Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

08 листопада 2007 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на ј частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивачка [PERSON] вказувала на те, що з 1973 по 2000 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON] і неповнолітнього онука [PERSON], 1992 року народження. Всі вони проживали у спірній квартирі, яку приватизували у травні 2001 року, набувши право власності у рівних частках, кожний по ј частині. Після розірвання шлюбу і неможливістю спільного проживання в одній квартирі, вона з дочкою і онуком змушена була виїхати за межі міста Маріуполя. Відповідач в 2001 році уклав шлюб з іншою жінкою і перейшов жити до неї. Він відібрав в них ключі від спірної квартири, і без їх відома і згоди, став здавати її в найом. Отриманні гроші привласнив і не оплачував комунальні послуги. Внаслідок чого утворилися значні заборгованості по оплаті комунальних послуг. [PERSON] вимагав щоб вони з дочкою погашали заборгованість, тому як його частка є незначною і складає ј частину, а їм належить ѕ частини. В серпні 2007 року відповідач повернувся до спірної квартири разом зі своєю сім'єю і має намір проживати в ній, ігноруючи їх, співвласників, законні інтереси. Відповідач [PERSON] має на праві власності інше житло спадковий будинок [ADDRESS], його дружина також забезпечена житлом. Враховуючи, що його частка у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, а спільне користування житлом є неможливим, вважають, що припинення права власності на його частку не заподіє суттєвої шкоди інтересам співвласника. Просили припинити право власності [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS], стягнути з них на його користь грошову компенсацію, і визнати за ними право власності на квартиру в цілому. В судовому засіданні позивачка [PERSON], діюча від свого імені та в інтересах [PERSON], підтримала заявлені ними вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнала. Пояснила, що має намір повернутися в Маріуполь і проживати в спірній квартирі, у дочки сімейне життя не склалося і вона також може повернутися до України. Частка відповідача у спірній квартирі становить 10,95 кв.м і виділення йому кімнати площею 13,34 кв.м порушить права інших співвласників. Вважає, що твердження [PERSON] щодо спадкового будинку не заслуговують на увагу. Він є власником Ѕ частини жилого будинку, отже забезпечений житлом, а той факт, що там мешкають інші особи значення не має. Позивачка [PERSON], діюча в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення порядку користування жилим приміщенням, поділ лицьових рахунків. В обґрунтування своїх вимог вказував на те, що в 1976 році йому на сім'ю, у тому числі дружину та дочку були надані дві суміжні кімнати, площею 18, 71 та 11,73 кв.м в квартирі [ADDRESS]. В 1988 році, він як працівник комбінату «Азовсталь», в цій же квартирі отримав і ізольовану кімнату площею 13, 34 кв.м. Таким чином, їх сім'я стала проживати в трикімнатній квартирі. В грудні 2000 року їх шлюб з [PERSON] було розірвано, а 24травня 2001 року спірна квартира була приватизована на всіх членів сім'ї в рівних частках. 26 травня 2001 року [PERSON] знялася з реєстрації і разом із дочкою та онуком виїхали на постійне місце проживання до Києва, де проживає до цього часу. Дочка з онуком виїхала на постійне місце проживання до Швейцарії. Він проживає в спірній квартирі з часу вселення, з 1976 року і по цей час, іншого житла не має. Виходячи з розміру житлової площі квартири, його частка становить 10,95 кв.м, що на 2,39 кв.м менш площі ізольованої кімнати, а отже його частка не незначною. Йому дійсно на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину від 1995 року належить Ѕ частина жилого будинку [ADDRESS]. Однак, він в цьому будинку з 1976 року не проживав. Будинок має жилу площу 40 кв.м, в ньому разом зі своїми сім'ями проживають двоє синів його сестри, якій належала друга Ѕ частина. Його вселення в цей будинок разом зі своєю сім'єю є неможливим. Просив у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], відмовити. Визначити порядок користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], виділити йому у користування ізольовану кімнату площею 13, 34 кв.м, а відповідачам суміжні кімнати площею 18, 71 та 11,73 кв.м, підсобні приміщення залишити у спірному користуванні. Зобов'язати житловий орган поділити лицьові рахунки відповідно до встановленого порядку користування жилим приміщенням. Представник третьої особи ЖКП «Азовжилкомплекс» в судове засідання не з'явився, суду надана заява про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши наданні докази, суд вважає, що первісний позов [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено матеріалами справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 2001 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, подружжя [PERSON] розірвали шлюб 05 грудня 2000 року, про що Орджонікідзевським відділом РАЦС міста Маріуполя зроблений актовий запис № 583. Згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] 17 лютого 2001 року уклала шлюб з [PERSON], про що відділом РАЦС Залізничного районного управління юстиції у місті Києві зроблений актовий запис № 91, дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначені батько [PERSON], мати [PERSON]. За даними паспорту громадянина України [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] на підставі реєстрації шлюбу 12 січня 2001 року з громадянином [PERSON]. За даними лицьового рахунку в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON] Дружина [PERSON] знята з реєстрації за даною адресою 26 травня 2001 року. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. З технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 65,7 кв.м, жилою площею 43,78 кв.м. Сторонами в судовому засіданні не оспорювався той факт, що їх частки у праві власності на спірну квартиру є рівними, отже по ј частині. За висновками судової будівельно-технічної експертизи виділити в натурі ј частину, з утворенням двох квартир, які відповідали би вимогам діючих будівельних норм, не уявляється можливим. Згідно довідки БТІ, будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про спадщину від 27 вересня 1995 року належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з технічного плану будинок [ADDRESS] загальною площею 65,6 кв.м, складається з чотирьох суміжних жилих кімнат загальною площею 40 кв.м. Будинок в натурі не поділений. За даними дільничного інспектора в будинку [ADDRESS] проживають: [PERSON], 1976 року народження; [PERSON], 1987 року народження, які згідно домової книги зареєстровані за даною адресою у якості членів сім'ї. Крім того, за даною адресою проживають [PERSON], 1985 року народження; [PERSON], 2002 року народження, [PERSON], 2004 року народження. Відповідач [PERSON] категорично заперечував той факт, що змінював місце проживання і не проживав у спірній квартирі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом сторін. [PERSON] постійно проживав і проживає в спірній квартирі, квартирантів він там не бачив. Сторона позивача будь-яких доказів на спростування цих обставини суду не надала. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість припинення права власності [PERSON] на ј частину в квартирі [ADDRESS], оскільки ця частка не є незначною, спірна квартира є його постійним місцем проживання. Той факт, що [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина жилого будинку [ADDRESS] не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки за своїми технічними характеристиками для проживання двох окремих сімей, потребує значних переобладнань. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Грошові кошти в сумі 73 210 гривен, що знаходяться на депозитному рахунку Державної судової адміністрації Донецької області повернути [PERSON]. Відповідно до ст. 364 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок”, у разі неможливості поділу в натурі жилого будинку (квартири), що знаходиться у спільній власності, суд може за відповідним позовом установити порядок користування сторонами цією частиною, при якому відособленні приміщення передаються їм у користування відповідно до частки кожної з них у праві власності, а інші приміщення і будівлі залишаються у спільному користуванні. За таких підстав, виділення у користування [PERSON] ізольованої жилої кімнати площею 13,34 кв.м має незначний (по 0,80 кв.м на кожного з інших співвласників) відступ від їх часток у цій квартирі. Однак це не суперечить вимогам закону і не порушує прав інших співвласників, яким має бути виділені дві кімнати жилою площею 18,71 та 11,73 кв.м. Підсобні приміщення, коридор, ванну кімнату, туалет, кухню залишити у спільному користуванні сторін. Виділені сторонам жилі кімнати відповідають вимогам ст. 63 ЖК України і можуть бути предметом окремого договору найму. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе зобов'язати ЖКП «Азовжилкомплекс» поділити лицьовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відповідно до порядку користування житловим приміщенням. На підставі ст. ст. 317, 319, 364, 365 ЦК України,п.6 Постанови верховного Суду України № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», п.14 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. ст. 63, 104 ЖК України,

Outcome: approved