Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-11 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2005 року звернувся до районного суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] неодноразово звертаючись до Чернівецького РВ УМВС України зі скаргами на його дії наклепницького характеру заподіяла йому моральну шкоду, що полягала в погіршенні стану його здоров'я, приниженні його честі та гідності як особи та сім'янина. На відшкодування заподіяного йому фізичного болю та душевних страждань і пригнічення просив стягнути з [PERSON] 20000 грн. В період часу з 17 січня 2006 року по 4 квітня 2008 року провадження в справі було зупинене. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав і будучи допитаним за правилами допиту свідків, суду показав, що раніше він працював с СФГ «Віталій», головою якого є [PERSON] і дане господарство має перед ним та іншими особами заборгованість з виплати заробітної плати. З цього приводу він неодноразово звертався до [PERSON] проте не бив її та не погрожував фізичною розправою. Після кожного з таких звернень, [PERSON] подавала в міліцію скарги на те, що він її або побив, або погрожував вбивством. Також зверталася в міліцію з приводу того, що він нібито самовільно захопив майно господарства. Крім того, в ефірі телебачення [PERSON] заявила про потраву гусей та звинуватила його у цьому. В зв'язку із заборгованістю [PERSON] перед ним з виплати зарплати, а також її наклепницькими заявами, необхідністю давати пояснення працівникам міліції, йому стидно перед людьми і колегами, він втратив сон, погіршився стан його здоров'я та відносини з оточуючими. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що відповідачка по справі [PERSON] неодноразово поширила неправдиві відомості, образивши тим самим [PERSON] Так, за всіма скаргами [PERSON] з приводу погроз фізичною розправою і пошкодження її майна органом внутрішніх справ відмовлено в порушенні кримінальної справи і заявниця даних постанов не оскаржувала. Оскільки [PERSON] мала намір саме принизити [PERSON] як працівника і людину, останній зазнав моральної шкоди, грошове відшкодування якої має складати 20000 грн. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і будучи допитаною за правилами допиту свідків, суду показала, що в 2004 році по кримінальній справі, порушеній щодо неї, існують цивільні позови колишніх працівників СФГ «Віталій», головою якого вона є, про стягнення заробітної плати. Бажаючи розрахуватися з працівниками господарства пшеницею, запропонувала їм це, і частина з працівників погодилися. Спочатку погодився і [PERSON], проте в серпні 2004 року він влаштував скандал, накинувся на неї та побив, у зв'язку з чим вона звернулася до прокуратури і міліції з відповідними заявами. Крім того, пізніше вона неодноразово зверталася зі скаргами на його дії, так як він приходив на територію господарства, або перепиняючи її на вулиці погрожував їй фізичною розправою, самовільно захопив приміщення господарства. Стверджує, що зверталася в міліцію і прокуратуру шукаючи захисту від протиправних дій [PERSON] Публічно і в розмовах з мешканцями села будь-яких неправдивих відомостей про нього не поширювала. В телевізійній передачі, на яку посилається [PERSON] дійсно йшлося про потраву гусей в її домогосподарстві, проте прізвище [PERSON] вона не називала, а говорила лише про те, що гуси потравила невідома особа. Заслухавши показання сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ст. 23, 277, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка може, зокрема, полягати у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як встановлено судом, [PERSON] дійсно зверталася до Чернівецького РВ УМВС України із заявами і скаргами на дії [PERSON], а саме: 8.10.2004 року - про те, що [PERSON] погрожує [PERSON] вбивством, 11 і 12 грудня 2004 року, 26 квітня 2005 року - про те, що [PERSON] погрожує їй фізичною розправою, 19.04.2005 року - про те, що [PERSON] самовільно зайняв приміщення СФГ «Віталій» та тримає там худобу, 24 липня 2005 року - про те, що [PERSON] на території СФГ «Віталій» випасає худобу, яка пошкодила кабіну автомобіля. Зазначені заяви перевірені органом внутрішніх справ та за ними прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину. Крім того, [PERSON] зверталася до Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області з рядом інших заяв, в яких не зазначала прізвище [PERSON], зокрема, 5 і 10 жовтня 2005 року вона звернулася і заявами про те, що невідома особа потруїла в її домоволодінні гуси та качки. За даними заявами провадження в справі зупинено у зв'язку з невстановленням особи, яка вчинила злочин. У випадку, коли особа звертається до суду, іншого правоохоронного чи державного органу, організації, наділених відповідно до закону владними повноваженнями, із заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, то таке звернення для вирішення спору, поновлення прав чи захисту законних інтересів або для поновлення законності не є поширенням відомостей, як це розуміється у ст. 277 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зверталася до Чернівецького РВ УМВС України із заявами і скаргами на дії [PERSON] вважаючи, що останнім порушено її та очолюваного нею підприємства права та охоронювані законом інтереси. Такі звернення не можна вважати завідомо неправдивими, так як в порушенні кримінальних справ за ними відмовлено за п. 2 ст. 6 КПК України (за відсутністю складу злочину), а не за п. 1 ст. 6 КПК України (за відсутністю події злочину), а позивачкою надані суду документи на підтвердження обґрунтованості своїх звернень. Таким чином, звернення [PERSON] як направлені до уповноваженого законом органу з метою проведення відповідних перевірок, а не з метою привернення до них уваги громадськості чи приниження честі і гідності [PERSON] перед окремими особами, не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь і гідність або завдають шкоди інтересам особи. Не може бути доказом поширення [PERSON] завідомо неправдивих відомостей про [PERSON] й ефірна довідка №327/4 від 14 березня 2006 року (а.с. 36), так як вказано в самій довідці під час репортажу з місця події [PERSON] повідомила про потраву гусей в її домоволодінні з вини невідомого зловмисника. З довідки не випливає, а [PERSON] в судовому засіданні заперечила той факт, що вона вказувала саме на [PERSON] як на особу, що скоїла потраву птиці. Положення про те, що в цьому ж репортажі прозвучало прізвище [PERSON], має ознаки такого, що було дописане в довідці пізніше. Незалежно від того, в якому контексті поширена публікація про особу, вона вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України). Позивачем не доведено того факту, що діями [PERSON] заподіяно шкоду його здоров'ю, а також сталися негативні зміни в його стосунках з оточуючими. [PERSON] дійсно з 28.10.2005 року по 2.11.2005 року перебував на амбулаторному лікуванні в Чернівецькій ЦРЛ з діагнозом «обмежений нейродерміт», а 15.06.2005 року звертався за медичною допомогою до лікаря-терапевта даної установи (діагноз - «ГРВІ» (гостра респіраторно-вірусна інфекція). В справі відсутні будь-які докази пов'язаності чи обумовленості захворювань [PERSON] діями [PERSON] по відношенню до нього, а тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок як необхідна умова відповідальності. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено як самого факту заподіяння йому моральної шкоди, так і тієї обставини, що зазначену шкоду заподіяно неправомірними діями відповідачки, а тому в задоволенні його позову слід відмовити повністю. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 23, 277, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed