Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Бериславського педагогічного училища про стягнення середнього заробітку, індексації, компенсації і моральної шкоди за несвоєчасне виконання рішення суду, посилаючись на те, що 27.09.2007 року апеляційний суд Херсонської області ухвалив рішення, згідно якого його було поновлено на посаді викладача фізичного виховання і з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10912грн.58коп. Представник відповідача був присутнім на судовому засіданні та знав про ухвалене рішення. Незважаючи на прийняте рішення, з 28.09.2007 року по 8.10.2007 року адміністрація училища не допускала його до роботи. До цього часу відповідач ухиляється від виконання судового рішення та затягує строк виплати заробітної плати. Вважає, що присуджена йому за рішенням суду сума заробітної плати підлягає індексації та компенсації через несвоєчасне виконання рішення. З листопада 2007 року до квітня 2008 року сума індексації склала 1964,26грн., а сума компенсації 2317,83грн., що підтверджується листом головного управління статистики. Загальна сума індексації та компенсації складає 4282,09грн. Відповідно до розрахунку середньої заробітної плати на дату ухвалення рішення апеляційного суду, його середньоденний заробіток склав 54,02грн. У зв”язку з невиконанням рішення суду про його негайне поновлення на роботі, вважає, що підлягає стягненню його середній заробіток за 8 робочих днів у сумі 432,16грн. Також вважає, що навмисним невиконанням судового рішення адміністрація педагогічного училища завдає йому моральної шкоди, яка полягає у прикладенні додаткових зусиль для організації виробничих і життєвих стосунків, потреби додаткових психологічних зусиль для належного виконання обов”язків викладача, тощо. Розмір моральної шкоди оцінює в 7000грн., які просить також стягнути на його користь. 26.06.2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування наказу, стягнення незаконно відрахованих коштів і відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що за той період, коли він був безробітнім, він перебував на обліку в Бериславському центрі зайнятості та отримував певні кошти. 11.06.2008 року він був ознайомлений з наказом директора училища, в якому зазначено про стягнення з його заробітної плати отримані в центрі зайнятості кошти в сумі 692грн.97коп. Вважає наказ незаконним з тих підстав, що відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України, а такого випадку, як у нього не передбачено. Незаконні дії директора по стягненню з його заробітної плати коштів призвели до суттєвої зміни його планів на період відпустки, негативним чином вплинуло на стосунки в сім”ї. Вважає, що йому спричинена моральна шкода, розмір якої оцінює в сумі 3000грн. Просить скасувати наказ директора Бериславського педагогічного училища №83-ОД від 10.06.2008 року та стягнути на його користь незаконно відраховані кошти в сумі 692,97грн. та 3000 моральної шкоди. Ухвалою суду від 7.07.2008 року позовні заяви [PERSON] були об”єднані в одне провадження (а.с.49). Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовах. Представник Бериславського педагогічного училища Кононов М.А. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному об”ємі та пояснив, що індексація та компенсація середнього заробітку за час вимушеного прогулу не передбачена законодавством України. Вважає, що відповідач в установлені законом строки для примусового виконання рішення суду - рішення виконав, що не дає підстави позивачу вимагати моральну шкоду. Щодо стягнення 432,16грн. за 8 робочих днів, коли позивача ніби-то не допускали до роботи, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки наказом в.о.директора Бериславського педагогічного училища від 9.10.2007 року, [PERSON] було поновлено на роботі з 5.12.2006 року та протарифіковано у розмірі повного педагогічного навантаження. Вимоги [PERSON] про скасування наказу директора училища від 10.06.2008 року та стягнення незаконно утриманих грошей також є безпідставними, оскільки наказом №97-ОД від 22.07.2007 року директор скасував оскаржуваний наказ із наданням завдання головному бухгалтеру зробити перерахунки щодо незаконно стягнутої суми. З цих же підстав не підлягає задоволенню вимога по стягненню моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.09.2007 року, з Бериславського педагогічного училища стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10912грн. 58коп. (а.с.11-13). Відповідно до ст.319 ЦПК України, рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. За таких обставин слід вважати, що з моменту проголошення рішення апеляційним судом, [PERSON] набув право на отримання стягнутої на його користь заробітної плати за час його вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення в сумі 10918грн.58коп. Як вбачається з платіжних доручень, зазначену заборгованість по виплаті заробітної плати за минулий період, [PERSON] отримав 13 травня та 9 червня 2008 року (а.с.18). Відповідно до ст.33 Закону України „Про оплату праці”, в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст.34 Закону України „Про оплату праці”, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.2 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення” та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого ПКМУ від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян у вигляді оплати праці. Відповідно до п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого ПКМУ від 21.02.2001 року №159, компенсації підлягає заробітна плата. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24.12.1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” в пункті 22 роз”яснив, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 1) індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст.33 Закону „Про оплату праці” в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону "Про індексацію грошових доходів населення". За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Наприклад, коли воно мало бути виконано до січня 1998 р., то він і є місяцем, з якого обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні; 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону „Про оплату праці” і положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Враховуючи, що рішення суду з виплати позивачу заробітної плати мало бути виконано з моменту його проголошення, тобто з 25.09.2007 року, а фактично виконано 13.05.2008 року, заборгованість виникла не з вини робітника, тому вона має бути проіндексованою та компенсованою в установленому законодавством порядку. Відповідно до інформації відділу статистики у Бериславському районі, індексація заборгованості по заробітній платі в сумі 10912грн. 58коп. з листопада 2007 року по квітень 2008 року становить 1964грн. 26коп. Компенсація становить 2317грн. 83коп. (а.с.9). Тобто, зменшення вартості грошових коштів внаслідок інфляційних процесів склало 4282грн.09коп. і ця сума має бути стягнутою на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з Бериславського педагогічного училища на користь позивача коштів за час затримки виконання рішення суду про негайне повнолення на роботи в сумі 432грн. 16коп., то вони не підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом в.о.директора Бериславського педагогічного училища від 9.10.2007 року, [PERSON] було поновлено на роботі з 5.12.2006 року та протарифіковано у розмірі повного педагогічного навантаження (а.с.25). Як вбачається з довідки, позивачу дійсно була нарахована та виплачена заробітна плата, починаючи з жовтня 2008 року у повному об”ємі (а.с.19). Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування на його користь моральної шкоди, то як роз”яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди”- відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності, обов”язковому з”ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв”язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього. Позивачем не доведено у судовому засіданні наявність спричиненої йому моральної шкоди, також суд не вбачає протиправних дій відповідача, направлених на спричинення позивачу такої шкоди. Щодо заявлених позивачем вимог про скасування наказу, стягнення незаконно відрахованих коштів і відшкодування моральної шкоди, то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що наказом №83-ОД від 10.06.2008 року директора Бериславського педагогічного училища із заробітної плати викладача [PERSON] стягнуті отримані в Бериславському районному центрі зайнятості кошти в сумі 692грн.97коп. Відрахування із заробітної плати регулюються нормами статті 127 КЗпПУ, в диспозиції якої перерахований вичерпний перелік підстав, коли відрахування із заробітної плати працівників можуть провадитись за наказом власника або уповноваженого ним органу. Оскільки така підстава, як зайво отримані кошти в центрі зайнятості у вищезазначеному переліку відсутня - наказ слід вважати незаконним. Однак, враховуючи, що наказом №97-ОД від 22.07.2008 року (а.с.81), відповідачем скасовано оскаржуваний наказ, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині стягнення незаконно відрахованої із заробітної плати суми 692грн.97коп. Крім того, суд вважає, що самостійне скасування відповідачем свого наказу є достатньою компенсацією позивачу за його можливі страждання, тому вимоги [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial