Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача та просить суд: - Визначити спадкову частку після померлого 17.06.2006 року [PERSON], 1944 року народження, у розмірі 1/ 4 частки квартири за адресою [ADDRESS]; - Визначити за [PERSON], [PERSON], та [PERSON]право власності на % частку житлового приміщення по [ADDRESS] Дніпродзержинську, за кожним; - Визнати за нею право власності на % частину житлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS], як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті батька [PERSON], померлого 17. 06. 2006 року; - Зобов'язати ОКП “Дніпродзержинське БТІ” зареєструвати її право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. В обґрунтуваннях своїх позовних вимог в заяві пояснила, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], [PERSON] - сестра позивачки та відповідачка по справі. На склад сім'ї з 4 чоловік, а саме: батька, матір, дідуся- [PERSON], та позивачку була отримана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську, згідно ордера на житлове приміщення [NUMBER] від 25.02.1993 року, який був виданий на підставі рішення Заводської РВК № 345 від 11.12.1992 року, в порядку поліпшення житлових умов родини. Сестра в той час вже була заміжня, мешкала зі своєю родиною окремо. Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, житловою площею 40,3 кв.м., загальною площею 71,3 кв.м. Основним квартиронаймачем є мати позивачки, - [PERSON]. На момент приватизації спірної квартири, вони діяли за згодою, при повному взаємо порозумінні, за бажанням усіх членів родини, а це були: батько- [PERSON]., мати [PERSON]., позивачка- [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. 10.02.2004 року їхньою родиною було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, спірну квартиру. Свідоцтво було видане Фондом комунальної власності, згідно розпорядження “ 5п/229-р від 10.02.2004 року, згідно свідоцтва квартира належить їм на праві спільної сумісної власності і при приватизації всі вони розуміли , що є власниками рівних частин в квартирі, ніякої іншої домовленості при приватизації між ними не було, питання про перерозподіл частин ніколи не ставало. В силу юридичної необізнаності та відсутності вимог закону на той час при виділенні часток, ми не надавали значення формі власності, тому і в БТІ право власності було зареєстровано 03.06.2004 року, як спільна сумісна власність. 17. 06. 2006 року її батько, [PERSON], 1944 року народження помер. Після смерті батька відкрилась спадщина на належну йому частину квартири за адресою : м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, 6-7. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]. Є мати позивачки [PERSON]., сама позивачка та відповідачка. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті батька, проживаючи постійно в квартирі по місцю реєстрації, сплачуючи квартирну плату та комунальні платежі, підтримуючи квартиру у належному санітарно-технічному стані. Її мати з заявою про прийняття спадщини не зверталась, так як вона має намір, після визначення часток кожного з співвласників квартири, подарувати позивачці свою частку. Її сестра, [PERSON]. Також не зверталась до нот контори з заявою про прийняття спадщини, але вона є потенційним спадкоємцем першої черги за законом. Як передбачено ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. У теперішній час бажає прийняти спадщину юридично, в січні 2008 року звернулась до 3-ї держконтори. Але у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено з огляду на наступне: “П.іст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох, або більше осіб без визнання часток кожного із них у праві є спільною сумісною власністю.” Відповідно до ч. 1 п.224 Розділу 22 “Видача свідоцтва про право на спадщину” нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. В зв'язку з тим, що у наданому БТІ свідоцтві вид власності зазначений як спільна сумісна, неможливо визначити частку квартири, яка належала померлому 17.06.2006 року [PERSON]. На даний момент, після смерті батька, вона була вимушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав на отримання спадщини в порядку наслідування за законом ( згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, хто його пережив, діти спадкодавця) і має намір прийняти спадщину &frac14; частини квартири [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську дніпропетровської області. Згідно зі ст.. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Як зазначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, тощо. У відповідності зі ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини ( аналогія закону). В зв'язку з тим, що ЦК України, прямо не врегульоване питання визначення часток у праві спільній сумісній власності, просить визначити спадкову частку після [PERSON], а також її частку в праві спільної сумісної власності рівними виходячи з наступного: у відповідності до ст. 370 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом. Відповідно до ч 2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або за законом. Як зазначено в ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Просить задовольнити позов повністю. Відповідачка по справі [PERSON]. В судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнала повністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка по справі [PERSON]. В судове засідання не з'явилася, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої суду заяви просить справу розглянути в її відсутність, з позовом згодна. Представник притягнутої в якості третьої особи державної нотаріальної контори № 3 м. Дніпродзержинська в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання був належним чином повідомлений. Згідно заяви від 12.04.2008 року № 1447 3-я Дніпродзержинська держконтора просить справу розглянути у відсутність представника держконтори та надіслати їм копію рішення суду. Представник притягнутої в якості третьої особи Обласного комунального підприємства “дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації” в судове засідання не з'явився, про день і час судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно заяви від 17.04.2008 року № 130 ОКП “ДБТІ” просить справу розглянути у відсутність представника підприємства та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] Підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 355 ч. 1 , 4 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності, яка вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В той же час, згідно зі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох, або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Спільною сумісною власністю також згідно зі ст. 370 СК України є майно, набуте подружжям за час шлюбу. В силу ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] стала об'єктом спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. Та позивачки по справі 05.02.1996 року згідно ордера на житлове приміщення [NUMBER] від 25.02.1993 року, який був виданий на підставі рішення Заводської РВК № 345 від 11.12.1992 року, в порядку поліпшення житлових умов родини, що у судовому засіданні підтверджується копією договору ордеру, копією свідоцтва про право власності, копією технічного паспорта на квартиру, копією витягу про реєстрацію права власності, довідкою про склад сім'ї. 17.06.2006 року [PERSON]. Помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але постановою нотаріуса від 30.01.2008 року їй у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, що підтверджується копією постанови нотаріуса, копією витягу із спадкового реєстру (спадкової справи). Також встановлено, що між позивачкою та померлим батьком за його життя домовленості про поділ квартири на частки не було, даних про визначення часток судовим рішенням у судовому засіданні не здобуто. Тому, в зв'язку з тим, що законом визначена рівність часток співвласників у їх спільному сумісному майні, суд вважає встановленим, що частки позивачки, померлого [PERSON]. , [PERSON], [PERSON] В квартирі були рівними, а значить у суду є всі підстави вважати, що померлому [PERSON], позивачці , відповідачці, як співвласникам, належала &frac14; частина квартири кожному, а позов як в частині визначення спадкової частки в квартирі, так і визначення часток в квартирі позивача та померлих батьків підлягає задоволенню. В силу ст. 16 ч. 3 ЦК України суд може захистите цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом, а за смислом ст. 1226 ч 2 ЦК України та ч. 1 ст. 224 інструкції “Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ” від 03.03.2004 року суб'єкт спільної сумісної власності може заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі, але нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки в спільному майні, що зараз нічим, крім судового рішення, визначити неможливо. Тому суд вважає, що визначення частки в спільному сумісному майні після смерті співвласника може бути одним із способів захисту цивільних справ судом, а позов [PERSON] Підлягає повному задоволенню. Далі, відповідно до п. 10 Додатку №1 до п. 2.1. “Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно”, затвердженого Наказом Мін'юсту України № 7/5 від 07.-2.2002 року із змінами , внесеними Наказом Мін'юсту № 36/5 від 17.05.2004 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна... Тому суд вбачає законні підстави для того, щоб зобов'язати ОКП “Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації” внести зміни в реєстр прав власності на нерухоме майно відповідно до рішення суду, яке є правовстановлюючим документом. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 12 Закону України “Про власність”, ст. ст.16, 328, 368, 384,392,1268-1269,1299 ЦК України, та

Outcome: approved