Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 08 січня 1991 року у відділі РАГС м.Енергодар, Запорізької області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис [NUMBER]. В 1992 році позивачка разом з чоловіком переїхали на постійне проживання у Вінницьку область та 25 листопада 1992 року придбали квартиру в [ADDRESS] і прописалися в ній. Позивачка посилається на те, що дана квартира є їх із чоловіком спільною власністю, так як відповідно до ст.60 Сімейного кодексу майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. В даній квартирі вони проживали до 2000 року. В 2000 році у зв'язку з хворобою чоловіка, вони переїхали проживати до с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області. [INFO] в с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після смерті чоловіка позивачка продовжувала проживати в с.Пилипи-Борівські та фактично розпоряджатись належним їй на праві спільної сумісної власності майном, а саме - [ADDRESS]. В листопаді 2007 року позивачка звернулася до Ямпільського РТБІ з метою обновлення документів на квартиру, однак, їй повідомили, що відповідачі по справі вже є власниками квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом в розмірі по 50% кожен. Позивачка посилається на те, що відповідно до вимог п.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину якщо протягом шестимісячного строку він не заявив відмови від неї. Оскільки вона не заявляла відмови про вступ в спадщину та проживала з спадкодавцем однією сім'єю, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, даний факт було проігноровано нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачам по справі. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, якими за відповідачами визнано право власності по 1\2 частини [ADDRESS]. Представник відповідачів - адвокат, який діє на підставі угоди [PERSON], та відповідачка [PERSON] у своєму письмовому запереченні позовні вимоги не визнають, заперечують їх тим, що [PERSON], який помер [INFO]в с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області є батьком відповідачів. Той факт, який стверджує позивачка, що в 1992 році вона разом з батьком переїхали на постійне місце проживання в Вінницьку область є невірним, так як [PERSON]до березня 2000 року проживав по [ADDRESS]і в цей час працював водієм на Запорізькій АЕС та ДП “ЕнергоатомАвто”, що підтверджується відповідними довідками. Позивачка фактично не мешкала в квартирі в м.Ямполі, так як весь цей час проживала в с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області. Покійний [PERSON]в 1997 році знявся з реєстраційного обліку квартири, яка розташована в м.Ямполі і не проживав там до червня 2000 року. Лише в червні 2000 року він знову зареєстрував своє місце проживання за адресою спірної квартири і мешкав в ній. Також те, що позивачка вела постійний догляд за чоловіком і він знаходився на її утриманні є невірним, так як [PERSON] хоч і хворів перед смертю, однак, не був безпорадним, а був дієздатний. В 2000 році покійний продав свій житловий будинок в Запорізькій області та автомобіль, а також отримував пенсію, тому позивачка, яка не працювала і не мала жодного джерела для існування, не могла його утримувати, так як в нього були власні кошти для прожиття. Також відповідачка в своєму запереченні вказує, що відповідно до ст.1261 ЦК України вона та її брат є спадкоємцями першої черги після смерті батька і мають право на успадкування його майна. Вони вчасно подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Оскільки життя батька та його дружини - позивачки по справі було непростим, вони довгий час не проживали разом і батько говорив про офіційне розлучення з позивачкою, тому на день смерті батька їм не було відомо про перебування в шлюбі позивачки з їх батьком. Після закінчення 6-ти місячного строку для подання заяв про прийняття спадщини, нотаріусом були видані їм свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Дані свідоцтва були підставою для набуття ними права власності на нерухоме майно. 12.12.2006 року вона з братом , реалізовуючи своє право на розпорядження своєю власністю, здійснили продаж квартири. Тому на даний час вона з братом не є власниками спадкового майна. Відповідачка [PERSON] в своєму запереченні також вказує, що позивачка не є власником даної квартири і дана квартира не є спільною власністю позивачки та їх батька, так як квартиру батько купив за власні кошти, а не за спільні. Представник відповідачів просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із оглянутої судом спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], Свідоцтв про право на спадщину за законом встановлено, що заявами відповідачів відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] та 20 вересня 2006 року Ямпільською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтва про право на спадщину за законом, за якими [PERSON]та [PERSON]стали власниками по 1\2 частки[ADDRESS]. Із Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7) встановлено, що [PERSON]та позивачка [PERSON] зареєстрували 08 січня 1991 року шлюб. Із договору купівлі-продажу квартир від 25 листопада 1992 року (а.с.8) встановлено, що [PERSON]купив [ADDRESS]. Із Свідоцтва про смерть (а.с.11) встановлено що в селі Пилипи-Борівські Томашпільського району Вінницької області 10 лютого 2000 року помер [PERSON]. Із Довідок Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.12,13) встановлено, що позивачка проживала на день смерті зі своїм чоловіком [PERSON]на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та поховала його за власний рахунок. Із Довідок ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом» (а.с.24,25,26) встановлено, що [PERSON] з 02.10.1995 року до 26.04.1999 року працював в ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом». Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та заперечень відповідачів щодо предмету спору, суд виходить із наступного. Відповідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно ст.ст.28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який регулював правовідносини, що виникли між позивачкою [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON]на час купівлі квартири, [ADDRESS]набута за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, і тому є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням таких обставин, 1\2 частки зазначеної квартири є власністю позивачки [PERSON], а тому не може бути включена у склад спадщини, і відповідно виключається з того майна, що підлягає поділу між спадкоємцями [PERSON] З урахуванням наведеного, суд вважає доведеними обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо предмету спору. Оцінюючи заперечення відповідачів у тім, що позивачка не здійснювала догляду за покійним [PERSON], суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки в їх підтвердження відповідачами не надано жодного письмового доказу. Також суд вважає недоведеними і такими, що не знайшли свого підтвердження достовірними доказами ті обставини, на які відповідачка [PERSON] посилається як на підставу своїх заперечень, що спірна квартира набута [PERSON]за власні кошти від продажу житлового будинку в Запорізькій області, а позивачка не мала джерел доходів. Оскільки надані відповідачкою [PERSON] Довідки ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом» не підтверджують та не спростують доводів щодо предмету спору, суд не приймає їх як належні та допустимі докази у справі. Та обставина, що покійний [PERSON]працював в ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом» не доводить заперечень відповідачів щодо предмету спору, будь-яких інших доказів в підтвердження своїх заперечень відповідачі не надали, а тому суд вважає заперечення відповідачів необґрунтованими. Відповідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оцінюючи усі докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] не мали права на успадкування всієї [ADDRESS], оскільки 1\2 частина квартири належить позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. З таких обставин, Свідоцтва про право на спадщину за законом, видані відповідачам 20 вересня 2006 року визнаються недійсними, у зв'язку із тим, що спадщина відкрилась лише на 1\2 частини квартири, яка належала їх померлому батькові [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, понесених позивачкою і документально підтверджених, суд за правилами ст.88 ЦПК України має підстави присудити позивачці із відповідачів судові витрати, пропорційно до частини задоволених позовних вимог із кожного з відповідачів, а саме - із відповідача [PERSON] 49 гривень, із відповідачки [PERSON] 49 гривень. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст. ст.1296, 1301 ЦК України.

Outcome: approved