Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 47002,12 грн. шляхом звернення стягнення на кімнату у квартирі [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги позивачка зазначила, що на підставі двох судових рішень відповідач був повинен сплатити на її користь 12300,60 грн., але цього не зробив, що, на її думку, є безумовним порушенням зобов'язання та надає їй право ставити питання щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми та нарахування неустойки. Відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за правилами ст.ст. 74, 76 ЦПК України. В заяві, спрямованій на ім'я суду проти позову заперечував. За таких обставин, враховуючи, що не має необхідності у заслуховуванні особистих пояснень відповідача, суд визнав можливим розглянути спір на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази та висновок судово-технічної експертизи, дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з позиції їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на таке. [PERSON] є власником &frac12; долі квартири [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 05 травня 1997 року. Згідно з умовами договору у користування відповідача була надана жила кімната 3-1 площею 13,9 кв. м. (а.с. 9). З висновку судово-технічної експертизи № 8023 від 25 березня 2008 року вбачається, що дійсна ринкова вартість цієї кімнати становить 61010,00 грн. (а.с. 36-53). 05 серпня 2004 року та 12 жовтня 2005 року Ялтинський міський суд ухвалив рішення, постановивши стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12000,00 грн. та 300,60 грн. (а.с. 11, 12). Надані на підставі зазначених рішень виконавчі документи були спрямовані до відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції (а.с. 17-20). Згодом виконавчі провадження були закрити, а виконавчі листи повернуті позивачці за її письмовою заявою. Зі змісту Цивільного кодексу України вбачається, що стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми та неустойки можливе лише у випадку виникнення між сторонами відповідних зобов'язань. Проте з матеріалів справи не вбачається укладання сторонами правочинів або існування інших юридичних фактів, які являються підставою для з'явлення зобов'язань, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі судових рішень, порядок виконання яких регулюється спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про виконавче провадження». Отже, норми зобов'язального права до спірних відносин застосуванню не підлягають. Порядок звернення стягнення на майно боржника регулюється ст. 50 зазначеного Закону, в якій сказано, що в першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах в установах банків та інших кредитних організаціях, а також на рахунки в цінних паперах у депозитаріях. Лише у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на інше майно. Остаточно черговість стягнення на майно боржника визначається державним виконавцем. Згідно із ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нерухоме майно провадиться виключно у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Реалізація належних боржникові об'єктів нерухомості провадиться шляхом продажу з прилюдних торгів. Суд також бере до уваги, що у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу. Частина 2 ст. 19 Конституції України містить імперативне правило, згідно з яким органи публічної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проведення всіх вищезазначених дій віднесено законом до виключної компетенції посадових осіб державної виконавчої служби. Постановивши рішення про звернення стягнення на нерухоме майно відповідача, суд фактично вийде за межі наданих процесуальним законом повноважень та підмінить державну виконавчу службу, яка входить до системи органів юстиції, що є порушенням основних засад діяльності публічної влади, які викладені у ст. 6 Конституції України та полягають у її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Ухвалюючи рішення у справі суд також бере до уваги, що ринкова вартість спірної кімнати (61010,00 грн.) не узгоджується із заявленою ціною позову (47002,12 грн.). До того ж питання щодо стягнення частини цієї суми (12000,00 грн. та 300,60 грн.) вже розглянуто судом, а на реалізацію ухвалених рішень проведені відповідні виконавчі дії. Перегляд судових актів в цій частині є неможливим, оскільки це призведе до ревізії рішень, які набрали законної сили, що є недопустимим з огляду на приписи ст.ст. 124, 129 Конституції України, в яких зазначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України та можуть бути переглянути лише в апеляційному та касаційному порядку. Таким чином, доводи позивачки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, отже зробити висновок щодо обґрунтованості позовних вимог не представляється можливим. З огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed