Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-09 00:00:00

Позивачка звернувшись із вказаним позовом до суду, вказує, що в період шлюбу вона, чоловік та їх донька набули права спільної сумісної власності набули права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,6 кв.м. Крім того, позивачка зазначає, що в період шлюбу вони разом із чоловіком придбали також рухоме майно, у вигляді: телевізор LG; системного блоку ASUS, домашнього кінотеатру LG, м'якого кута жовтого кольору, душової кабіни, пилососу Samsyng, газової поверхні AЕG, холодильнику LG, телевізору Samsyng, пральної машини Siеmеns, духової печі Electrolux. На даний момент відповідач шлюб між ними розірваний і подальше спільне проживання в зазначеній квартирі є неможливим. Також вона зазначила, що з нею проживає їх спільна донька, якої відповідач з 2002 року не надає жодної матеріальної допомоги, а також з зазначеного часу спільно з ними не проживає. Тому, вона просить визнати за нею право власності на 1\3 частину квартири, яка належить відповідачу, а за відповідачем визнати право власності на вище перелічене рухоме майно. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав, пояснивши при цьому, що позов визнає та не заперечує проти зазначеного розподілу майна. [PERSON] пояснив, що дійсно з 2002 р. не проживає в квартирі [ADDRESS] Він також вважає, що його спільне проживання з позивачкою в зазначеній квартирі є неможливим, і враховуючи, що їх спільна донька залишається проживати з матір'ю, він не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1\3 частину квартири, яка йому належала. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, сторони звернулися до суду з заявою з проханням розглянути справу при попередньому розгляді справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню на наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що 22 травня 1987 року сторони зареєстрували шлюб, про що у книзі запису актів громадянського стану є відповідний запис № 1574 від 22 травня 1987. Від шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON]. На підставі свідоцтва про право власності сторонам та їх доньці належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 30,6 кв.м. В січні 2002 року сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відповідач перестав приймати участь у вихованні та утриманні дитини, переклавши на позивачку усі витрати на забезпечення сім'ї, виховання доньки та утримання спільного майна. Відповідач не здійснював і не здійснює сплати за комунальні послуги, що надавалися у зв'язку з використанням належної їм на праві спільної сумісної власності квартири, в якій продовжує проживати позивачка з донькою. Фактично припинений з січня 2002 року шлюб, було офіційно розірвано органом реєстрації актів цивільного стану 06 листопада 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 310 від 06 листопада 2007 року. Крім квартири сторонами було придбано наступне майно: телевізор LG, вартістю 2 749 грн.; системний блок ASUS, вартістю 4 600 грн., домашній кінотеатр LG, вартістю 1 259 грн., м'який куток жовтого кольору, вартістю 7 400 грн., душова кабіна, вартістю 4 100 грн., пилосос Samsyng, вартістю 1 100 грн., газова поверхня AЕG, вартістю 4 489 грн. холодильник LG, вартістю 3 800 грн., телевізор Samsyng, вартістю 5 282 грн., пральна машина Siеmеns, вартістю 4 570 грн., духова піч Electrolux, вартістю 10 135 грн., всього на загальну суму 49484 грн. Аналізуючи викладене суд приходить до наступного. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належить сторонам та їх доньці на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Відповідно до ст.370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] належить в рівних частинах, тобто кожному із них належить по її 1\3 частині. Згідно зі ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 зазначеної статті, вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналізуючи викладені вимоги закону, а також те, що квартира є неподільною річчю і не може бути поділена в натурі, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на 1\3 частину квартиру, яка належить відповідачу. Розподіляючи спільне майно подружжя, суд вважає необхідним визнати за відповідачем право власності на вищезазначене рухоме майно.

Outcome: approved