Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів , мотивуючи свої вимоги тим , що 15.07.1994 року між нею та відповідачем [PERSON]. ( надалі відповідач 1 ) був укладений шлюб , який розірвали 09.11.2004 року , після чого вона взяла собі своє дівоче прізвище - [PERSON] . 25.06.1997 року на підставі ордеру Долинської міської ради їй та відповідачу 1 було виділено трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] ( надалі спірна квартира ) . 05.05.2005 року рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області за позовом Відповідача 1 її визнано особою , яка втратила право користування жилим приміщенням - спірною квартирою , внаслідок відсутності понад встановлений термін . Ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2005 року вказане рішення без змін . 26.10.2007 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області , в якості касаційної інстанції розглянуто її касаційну скаргу та рішення Долинського районного суду від 05.05.2005 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2005 року - скасовано , у задоволенні позову Відповідача 1 відмовлено , чим підтверджено її право користування спірною квартирою . Проте , за час судової тяганини Відповідач 1 на підставі скасованих на даний час рішення Долинського районного суду від 05.05.2005 року та ухвал апеляційного суд Кіровоградської області від 13.09.2005 року , виписав її зі спірної квартири та приватизував на своє ім»я , отримавши свідоцтво про право власності на житло № 83 від 26.12.2005 року видане згідно з розпорядженням органу приватизації № 83 від 26.10.2005 року Долинської міської ради ( надалі відповідач 3 ) . Вважає свідоцтво про право власності на спірну квартиру та розпорядження органу приватизацію про передачу у власність Відповідачу 1 видане Відповідачем 3 незаконним , так як порушує її право на житло передбачене ст. 47 Конституції України , право на приватизацію передбачене ст. ст. 9, 65-1 ЖК Української РСР та ст. 8 ч.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» . Знаючи вищевказані обставини Відповідач 1 з метою позбавлення її права на житло фіктивно продав квартиру своїй дружині [PERSON] (надалі Відповідач 2 ) не бажаючи і не маючи на увазі настання правових наслідків , що породжуються договорами купівлі-продажу , а саме щодо передачі майна у власність покупця та оплати коштів за придбане майно . Фактично ніякої передачі майна у власність не було і ніяких коштів не сплачувалось , оскільки це одна сім»я яка веде спільне господарство і разом проживає у спірній квартирі . Крім того Відповідач 1 змінив замки вхідної двері спірної квартири , заперечує її право на житло , спроби вселитись залишились без успіху . В позові ставить вимогу визнати недійсним розпорядження органу приватизації № 83 від 26.12.2005 року , визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 83 від 26.12.2005 року , визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13.02.2008 року укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 , та вселити її у спірну квартиру . В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала , наполягала на їх задоволенні . Представник позивачки підтримав пред»явлений позов у повному обсязі , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві . Доповнив , що Відповідач 1 знав , що судом касаційної інстанції розглядається спір , а тому при приватизації ним житла повинна була надана згода позивачкою на приватизацію спірної квартири . Вважає , що оскільки Відповідач 1 продав житло Відповідачу 2 , яка є його дружиною лише з метою позбавити позивачку права на житло . Оскільки кошти за квартиру не передавалися договір купівлі-продажу спірної квартири повинен бути визнаний недійсним за ст. 234 ЦК України . Відповідач 1 позов не визнав , суд пояснив , що у нього були всі документи , які підтверджують право власності на квартиру . Квартиру він продав Відповідачу 2 13.02.2008 року за 78 752 грн. Відповідач 2 на той час не була його дружиною , лише була колишньою дружиною з якою він проживав до укладення шлюбу з позивачкою . Вже 29.02.2008 року він за 57 000 грн. купив іншу двохкімнатну квартиру , а решту коштів витратив на ремонт . Намір укласти шлюб з Відповідачем 2 у них виник лише на початку квітня 2008 року за пропозицією спільних дітей , дійшовши спільної згоди вони уклали шлюб лише 23 квітня 2008 року . Про розгляд справи в касаційній інстанції він не знав , його справою за дорученням займався представник [PERSON], який про справу йому нічого не повідомляв . Ніяких повідомлень та рішень суду від Апеляційного суду Миколаївської області , як суду касаційної інстанції , йому не надходило . Представник Відповідача 1 позов не визнав , суд пояснив , що рішення про визнання позивачки такою , що втратила право користування спірною квартирою набуло законної сили 13.09.2005 року . Відповідач 1 на законних підставах приватизував квартиру та продав Відповідачу 2 . При укладенні договору купівлі-продажу ніяких обмежень та обтяжень не існувало і Відповідач 2 є добросовісним набувачем . Його довіритель отримав в нотаріуса кошти та через неділю придбав іншу квартиру . Доводи позивачки про те , що кошти не передавались і угода фіктивна вважає не підтвердженими та надуманими . Крім того Відповідач 1 та Відповідач 2 уклали шлюб вже після подачі позовної заяви позивачкою . Спірна квартира перебуває у приватній власності Відповідача 2 , так як придбана до шлюбу , а не у спільній власності подружжя . Про рішення касаційної інстанції дізналися лише після подачі позову позивачкою . Відповідач 2 позов не визнала суду пояснила , що спірну квартиру купила у Відповідача 1 за 78 752 грн. 13.02.2008 року . Потім за пропозицією спільних дітей зійтися знову , яка була висловлена на початку квітня 2008 року вона повагалася , а потім погодилась і 23.04.2008 року уклала повторний шлюб з Відповідачем 1 . Про те , що у позивачки та Відповідача 1 є якийсь спір за житло вона дізналася лише під час розгляду цієї справи . Представник Відповідача 3 позов не визнав , зазначив , що позивачка жодного разу не вказала , які саме вимоги чинного законодавства України порушені при видачі свідоцтва про приватизацію спірної квартири та не навела законних підстав для його скасування . При передачі у власність спірної квартири Відповідачу 1 керувалися вимогами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вимогами «Порядку передачі квартир (будинків) у власність» , затвердженого наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року . Пунктами 20 , 21 вказаного порядку передбачено , що при оформленні приватизації квартири громадянин бере на підприємстві , що обслуговує жилий будинок довідку про склад сім»ї . У довідці вказуються члени сім»ї наймача , які прописані та мешкають разом з ним , а також тимчасово відсутні особи , за якими зберігається право на житло . Тому на момент видачі свідоцтва про право власності на житло та розпорядження органу приватизації діями у межах вимог закону . Також не вбачають законних підстав для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним . На момент приватизації позивачка не була прописана у спірній квартирі . Представник третьої особи в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку , подав заяву про розгляд справи без його участі . ( а.с. 31 ) . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до висновку , що слід відмовити у задоволенні позовних вимог . Із копії рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26.10.2007 року слідує , що за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] по справі за позовом [PERSON]. про визнання її такою , що втратила право користування квартирою - касаційна скарга задоволена частково , рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2005 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2005 року - скасовано , у задоволенні позову [PERSON]. відмовлено . ( а.с. 7, 8 ) . Згідно рішення Долинського районного суду від 05.05.2005 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою , що втратила право на жиле приміщення та зустрічним позовом про продовження строку тимчасової відсутності наймача - позов [PERSON]. задоволено , в задоволенні зустрічного позову відмовлено . [PERSON] визнано особою , яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] Ухвалою апеляційного суду від 13.09.2005 року вказане рішення залишено без змін та набрало законної сили в цей день і діяло до 26.10.2007 року . Вказана справа досліджена в судовому засіданні , з матеріалів вбачається , що Відповідач 1 рішення касаційного суду не отримував , про надходження касаційної скарги його не повідомляли ( а.с. 83 , 115-116 , 124-129 , 146-147 ) . Згідно ордеру [NUMBER] від 25.06.1997 року підтверджено право на проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ( а.с. 32 ) . За даними довідки про склад сім»ї Долинського житлово-комунального управління ( яке ліквідовано та функції якого виконує підприємство КП «Центр» - третя особа по справі ) станом на 26.10.2005 року в спірній квартирі був зареєстрований та проживав лише [PERSON]. ( а.с. 66 ) . На підставі розпорядження органу приватизації № 83 від 26.10.2005 року Відповідачу 1 видано свідоцтво про право власності на житло № 83 від 26.10.2005 року ( а.с. 48 , 64-67 ) . Відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу від 13.02.2008 року [PERSON]. продав , а [PERSON] купила спірну квартиру . Продаж вчинено за 78 752 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору . Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року [PERSON] продала , а [PERSON]. купив квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 57 000 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору . Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається , що [PERSON]. та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.04.2008 року , актовий запис [NUMBER]. Таким чином , в судовому засіданні достовірно встановлено , що договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.02.2008 року , укладений між [PERSON]. та [PERSON] відповідає вимогам закону , оскільки [PERSON]. на момент продажу був законним власником квартири . Також , [PERSON]. 26.10.2005 року на підставі чинного на той час рішення суду , як єдиний законний наймач квартири приватизував її та отримав свідоцтво про право власності на житло . Квартира вибула з володіння державного житлового фонду з волі власника житла . Суд не враховує твердження позивачки про те , що Відповідачу 1 на час продажу спірної квартири було відомо про рішення суду касаційної інстанції . Як слідує з дії власних пояснень в судовому засіданні - безпосередньо вона про рішення суду дізналася лише з листа № 33ц-607кс/07 апеляційного суду Миколаєвської області від 18.03.2008 року , тобто також вже після відчуження квартири . Суд критично відноситься до пояснень позивачки та її представника про фіктивність договору купівлі-продажу , оскільки вони не надали суду доказів на підтвердження своїх вимог . При цьому суд виходе з положень ст. ст. 10 , 11 , 60 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень . За таких підстав суд вважає , що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири . При вирішенні спору суд виходить з положень гл. 29 «Захист права власності» ЦК України в яких йдеться про захист права добросовісного набувача та зокрема ст. 388 ч.1 якою передбачено , що якщо майно за відплатним договором придбане в особи , яка не мала права його відчужувати , про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач ) , власник має право витребувати це майно від набувача у певних випадках . Власник спірної квартири на момент продажу був [PERSON]., що підтверджується свідоцтвом про право власності на неї , з володіння поза його волею квартира не виходила , її в нього ніхто не викрадав і він нею розпорядився на свій розсуд - продав [PERSON] Враховуючи наведене відсутні підстави для витребування майна у [PERSON], а тому у задоволенні позову необхідно відмовити . Крім того , ст. 3 ЦПК , ст. 15 ЦК України - кожна заінтересована особа вправі в порядку , встановленому законом , звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права охоронюваного законом інтересу . Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України . Як правило , власник порушеного права може скористатися не будь-яким , а цілком конкретним способом захисту свого права . Враховуючи положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу , і зокрема , визнати відповідача за своїми вимогами . В силу викладеного суд вважає , що визначені позивачкою у позові способи захисту цивільних прав та інтересів не відповідають наявним правовідносинам , що не позбавляє права звернутися її з іншим позовом до суду . Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачкою слід покласти на неї , оскільки їй в позові відмовлено . На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed