Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON]., яка працює на посаді головного лікаря Роменської центральної районної лікарні (далі - ЦРЛ) з березня 1995 року і по даний час, звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому прохала захистити її честь, гідність та ділову репутацію шляхом зобов*язання відповідачки [PERSON]. вибачитися перед нею та спростувати відомості, поширені нею у численних скаргах до різних державних установ та організацій, через спростування у газеті «Вісті Роменщини». А також стягнути з відповідачки на її користь відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 50000 грн. та понесені нею судові витрати: оплату судового збору та за правову допомогу адвоката. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON]. після трагічної загибелі [INFO]року свого сина [PERSON]., вважаючи, що непрофесійні дії лікарів Роменської ЦРЛ призвели до смерті сина, почала письмово звертатись до різних державних органів та установ із численними заявами і скаргами. При цьому вона поширювала відомості про неї та членів її сім*ї, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію. За період з 5.07.2006 року по 14.01.2008 року відповідачка звернулася неодноразово до Президента України, до Міністра охорони здоров*я України, Голови Сумської облдержадміністрації, завідуючого відділом охорони здоров*я Сумської облдержадміністрації, Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, народного депутата України Богатирьової Р.В., Прем*єр-Міністра України Януковича В.Ф., Прокурора Сумської області, а також до Голови редакційної ради газети «Сільські вісті». У своїх скаргах [PERSON]. ціленаправлено, повторно принижує її честь та гідність, а також ділову репутацію, зазначаючи, що вона - [PERSON]. «днями не перебуває на робочому місці, не займається справами лікарні, а займається лише особистими проблемами та бізнесом, фактично «приватизувала» лікарню, розложила колектив, не управляє процесом у лікарні, порушує фінансову дисципліну, використовує службовий транспорт в особистих цілях, професійний рівень працівників очолюваної нею установи є незадовільним, у лікарні велика смертність молодих людей з вини лікарів, установа незабезпечена медобладнанням, неправомірно призначила завідуючою дерматовенерологічним відділенням Роменської ЦРЛ свою дочку [PERSON]. та чоловіка [PERSON]., незаконно створила «Міську лікарняну касу», займається поборами з працівників та хворих, проведений за бюджетні кошти у кабінеті гол. лікаря ремонт не відповідає необхідності, а приміщення дитячої поліклініки не відповідає санітарним та протипожежним вимогам, використовує працівницю лікарні як домробітницю, неправомірно віддала частину лікарні під капличку». В зв*язку з цим [PERSON]. на всіх рівнях ставить питання про звільнення її із займаної посади за невідповідність. З цією інформацією, яка не відповідає дійсності, знайомиться численна кількість осіб, а вона, [PERSON]., більше року дає численні пояснення, приймає перевірки, які не підтвердили вказані порушення. Все це завдає їй значних моральних страждань і хвилювань, як для неї, так і для членів її сім*ї, та вимагає додаткових зусиль для організації життя. В судовому засіданні позивачка [PERSON]. та її представник повністю -2- підтримали позовні вимоги, доповнивши, що численні звернення і скарги [PERSON]. викладає в образливих висловах, називаючи її «монстром в короткій юбці», «в неї мізки працюють тільки в двух напрямках - влада та бізнес», «по життю вона обділена» і т.п. Крім того, навіть висловлює «побажання», щоб вона залишилась без дочки. Відповідачка [PERSON]. позов не визнала, надала суду письмові заперечення і пояснила, що вона в зв*язку з загибеллю свого сина [PERSON]. почала з*ясовувати у головного лікаря [PERSON]., а потім в усіх інстанціях хто ж винен, що не була надана медична допомога її синові. Поскільки про причину смерті сина їй надавали кожен раз різні діагнози, тоді вона почала збирати іншу інформацію про роботу головного лікаря Роменської ЦРЛ [PERSON]. та її лікарів і писати скарги та вимагати провести перевірки. Поскільки, на її думку, вона мала право збирати інформацію і звертатись за захистом своїх порушених прав, то вважає, що вона не розповсюджувала недостовірну інформацію, яка порочить честь і гідність та ділову репутацію [PERSON]. В результаті неодноразових перевірок КРВ по м. Ромни були виявлені порушення головним лікарем Роменської ЦРЛ та її підлеглими фінансової дисципліни при використанні бюджетних коштів. Крім того, робота [PERSON]., яка займає публічну посаду, викликає зауваження не тільки з її боку, а й з боку громади міста, що підтверджено зборами громади в лютому 2005 року. Члени сім*ї [PERSON]. - її чоловік та дочка не можуть перебувати на керівних посадах в цій же лікарні - і це відповідає дійсності. Під «відмиванням грошей» вона мала на увазі, що закупівлю картоплі для лікарні здійснено за бюджетні кошти по завищеним цінам. Решту наведених у скаргах і зверненнях фактів вона довести не може, цю інформацію вона отримала зі слів мешканців громади міста - про «побори», про відсутність на робочому місці, про смертність, про непрофесійність лікарів ЦРЛ, про «санітарку- домогосподарку», про «міську лікарняну касу», про легковий автомобіль у власних цілях, про незаконну капличку на території ЦРЛ і т.