди, завданої злочином, є вирок суду, що набрав чинності. Отже, з вироку Сєвєродонецького міського суду від 16.06.2005 року (а.с.18-38) вбачається, що об'єктивна сторона злочину, за який засуджено відповідачів, не містить посилання на завдання злочинними діями відповідачів майнової шкоди позивачу. Завдання майнової шкоди внаслідок вчинення злочину є обставиною, що обов'язково встановлюється у кримінальній справі. Таким чином, відповідачів засуджено за злочини, об'єктивна сторона яких не містить як наслідок злочинних дій завдання майнової шкоди позивачу, а тому вирок суду не може бути підставою для відшкодування такої шкоди. Інших підстав відшкодування шкоди, ніж відшкодування шкоди, завданої внаслідок вичнення злочину, позивачем не заявлено. А згідно ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Окрім того, позивач перебував у договірних відносинах з ТОВ «Калюс», та заявлена сума позовних вимог є боргом за кредитним договором, що утворився внаслідок неналежного його виконання. Особою, що відповідає за неналежне виконання зобов'язань за договором є ТОВ «Калюс», що підтверджується рішенням Господарського суду Луганської області від 09.10.2006 року (а.с.181), яким задоволено позов АППБ «Аваль», стягнуто з ТОВ «Калюс» на користь АППБ «Аваль» в особі Луганської обласної дирекції борг по кредиту (за кредитним договором №011/02/183 від 28.03.2002р.) у сумі 166709,80 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 279,68 грн. та судові витрати у справі. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 440 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed