Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON]. в січні 2007 року звернувся до суду з позовом до Державного комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство №12» про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання відповідача до укладення договору найму жилого приміщення за адресою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що він мешкав за цією адресою на момент смерті свого батька [PERSON]., який був наймачем вказаної кімнати, а тому має право на користування спірною жилою кімнатою. ДКП «РЕП №12», не погоджуючись з позовними вимогами, звернулося із зустрічним позовом про виселення [PERSON]. з самовільно зайнятого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON]. вибув зі спірного приміщення, а після смерті [PERSON]. самовільно протиправно його зайняв. У судовому засіданні [PERSON]. та його представник посилалися на те, що починаючи з 1999 р. та на час звернення позивачем до суду з зазначеною позовною заявою, він постійно мешкає за адресою [ADDRESS], мешкав за цією адресою і на момент смерті свого батька [PERSON]., який був наймачем вказаної кімнати, а тому має право на користування спірною житловою кімнатою, при цьому мотивував свої вимоги ст.29 Цивільного кодексу України, а також ч.ч. 2, 3 ст.64 та ч.2 ст.65 Житлового кодексу України. Зустрічний позов [PERSON]. та його представник не визнали. Представник ДКП «РЕП №12» позовні вимоги [PERSON]. не визнав, вважає їх необгрунтованими, на задоволенні зустрічного позову наполягав, пояснивши, що правові підстави для зайняття спірного житла у позивача [PERSON]. відсутні. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Кімната [ADDRESS] перебуває в комунальній власності та знаходиться на балансі ДКП „РЕП №12”. Наймачем даної кімнати був [PERSON]., який помер [INFO]. (а.с. ). Судом встановлено, що в 1995 році, [PERSON]. зі своєю матір'ю - [PERSON]., та сестрою [PERSON]., були зняті з реєстрації та вибули зі спірного житла на постійне проживання у знов отримане жиле приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються ордером на жиле приміщення №169 серія Б (а.с. ), довідкою (витягу з домової книги про склад сім'ї, та прописку) від 08.05.07р. (а.с. ), архівним витягом № 55/з від 07.05.07р. (а.с. ). Цього факту також не заперечував і позивач [PERSON]. Згідно матеріалів справи [PERSON]. був зареєстрований за адресою [ADDRESS], до 23.03.07р., після чого він був знятий з реєстрації у м. Чернівці. Матеріали справи свідчать, що починаючи з 1999р. та до досягнення [PERSON]. повноліття, його батько [PERSON]. не вчиняв дій спрямованих на реєстрацію свого сина за адресою [ADDRESS], з моменту досягнення [PERSON]. повноліття, не вчиняв таких дій і сам позивач. Тобто [PERSON]. не вчиняв будь-яких формальних правових дій, що свідчили б про те, що він бажає, щоб його син [PERSON]. був вселений у його помешкання на постійне проживання. В матеріалах справи також відсутні докази, що [PERSON]. вчиняв будь-які формальні правові дії, до смерті свого батька, що підтверджували б його намір постійного проживання у спірному жилому приміщенні. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON]. або [PERSON]. повідомляли відповідні водо- енергопостачаючі підприємства про вселення у спірне помешкання яких-небудь осіб, що необхідно для перерахування тарифів з водо- та енергопостачання. В своєму позові [PERSON]., стверджує, що проживав у спірному помешканні на момент подачі позовної заяви, проте це спростовується матеріалами справи, про що свідчить власноручно підписана ним заява (а.с. ) на ім'я голови Севастопольської міської Ради, як мешканця [ADDRESS] щодо житлових проблем мешканців цього дому. Це підтверджується і іншими письмовими доказами (довідка з лікарні, копія особистої справи з місця роботи, копії актів ДКП «РЕП №12»), зі змісту яких слідує, що на момент звернення [PERSON]. до суду, він не мешкав у спірному жилому приміщенні. Згідно довідки Севастопольського ОМВК [PERSON]. з 15.05.02р. по 22.03.07р. перебував на військовому обліку за адресою: [ADDRESS]. Надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг, відносяться до періоду часу, вже після смерті [PERSON]., тому не можуть підтверджувати факт проживання позивачем у спірній кімнаті, на момент смерті його батька. Що стосується пояснень свідків, слід зауважити, що з них неможливо зробити висновки щодо проживання чи непроживання [PERSON]. у спірному житловому приміщенні, з огляду на їх неоднозначність. Так, свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що неодноразово бачила [PERSON]., який відвідував свого батька, оскільки вони з сином були дуже дружні, але не змогла однозначно підтвердити постійне мешкання його в кімнаті [ADDRESS], оскільки не мала сумісних місць загального користування (кухні, ванної кімнати, убиральні, загального коридору). В основному всі обставини про мешкання [PERSON]. в спірному житлі за її словами дізналася від сусідів. Сама часто була відсутня вдень за адресою свого мешкання, оскільки є приватним підприємцем. Їй також достовірно було відомо, що з моменту отримання нової квартири [PERSON], неповнолітній [PERSON]. виїхав разом матір'ю в іншу квартиру. Свідок [PERSON]., мешканка кімнати [ADDRESS], також не мала місць загального користування з мешканцями спірної кімнати [NUMBER], бачила як [PERSON]. відвідував свого батька, разом з тим висновок про те, що позивач проживав якийсь час в спірному житлі зробила зі слів третіх осіб. При цьому свідок знала, що разом з [PERSON]. проживала спільно [PERSON], пояснила, що позивач [PERSON]. був відсутній на час, коли його батько отримав травму, та з'явився через 2-3 дні після смерті [PERSON]. Свідок [PERSON]. заявила, що вона підтримує [PERSON]., пояснила, що вона мешкала в іншій частині будинку, тому не знає багатьох обставин. Свідок [PERSON]., пояснила, що була подругою матері позивача, дала суперечливі свідчення відносно мешкання [PERSON]., які відомі їй зі слів померлого [PERSON]. Вона підтвердила, що заходила в гості в кімнату [ADDRESS], проте після розлучення [PERSON]. та [PERSON]. взагалі не заходила. Іноді бачила позивача в загальному коридорі. Але сама свідок не має місць загального користування з кімнатою [NUMBER] і за яких обставин вона бачила позивача не пояснила. Свідок [PERSON]. пояснила, що [PERSON]. дійсно мешкав, з батьком, але не змогла чітко пояснити, як він ночував у батька, коли у тій же кімнаті в той же час ночувала вона, посилалася на те, що [PERSON]. ночував у кімнаті її дочки [PERSON]., що протирічить показам самої [PERSON]. Свідок [PERSON]., що є дочкою свідка [PERSON]. та мешкала у кімнаті, що знаходиться навпроти спірної кімнати, пояснила, що [PERSON]. не мешкав разом з його батьком, спільного господарства не вів, не сплачував за кімнату за життя [PERSON]., та ніколи не ночував у її кімнаті. Свідчення [PERSON]. та [PERSON]. суд не бере до уваги, у зв'язку з тим, що [PERSON]. є матір'ю позивача, тому не може бути неупередженою, а [PERSON]. є зацікавленою особою, бо претендує на спірне житло. Відповідно до ч.2 ст.65 Житлового кодексу України, на яку посилався позивач «особи, що вселяються у житлове приміщення наймача у якості членів сім'ї наймача набувають рівне з іншими членами сім'ї право користування житловим приміщенням…». Але зі змісту зазначеної норми слідує, що право на проживання набувається не кожним членом сім'ї, а саме тим, що вселився у житлове приміщення у якості члена сім'ї наймача. Закон не містить визначення терміну «вселення», але під вселенням у контексті ч. 2 ст. 65 Житлового кодексу України, що призводить до настання правових наслідків в особи, що вселилася у частині набуття нею права на проживання у помешканні, і настання відповідних обов'язків у інших осіб, слід розуміти виключно правомірні дії, бо неправомірні дії не можуть породжувати правових наслідків окрім тих, що спричинені їх неправомірністю. З викладеного слідує, що [PERSON]. та його батько не вчиняли будь-яких правомірних дій, що свідчили б про вселення [PERSON]. до спірного помешкання, а тому будь-які дії [PERSON]. спрямовані на проживання у спірному житловому приміщені, не є вселенням у розумінні ст. 65 Житлового кодексу України. Тому суд, виходячи з досліджених матеріалів справи та пояснень свідків, вважає що позивач [PERSON]. не зміг довести факт свого постійного проживання у спірному жилому приміщенні в період з 1999р. до 2003р. та у наступний час. Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК України наймач і члени сім”ї, що проживають разом з ним, набувають права користування даним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім”ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду, або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. не обгрунтовані, ним не надано належних доказів постійного проживання в спірному жилому приміщенні, тому його позовні вимоги слід залишити без задоволення, а зустрічний позов ДКП „РЕП №12” - задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст.107, ч.3 ст.116 Житлового Кодексу України,

Outcome: approved