п. Свої вислови на адресу [PERSON]. у письмових зверненнях розцінює як критичні зауваження і судження, які вона мала право висловлювати, а позивачка [PERSON]., як публічна посадова особа, їх повинна правильно і належно сприймати, а не звертатись до суду і стягувати моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що між сторонами виник спір про захист права на повагу до честі і гідності та недоторканності ділової репутації, які регулюються як статтями 28 і 32 Конституції України, так і ст. ст. 297, 299, 301, 23, 1167 ЦК України. В силу ст. 297, 299 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також до своєї ділової репутації, які є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі і своєї ділової репутації. З пояснень сторін та матеріалів справи суду відомо, що позивачка [PERSON]. з березня 1995 року по даний час працює на посаді головного лікаря Роменської ЦРЛ і має позитивну характеристику, про що свідчить її характеристика, видана в.о. начальника Управління охорони здоров*я Сумської облдержадміністрації від 12.10.2007 року (а.с. 23- 24), також Почесні грамоти (а.с. 25-а, 26) як колективу Роменської ЦРЛ так і їй особисто, посвідчення про вищу категорію лікаря по організації (управлінню охорони здоров*я) (а.с. 25, 29, 102), посвідчення депутата обласної ради за 1998-2002 р.р. та за 2002-2006 роки (а.с. 28, 27). По даним Роменської МДПІ [PERSON]. на податковому обліку, як суб*єкт підприємницької діяльності, станом на 12.10.2007 року не значиться (а.с. 30). З наданих суду копій звернень і скарг відомо, що відповідачка [PERSON]. дійсно з 5.07.2006 року по 14.01.2008 року писала на ім*я Президента України, Прем*єр- Міністра, Міністра охорони здоров*я України, Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Прокурора Сумської області, Голови Сумської обласної ради, Сумської -3- облдержадміністрації звернення і скарги. в яких вказувала, що [PERSON]. не має права займати посаду головного лікаря Роменської ЦРЛ, так як не займається справами лікарні належним чином, а «вирішує свої особисті справи, займається бізнесом в м. Ромни, Суми. Харкові», має аптеки, магазини і т.п. Написання цих вищезгаданих звернень і скарг не заперечувала в судовому засіданні і сама відповідачка [PERSON]., але сприймала їх як своє законне право по збору інформації і звернення до відповідних уповноважених органів за захистом своїх прав громадянина. На цих підставах відповідачка не визнала повністю позов про захист честі, гідності та ділової репутації, а також стягнення з неї моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 277, 297, 299 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації як про неї, так і членів її сім*ї. Відповідно до абзацу 2, 3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. В той же час, суд вважає, що [PERSON]., вважаючи, що в роботі головного лікаря [PERSON]. є порушення закону, мала право звернутись до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, Міністра охорони здоров*я України, навіть до Президента України і Уповноваженої Верховної Ради з прав людини, так як саме до компетенції цих органів і посадових осіб відноситься перевірка таких звернень громадян відповідно до Законів України «Про прокуратуру», «Про місцеве самоврядування», «Про звернення громадян» та інших нормативних актів. Тому не можна вважати звернення і скарги [PERSON]. до вищевказаних органів, установ і посадових осіб як поширення відомостей, що порочать їх честь, гідність та ділову репутацію. По результатам проведених перевірок [PERSON]. отримала відповіді у вигляді постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 1.11.2007 року (а.с. 7-8), від 6.02.2008 року (а.с. 74-75), від 5.03.2007 року (а.с. 136), від 5.03.2008 року (а.с.145-149), а також листів від в.о. начальника управління охорони здоров*я Сумської облдержадміністрації (а.с. 9, 20-21, 22, 55-56, 131, 132, 133, 134, 138, 142), від прокуратури Сумської області (а.с. 45, 57), від Роменського районного і міжрайонного прокурора (а.с. 135, 164), від Міністерства охорони здоров*я України (а.с. 54, 137), від контрольно-ревізійного відділу в м. Ромни і Роменському районі від 15.01.2008 року (а.с. 49-51). Як свідчить інформаційний лист КРВ в м. Ромни і Роменському районі від 14.01.2008 року адресований Роменському міському голові Помарану П.І. (а.с. 161-162) проведеною плановою ревізією фінансово-господарської діяльності Роменської ЦРЛ (головний лікар [PERSON]., головний бухгалтер [PERSON].) були встановлені фінансові порушення на загальну суму 42,97 тис. грн. За наслідками ревізії інформацію направлено до обласного управління охорони здоров*я та Роменської міжрайпрокуратури. Інші факти порушень зазначені в скаргах [PERSON]. не були підтверджені ні КРВ, ні іншими правоохоронними органами, а також відповідачкою [PERSON]. в даному судовому засіданні. Отже, всі факти порушень, за виключенням вищевказаних фінансових, не підтверджені і розцінюються як неправдиві. Суд вважає, що звернення [PERSON]. зі скаргами до Голови редакційної ради газети «Сільські вісті» Сподаренко І.В, від 22.01.2007 року (а.с. 114-116) та від 15.05.2007 року (а.с. 122), а також до Голови депутатської фракції Партії регіонів народного депутата України Богатирьової Р.В. від 12.02.2007 року (а.с. 119-121), в яких вона описує і вказує одні і ті ж факти про головного лікаря Роменської ЦРЛ та членів її сім*ї, про їх особисте життя, є -4- поширенням недостовірної інформації. А тому в цій частині неправомірних дій відповідачки позивачка має право на відшкодування завданої моральної шкоди в силу вимог статей 23, 301, 302, 1167 ЦК України. Так, відповідно до ст. 301 і ст. 302 ЦК України фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов*язана переконатися в її достовірності. Таким чином, позиція відповідачки [PERSON]. про те, що вона мала право збирати і поширювати інформацію про особисте життя [PERSON]. («побудувала собі комфортний двоповерховий будинок, віллу, вивчила свою доньку в Харкові, дала їй медичну освіту і зразу ж влаштувала її завкожвендиспансером в м. Ромни», свого чоловіка працевлаштувала заввідділом «ШД», «купила автомашину «Лада» і використовує тільки для особистих цілей, для відвідування супермаркету, для доставки цементу»), не є такою, що відповідає закону. Відповідно до вимог ст. ст.23 і 1167 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, якщо моральна шкода завдана неправомірними діями особи і відшкодовується особою, яка її завдала шляхом приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи. Розмір моральної шкоди суд визначає, виходячи з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також з урахуванням ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. В даному випадку суд враховує трагічність ситуації, яка сталася з сином відповідачки [PERSON]., і як наслідок її поведінку, що призвела до приниження честі, гідності та ділової репутації головного лікаря [PERSON]. Тому і розмір відшкодування моральної шкоди визначає в розумному розмірі-3000 грн. В той же час вимоги позивачки [PERSON]. про зобов»язання [PERSON]. вибачитись перед нею та спростувати відомості, поширені у численних скаргах до різних державних установ та організацій, через газету «Вісті Роменщини», суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. В силу вимог ч.7ст.277 ЦК України- спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Так як відповідачка [PERSON]. не публікувала, тобто не поширювала недостовірну інформацію про [PERSON]. в газеті «Вісті Роменщини», що підтверджується редакцією цієї газети (а.с.68), то і спростовувати інформацію в цій газеті вона не повинна. Суд також не може взяти до уваги позицію відповідачки [PERSON]. та її представника про те, що з пояснень свідків- працівників Управління охорони здоров»я Сумської облдержадміністрації та Роменської ЦРЛ встановлено, що ділова репутація головного лікаря Роменської ЦРЛ не зазнала змін, так як поширення недостовірної інформації відносно [PERSON]. містилось у письмових зверненнях не до цієї установи і не до цих осіб. Заслуговує на увагу і береться судом при частковому задоволенні позову і форма та образливий зміст висловів, які відповідачка [PERSON]. використовувала у своїх зверненнях і скаргах навіть до відповідних компетентних органів і установ. Все це привело до приниження честі, гідності і ділової репутації позивачки [PERSON]. Відповідно до вимог ст.ст. 84 та 88 ЦПК України з відповідачки при частковому задоволенні позову (6% від суми задоволеного позову) підлягає стягненню в такому ж -5- співвідношенні відшкодування судових витрат на користь позивачки в розмірі 272 грн. 28коп.(2538грн. 50коп.-судовий збір та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи плюс витрати по правовій допомозі адвоката-2000грн., всього 4538 грн.50коп., від яких вираховується 6%).

Outcome: partial