Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 19.05.2008 року будинку присадибного типу [ADDRESS], укладеного між ним та [PERSON], та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору, який укладений між ним та відповідачкою 19.05.2008 року, він купив спірний будинок. Договір в нотаріальному порядку не посвідчували, як того вимагає закон, а посвідчили в Чаплинській філії Першої Української універсальної товарної біржі за № 438. Позивач повністю сплатив відповідачці обумовлену суму, а саме 1700 грн. Відповідачка після отримання грошей передала йому будинок, яким позивач на даний час користується. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, [PERSON] сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не в змозі розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Позивач [PERSON] не може оформити на себе будинок з причин ухилення відповідачки від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Відповідачка позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачкою відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідачка продала належний їй будинок, а позивач сплатив останній обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю. Позивач як власник будинку має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житло передано відповідачкою позивачу, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідачки до позивача за будинок не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на будинок. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved