Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-21 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з Ялтинської міської ради та Управління освіти Ялтинської міської ради, солідарно надбавку по заробітній платні за звання «старший вчитель» за період часу з 18 квітня 2003 року по 01 травня 2007 року у сумі 4518 гривень 32 копійки та витрати у сумі 1126 гривень 80 копійок, які позивачка сплатила за проведення дослідження експертною установою. Заявлені вимоги мотивує тим, що позивачка працює вчителем в середній школі № 7, та є працівником бюджетної сфери. 18 квітня 2003 року позивачці було присвоєне звання «старший вчитель», відповідно до якого вона має право на збільшення ставки посадового окладу в залежності від розміру мінімальної заробітної платні. Разом з тим відповідачами із 2003 року і по цей час, надбавка нараховується із розрахунку мінімальної заробітної платні встановленої в 1993-1996 роках, у розмірі 0,6 гривень, хоча з 01 березня 1996 року розмір мінімальної заробітної платні постійно змінювався, у зв'язку з чим вона та змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник відповідача Ялтинської міської Ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, так як відповідач правомірно, згідно із роз'ясненнями Міністерства освіти нараховує надбавку, виходячи із мінімальної заробітної плати станом на 1996 рік у сумі 10 гривень 70 копійок. Представник відповідача Управління освіти Ялтинської міської ради заперечує проти заявлених вимог, так як не є належними відповідачами, не здійснює фінансування навчальних закладів і не є розпорядниками місцевого бюджету і не має власних коштів. Представник Ялтинської загальноосвітньої школи 1-111 ступені №7 в судове засідання не з'явилися. Про день і час слухання справи повідомлені належним чином. Надав до суду клопотання із проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивні вимог підтримують. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позов підлягає задоволенню в частині із наступних підстав. На підставі п.4 ст.43 Конституції України кожний має право на заробітну плату не нижче тої , яка визначена законом. Статтею 57 Закону України „Про освіту” передбачені гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним і іншим категоріям установ освіти, зокрема: виплата надбавок до заробітної платні, які введені в дію відповідно з 1 січня 1997 року і з 1 січня 1998 року. Судом встановлено, що позивачка працює вчителем Ялтинської загальноосвітньої школи 1-111 ступені №7 з 31 серпня 1993 року, згідно з наказом і копії трудової книжки. Позивачка знаходиться у трудових правовідносинах з Управлінням освіти, яке прийняло її на роботу, та від якого вона отримує заробітну платню. Згідно із статутом загальноосвітньої школи 1-111 ступені №7 Ялтинської міської ради є юридичної особою і знаходиться у комунальній власності і фінансується із місцевого бюджету. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” та ст.21 КЗпП України, належним відповідачем по спорам про оплату праці є юридична особа, з якої позивачем укладена трудова угода. Разом з тим, на ці правовідносини розповсюджуються положення ч.3 ст. 32 ЦК України про те, що при недостатності коштів у державному закладі, відповідальність по його обов'язкам несе власник, яким, відповідно до ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” є органи місцевого самоврядування в особі Рад та уповноваженим ним органів. Таким чином, відповідач по справі Управління освіти, повинне здійснювати виплати вказаної надбавки, проте міська Рада повинна фінансувати ці виплати. На підставі ст. 21 Закону України „Про оплату праці” передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці згідно актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору і заробітна платня включає доплати, надбавки, гарантійні компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, відповідачі своїх обов'язків не виконували, чим порушили права позивачки в частині оплати праці. Згідно із наказом №30-к від 21 квітня 2003 року позивачці присвоєне педагогічне звання «старший вчитель» на підставі рішення Ялтинської міської ради від 18 квітня 2003 року (а.с16). Наказом Міністра освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року «Про порядок нарахування підвищення ставки посадового окладу» передбачено, що ставка заробітної плати і посадови оклади збільшуються на 0,33 мінімальної заробітної плати за звання «старший вчитель» «старший викладач», «вихователь - методист», «старший військовий керівник». Між тим, в порушення цього Наказу виплати, передбачені чинним законодавством, відповідачем не сплачуються в повному обсязі, чим порушені права позивачки в частині оплати праці. Так згідно довідки з 18 квітня 2003 року до теперішнього часу доплату за педагогічне звання «старший вчитель» позивачці проводиться у сумі 10 гривень 70 копійок із урахуванням мінімальної заробітної плати яка була встановлена в 1993-1996 році(а.с.17). Однак, відповідно до висновку спеціаліста № 256 від 19 лютого 2008 року, який є у матеріалах справи, сума боргу у вигляді доплати до заробітної платні за звання «старший вчитель» за період часу з 18 квітня 2003 року по 01 січня 2007 року складає 3649 гривень 20 копійок (без утримання аналогів та зборів), а з урахуванням індексу інфляції, складає 4518 гривень 32 копійки (а.с. 5-7). Суд перевіривши висновок спеціаліста, вважає, що розрахунок надбавки за звання із урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої Законами України « Про державний бюджет України» у відповідних роках зроблений вірно із урахуванням отриманої суми надбавки. Сума боргу розрахована без утримання податку. Оскільки відповідачі не бажають відшкодувати позивачу заборгованість по заробітній платі в добровільному порядку, суд вважає що суму боргу слід стягнути із відповідача Ялтинської міської ради примусово. У задоволенні позову до Управління освіти Ялтинської міської ради слід відмовити з тих підставах, що відповідач не є розпорядником бюджету. Також з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені ним на проведення дослідження спеціаліста у розмірі 1126 гривень 80 копійок, судовий збір на користь держави в сумі 56 гривень 45 копійок і витрати на інформаційно - технічне забезпечення справи в сумі 30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial