Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просить визнати недійсним договір дарування [ADDRESS], укладений 6.05.2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №1770. Мотивує вимоги тим, що оспорюваний договір був укладений ним під впливом обману. В подальшому позивач змінив підстави позову та просить визнати недійсним вищевказаний договір дарування, оскільки він суперечить вимогам закону, зокрема, вимогам ст.ст.128,243 ЦК України (в редакції 1963 року). Вказує на те, що відповідачка не набула право власності на вищевказану квартиру, оскільки з дня укладення оспорюваного договору квартира їй не передавалася. Він відкрито і безперешкодно користується спірним житлом, сплачує комунальні послуги. В судовому засіданні позивач, адвокат [PERSON] підтримали позов з підстав, викладених в зміненій позовній заяві, просили задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнала, обґрунтування позиції виклала в письмових запереченнях (а.с.33-34), в яких зокрема зазначила, що при укладанні договору був присутній особисто позивач, нотаріус, при посвідченні договору роз'яснив наслідки його укладення. Вказала на те, що жодного доказу в обґрунтування обставин, на які посилається позивач, останнім не надано, зміст позовної заяви в одній частині суперечить змісту заяви в іншій. Вважає, що підстав для визнання договору дарування недійсним не має. Адвокат [PERSON] підтримав позицію [PERSON] Приватний нотаріус КМНО [PERSON] направив до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що посвідчений ним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідає нормам чинного законодавства України і намірам сторін в момент його укладання. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, матеріали приєднаної цивільної справи №2-1228/07 вважає можливим розглянути справу у відсутність приватного нотаріуса КМНО [PERSON] і позов залишити без задоволення, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 6.05.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №1770 (а.с.10). 19.07.2007 року Відділом РАЦС Солом"янського рай управління юстиції у м. Києві зареєстроване розірвання шлюбу між сторонами по справі. (а.с.11) Згідно реєстраційного посвідчення №[NUMBER] (а.с.28), виданого 23.04.2007 року Київським міським БТІ, право власності на [ADDRESS]зареєстроване за [PERSON] на підставі зазначеного вище договору дарування. Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 р.), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Статтею 128 ЦК України (1963 р.) визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст.243 ЦК України (1963 р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст.59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні позивач не довів суду, що договір дарування, укладений 6.05.2003 року між сторонами, не відповідає вимогам закону, жодного належного та допустимого доказу даним обставинам суду не надано. Суд не приймає до уваги посилання позивача на не відповідність договору ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки порядок виникнення права власності на подаровану квартиру передбачено п.8 договору, що не заборонено положеннями даної статті. Посилання позивача на порушення ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року) в частині не набуття відповідачкою права власності на спірну квартиру також не приймаються судом, оскільки на момент укладення договору дарування позивач вільно висловив своє побажання, що відображено в договорі дарування від 6.05.2003 року. При цьому, нотаріус роз"яснив учасникам нотаріальних дій наслідки його укладення та перевірив дійсність їх намірів. Доводи відповідачки та адвоката [PERSON] щодо відповідності оспорюваного договору вимогам закону обґрунтовані та підтверджуються зібраними по справі доказами. Таким чином, правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним не вбачається. Договір відповідає вимогам закону та дійсним намірам сторін при його укладанні. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог цивільного законодавства строк позовної давності встановлений в три роки. Суд, з"ясовуючи у позивача поважність пропуску строку звернення до суду не встановив будь яких об"єктивних причин такого пропуску, що, відповідно до вимог частин 3,4 ст.267 ЦК України, також є підставою для відмови в задоволенні позову, на чому акцентував увагу в судових дебатах [PERSON] - адвокат відповідачки. За таких обставин, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed