Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-27 00:00:00

В травні 2008 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідачки, третя особа Ленінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська, про розірвання трудового договору. В позовній заяві позивачка і в ході судового засідання представники позивачки посилалися на те, що з 01.12.2006 року [PERSON] була прийнята на роботу в якості кухаря до фізичної особи -підприємця [PERSON] ( ресторан «Портофіно»), трудовий договір був зареєстрований в Ленінському районному центрі зайнятості. Відповідачка з 09.02.2008 року в дні роботи її зміни 09.02-11.02.2008, 15.02.-17.02.2008, 03.03-05.03.2008, 09.03-12.03.2008 по невідомим причинам була відсутня на робочому місці, про що було складено акти перевірки виходу на роботу працівників ресторану « Портофіно». Для з' ясування причин відсутності на роботі [PERSON]. 11.03.2008 року і 09.04.2008 року були направлені телеграми з проханням прибути на роботу для з' ясування причин відсутності на роботі. 11.04.2008 року [PERSON]прийшла в офіс, де їй було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці з 09.02 по 11.04.2008 року, але ніяких документів підтверджуючих поважну причину відсутності її на робочому місці надано не було. Просили розірвати трудовий договір від 01.12.2006 року [NUMBER] між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON]. , згідно п.4 статті 40 КЗпП України, з дати не виходу на роботу з 09.02.2008 року та зобов'язати Ленінський районний центр зайнятості зняти з реєстрацій трудовий договір зареєстрований 01.12.2006 року за [NUMBER] між фізичною особою - підприємцем [PERSON]. і [PERSON]. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими які задоволенню не підлягають. Вказав, що відповідачка вважала, що з 12 лютого 2008 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вважала таке звільнення не законним і в лютому 2008 року вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати і стягнення спричиненої моральної шкоди. Представник третьої особи Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд вислухавши представників позивача, представника відповідачки, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу в якості кухаря до фізичної особи -підприємця [PERSON] ( ресторан « Портофіно» ), про що було укладено трудовий договір від 01.12.2006 року, який зареєстровано в службі зайнятості Ленінського району м. Дніпропетровська 01.12.2006 року за [NUMBER]. [PERSON] будучи працівником підприємця [PERSON], з 09.02-11.02.2008, 15.02.-17.02.2008, 03.03-05.03.2008, 09.03-12.03.2008 по невідомим причинам була відсутня на робочому місці, про що було складено акти перевірки виходу на роботу працівників ресторану « Портофіно». В підтвердження не виходу на роботу [PERSON]. позивачем були надані суду графік виходу на роботу співробітників ресторану в лютому 2008 року та табелі обліку робочого часу за січень, лютий, березень 2008 року та копії телеграм . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2008 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON]до приватного підприємця [PERSON]про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди відмовлено в задоволені позовних вимог щодо поновлення на роботі, оскільки [PERSON] не було звільнено та вона є працівником приватного підприємця [PERSON] Були задоволені позовні вимоги, щодо стягнення заробітної плати за січень, лютий 2008 року в сумі 1200 грн. Рішення не оскаржувалося і набрало законної сили. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд не може прийняти до уваги показання представника позивачки, про те, що позивачка вважала, що її було звільнено за власним бажанням, оскільки це спростовується матеріалами даної цивільної справи та і самим представником позивачки, який вказав, що заяву про звільнення за власним бажанням позивачка не писала, в Ленінський центр зайнятості із роботодавцем щодо розірвання трудового договору не зверталася та встановленими обставинами при винесені рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2008 року. Відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк , а також трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260 « Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року №554/5745, Державний центр зайнятості є органом на який покладено функції реєстрації ( зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються з фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації трудового договору можливо лише у разі звернення обох сторін трудових відносин з належними їм документами до центру зайнятості. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин - фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін в центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості є рішення суду, яке набрало чинності, щодо припинення дії договору. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в сумі у розмірі 16 грн. 00 0 коп.

Outcome: approved