Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-14 00:00:00

Представник ПП“АРС-ДІМ” позов визнав частково, вважає, що позов потрібно задовольнити в частині стягнення 510 гривень. В частині задоволення решти суми позову відмовити, оскільки вимоги є безпідставними та необгрунтованими, виходячи з того, що позивачу було сплачено страхове відшкодування страховиком ЗАТ “Страхова компанія “Еталон” відповідно до договору обов”язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № ВА/920144 від 13 квітня 2007 року між ЗАТ “Страхова компанія “Еталон” і ПП “АРС-ДІМ” 1780 гривень 29 копійок. З приводу відшкодування витрат на послуги експерта про проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, то слід звернути увагу на те, що 07 червня 2007 року страховиком ЗАТ “Страхова компанія “Еталон” відповідно до договору обов”язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № ВА/920144 від 13 квітня 2007 року звернулась з заявою до ПП “Експром” про проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку. А тому повторне її замовлення є недоцільним. Третя особа [PERSON] позову теж не визнав. В останні судові засідання представник відповідача, третя особа та представник страхової компанії не прибули, хоч про день та час слухання справи були повідомлені. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Обидві сторони визнали той факт, що 07 червня 2007 року мала місце дорожньо-транспортна пригода в ході якої відбулось зіткнення автомобілів, якими керували сторони по справі. Той факт, хто є винним у порушенні Правил дорожнього руху в тій пригоді, стверджується постановою судді Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2007 року, яка також підтверджує факт ДТП і з якої вбачається, що [PERSON] ( який є водієм ПП “АРС-ДІМ” ), керуючи автомобілем КАМАЗ [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху, зокрема п. 13.1 Правил..., за що був визнаний винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України і на нього було накладено штраф. А ст. 61 ч. 4 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі про адмінправопорушення є обов”язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою. Тобто, вказана постанова судді має преюдиційне значення при вирішенні даного спору і нічого іншого не треба досліджувати для того, щоб визначитись хто є винуватцем у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді. Позивач надав суду висновок спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2007 року, який підтверджує, що матеріальний збиток з врахуванням фізичного зносу замінних складових та втрати товарної вартості спричинений автомобілю марки ВАЗ 21099 [NUMBER] ( яким керував позивач ) внаслідок його пошкодження під час ДТП складає 3349 гривень ( а.с. 23 ). Представник відповідача розміру заподіяних збитків не оспорював, інших доказів вартості заподіяної шкоди суду не надав. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02 березня 2007 року підтверджує, що позивач є власником автомобіля ВАЗ 21099 [NUMBER], який в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав пошкоджень ( а.с. 60 ). [PERSON] є водієм ПП “АРС-ДІМ” і автомобіль КАМАЗ [NUMBER] є власністю вказаного підприємства, керуючи яким він вчинив ДТП, порушивши при цьому Правила дорожнього руху. Представник відповідача визнав, а надані ним інші докази достовірно підтверджують, що [PERSON] дійсно є працівником ПП “АРС-ДІМ”. Ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків включаються в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв”язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ). Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Ст. 1166 Цивільного Кодексу України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, договір підряду, оренди тощо, в тому числі і довіреності ) володіє транспортним засобом. У ст. 1192 Цивільного Кодексу України зазначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов”язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз”яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму № 6 від 27 березня 1992 року ( з послідуючитми змінами та доповненнями ) “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” під володільцем джерела підвищеної небезпеки ( яка несе відповідальність за вчинене і має право на відшкодування заподіяної шкоди ) розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо ). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки особа, яка керує транспортним засобом в силу трудових відносин. Аналіз досліджених судом доказів дає в сукупності підстави прийти до висновку про те, що позивач котрий керував автомобілем на законних підставах, вправі отримати від відповідача ( власника автомобіля, яким керував [PERSON] ), відшкодування вказаних грошових сум виходячи з того, що [PERSON] є винним у спричиненні такої шкоди, факт ДТП сторони не заперечують, вина [PERSON] підтверджується вказаною вище постановою судді, а вартість збитків висновком спеціаліста. Страхова компанія сплатила позивачу суму реально заподіяної шкоди без врахування втрати товарної вартості так як це передбачено відповідно до чинного законодавства. В той же час особа котрій заподіяна шкода вправі претендувати на відшкодування шкоди у поному обсясі, тобто і в частині втрати автомобілем товарної вартості. Не можна вважати обгрунтованою і позицію ПП “АРС-ДІМ” в частині того, що позивачу не було потреби проводити повторну експертну оцінку вартості шкоди заподіяної його автомобілю, а тому з відповідача слід стягнути і вартість проведеної експертизи. Ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Визначаючись у питанні стягнення моральної шкоди з відповідача у користь позивача суд враховує те, що в основі своїх вимог у цій частині позивач важає, що моральна шкода спричинена йому саме фактом ДТП, його наслідками, неможливістю користуватись автомобілем певний період часу коли автомобіль знаходився у ремонті, стражданнями у зв”язку з цим. А ці обставини знайшли певне підтвердження дослідженими судом доказами. І суд приходить до висновку про те, що дійсно сам по собі факт ДТП внаслідок якого позивач протягом певного часу не мав можливості користуватись автомобілем за призначенням, змушений був споглядати на ушкоджений автомобіль, який фактично є новим, 2004 року випуску, автомобіль внаслідок ДТП втратив свій первинний вигляд, а відповідач при цьому не бажав добровільно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, призвів до моральних страждань позивача у зв”язку з чим у його користь слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з врахуванням фактичних обставин по справі 500 гривень, що є частково співрозмірним спричиненій матеріальній шкоді. На підставі викладеного, ст.ст. 3,4,10,11,57-61 ЦПК України, ст.ст. 22,1166,1167,1187,1192 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved