Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-16 00:00:00

Позивачі звернулись до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до приватного підприємства «Сорт-Плюс» про розірвання договорів оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи свої позовні вимоги слідуючим: Відповідно до Державних актів на право власності на землю позивачам на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 3.88 кожна, розташовані на території Н.Тагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області. 3 січня 2007 року було підписано договори оренди землі, пропозицію про укладення яких зробив відповідач. Відповідач зобов'язався подати договори на державну реєстрацію. З часу підписання договорів оренди минуло більше року, відповідач не повідомив позивачів щодо державної реєстрації договорів і лише при зверненні до відділу земельних ресурсів Машівського району Полтавської області позивачі дізнались, що в кінці грудня 2007 року договори оренди було зареєстровано в установленому порядку. Про результати реєстрації договорів оренди державний орган земельних ресурсів повідомив заявника - відповідача за позовом, якому і були передані зареєстровані примірники договору оренди. Відповідно до чинного законодавства України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації . Використовувати земельну ділянку до одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації - забороняється. Відповідач же використовував земельні ділянкі впродовж 2007 року, чим порушив ч. 1 ст. 641 ЦК України, норми земельного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 125 ЗК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зобов»язання, які він прийняв на себе за договором, що є підставою для розірвання договору оренди землі. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві, просить розірвати договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладені 3 січня 2007 року між позивачами та відповідачем, оскільки останній користувався землею без відповіднимх правових підстав, не надав орендодавцям сівозміни, не уклав угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, не вказав в договорах оренди землі її нормативної грошової оцінки. Представники відповідача заперечують проти задоволення позову з тих підстав, що вказані позивачами порушення є формальними і не можуть бути підставою для розірвання договорів, оскільки орандарем виконані всі умови договору - оброблялася земля, орендодавці отримали орендну плату. Вислухавши представника позивачів, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивачі по справі є власниками земельних ділянок, що стверджується державними актами на право власності на земельні ділянки. 3 січня 2007 року між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення терміном на десять років і в цей же день згідно актів прийому-передачі орендодавці передали орендареві свої земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спірні договори оренди земельних ділянок були зареєстровані у Машівському відділі ПРФ ДП «Центр ДЗК» 21 грудня 2007 року. Як пояснили представники відповідача тривалий час реєстрації договорів пов»язаний з оформленням відповідної документації не з їх вини. Порядок укладення договорів земельних ділянок урегульовані Указом Президента України від 3 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» та Положенням про Державний комітет України по земельних ресурсах, затверджений Указом Президента України від 14.08.2002 року № 970 зі змінами від 19.08.2002 року №720. Відповідно до ст. 125 ч. 2 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Статтею 16 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачами по справі, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України, не було доведено, що їх права на землю відповідачем були порушені, збитків їм не було завдано, оскільки, орендодавці в повній мірі скористалися своїм правом на землю, заключивши договори оренди земельних ділянок і за оренду земельних ділянок отримали належну їм орендну плату, відповідач правомірно користується на підставі договору оренди земельними ділянками орендодавців,а тому вказані договори від 3 січня 2007 року не можуть бути розірвані лише з формальних підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - оскільки позивачеві в задоволенні позову відмовлено, а тому сплачені ним судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed