Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-31 00:00:00

Позивач є власником будинковолодіння [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці площею 0,275 га, з якої 0,06 га виділено в користування позивачу, а 0,215 га - його дружині [PERSON]. Відповідач є власником будинковолодіння [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці площею 0,26 га. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні ним належною земельною ділянкою, так як відповідач не підписує акт погодження меж між суміжними землекористувачами для приватизації земельної ділянки, чим порушує його права як землекористувача. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на те, що він дійсно не підписує акт погодження меж, але з тих підстав, що поза будинком позивач переніс огорожу в його сторону, в зв'язку з чим зменшилась відстань між ними. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 96, 103, 106, 152, 158 ЗК України землекористувач зобов'язаний не порушувати прав суміжних землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, вимагати від землекористувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав на землю, власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, в тому числі у судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу у 1959 році з земельної ділянки його тещі [PERSON]. була виділена земельна ділянка площею 0,06 га та надано дозвіл на забудову будинку та сараю. Вказана земельна ділянка була виділена в натурі та визначена огорожею, яка існує до цього часу, а також позивачем було розпочато будівництво будинку. Після визначення меж його земельної ділянки, в цьому ж році забудову здійснювала і суміжний землекористувач [PERSON] . Даний недобудований будинок ніким не використовувався тривалий час і у 1990 році був придбаний відповідачем, який у 1994 році отримав план забудови земельної ділянки та акт відведення земельної ділянки в натурі. Згідно кадастрового плану земельної ділянки, виготовленому ПП „Зеніт-ВВ” по фактичному користуванню на даний час, позивач займає земельну ділянку площею 589,19 кв.м., а відповідач - площею 2429,95 кв.м. Крім того в користуванні дружини позивача також знаходиться земельна ділянка площею 2121,87 кв.м. Таким чином фактичний розмір земельної ділянки позивача відповідає тому, що йому було виділено за рішенням загальних зборів членів колгоспу та вказаний в земельно-шнурових книгах сільської ради. Також під час розгляду справи позивач наполягав на тому, що тин ним було перенесено всього один раз на вимогу комісії, коли 17 квітня 2007 року розглядалась скарга дружини відповідача, а до цього він був у тому ж вигляді з 1959 року. Вказані обставини підтверджуються і показами свідків, в тому числі, що проживають поряд зі сторонами тривалий час, з яких вбачається , що їм нічого не відомо про перенесення меж, а також, що скарги почали надходити від [PERSON] у 2006 році, а до цього спорів з приводу межі між ними не було, в тому числі і під час відведення відповідачу земельної ділянки в натурі у 1994 році. Крім того судом встановлено, що інші суміжні землекористувачі з боку обох сторін по справі свої земельні ділянки приватизували раніше і їх межі та розміри чітко визначені державними актами. Відповідачем не надано переконливих доказів того, що позивачем було перенесено тин поза будинком, а тому на даний час відстань між ним та тином становить відповідно 1,259 м та 1,575 м. Ніяких порушень не виявила і комісія 17 квітня 2007 року, яка складалась з представників сільської ради та відділу земельних ресурсів, а також представник ПП „Зеніт-ВВ”, яка проводила обміри земельних ділянок на вимогу суду, пояснила, що при виїзді не бачила залишків старого тину чи слідів його перенесення. Не визнаючи позов, відповідач посилається на план забудови земельної ділянки, що був ним отриманий у 1994 році, де вказано, що відстань між тином та будинком повинна становити 2,10 м та відстань до кута повороту земельної ділянки повинна становить 20 м. Проте даний документ виготовляється відділом архітектури, що зазначає земельну ділянку схематично, а не з дотриманням її розмірів. Крім того даний план міг бути виданий з дотриманням будівельних норм щодо спірної відстані, так як рішенням виконкому Смілянської районної ради № 43 від 15 листопада 1994 року відповідачу було надано дозвіл на здійснення будівництва жилого будинку, хоча фактично він вже купив недобудований будинок, що розпочатий будівництвом ще у 1959 році. Так само схематично земельна ділянка вказана у генеральному плані садибної ділянки [PERSON]. за 1959 рік, де розмір спірної межі земельних ділянок сторін вказано прямою лінією на протязі 44 м та технічному паспорті позивача на будинок, де кут повороту межі також не зазначено. Що стосується акта на право присадибного землекористування, за яким визначено межі земельної ділянки відповідача площею 0,26 га, то розмір межі до кута її повороту не вказаний взагалі. Таким чином, в користуванні позивача знаходиться земельна ділянка навіть меншої площі, ніж йому була виділена під забудову, та її межі змінені були лише в бік зменшення її загальної площі під час комісійного обстеження 17 квітня 2007 року, а тому відмова відповідача погодити межі суміжного землекористування є неправомірною та порушує право [PERSON]. на приватизацію своєї земельної ділянки. Позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування судових витрат по справі, які підлягають задоволенню в зв'язку з задоволенням і позовних вимог. На підставі ст. ст. 96, 103, 106, 118, 152, 158, 198 ЗК України,

Outcome: approved