Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 6750,33 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та 808 грн. судових витрат мотивуючи тим, що 13.03.05 в приміщенні сараю, що належить позивачу сталася пожежа, внаслідок якої згорів весь сарай, в т.ч. і частина, що належить їй на суму 4333,33 грн. та господарські речі на суму 2417 грн., а саме : 3 м3 дров дубових на суму 240 грн., 2 м3 дров березових на суму 110 грн., 2 т вугілля на суму 840 грн., металеві ворота вартістю 250 грн., коляска дитяча вартістю 50 грн., 3 м2 керамічної плитки на суму 45 грн., 1,5 м3 дошки не обрізної товщиною 40 мм на суму 675 грн., 0,5 м.3 березових балок на суму 80 грн., пила ручка вартістю 40 грн., коса вартістю 30 грн., шатун до велосипеда "Мінськ" вартістю 15 грн., газовий ключ 27х32 вартістю 3 грн., лопата штикова вартістю 12 грн., вили господарські вартістю 12 грн., граблі дерев'яні вартістю 15 грн.. Причиною пожежі стало коротке замикання електромережі в приміщенні хліва відповідача, який повинен забезпечити належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових приладів. Внаслідок пожежі їй спричинено моральну шкоду на суму 10000 грн., яка виразилась у переживаннях, викликаних пошкодженням належного їй майна, втратою сну та погіршенням здоров'я. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і пояснила, що сарай був на 3-х господарів і вона тримала в ньому свої речі, які згоріли або були пошкоджені під час пожежі. Відповідач та представники відповідача позов не визнали. Суд, перевіривши в судовому засіданні докази вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно договору дарування від 4.12.04 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідач є власником Ѕ частки (квартира № 1) житлового будинку по [ADDRESS]. В технічному паспорті зазначено, що до квартири також належить Ѕ частина господарської будівлі - сараю. Електрична проводка була проведена лише від будинку відповідача до його частини сараю. В іншій Ѕ частині сараю, якою користувались [PERSON] та [PERSON], електричної проводки не було. З справи № 16 по пожежі від 13.03.05 вбачається, що пожежа виникла в сараї по адресу : [ADDRESS], під час якої знищено дахове покриття, покриття сараю, господарські речі, що знаходились в сараї. Причиною пожежі є коротке замикання електромережі в електропроводці, яка йде від квартири [PERSON], через з'єднання різних за структурою матеріалів. Постановою державного інспектора з пожежного нагляду від 23.03.05 відмовлено в порушенні кримінальної справи. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.26 Закону України "Про електроенергетику", п.п.42, 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.99 № 1357, обов'язок забезпечити належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових приладів покладається на споживача, тобто власників індивідуальних будівель, квартиронаймачів чи орендарів. Відповідач не надав доказів про укладення договору на обслуговування внутрішньої електропроводки з відповідними установами або про повідомлення обслуговуючому підприємству про несправність електричної проводки. На підставі викладеного, у заподіянні шкоди вбачається вина відповідача, який не забезпечив безпечну експлуатацію електрообладнання у своєму приватному домоволодінні. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 3216 від 14.03.00 позивач є власником Ѕ частини квартири по [ADDRESS] і спірний сарай не знаходиться на зазначеній прибудинковій земельній ділянці, що підтвердила свідок [PERSON] та видно з наданої схеми. Свідок [PERSON], яка також користувалась вищевказаним сараєм, пояснила, що останній належав 2-м господарям : їй та [PERSON]. Її (свідка) батько частину сараю дав в користування [PERSON], в квартирі якого пізніше поселилась [PERSON] і стала користуватись сараєм. Показання свідків про належність частини сараю позивачу суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені іншими доказами і зазначені висновки зроблені свідками лише на підставі зовнішніх спостережень з факту користування ним. Позивачем не надано доказів про передачу їй у приватну власність частини сараю [ADDRESS] або користування ним на підставі договору оренди чи з інших правових підстав, які б надавали можливість на відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із пошкодженням сараю, а тому в цій частині вимог слід відмовити за безпідставністю. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили наявність в приміщенні сараю, що згорів і яким користувалась позивач, садово-городнього інвентарю, дров, брусків та вугілля. Під час проведенні експертизи експертом на місці пожежі було виявлено залишки наступного майна : вугілля 0,7 м3, ворота металеві, каркас дитячої коляски, плитка керамічна 0,6 м2, металеве полотно ручної пили на 2 ручки, шатун від велосипеда, вили, обвуглені залишки дров, дошки, балок. Коса, ключі слюсарні, газовий ключ, лопата штикова та граблі дерев'яні, що зазначені позивачем, не виявлені і позивачем не надані, а тому суд не приймає їх до уваги, за виключенням дерев'яних граблів, оскільки інші речі є металевими і повністю знищенні бути не могли. Металеві ворота та металеві вили можуть бути відновлені і вартість їх відновлювального ремонту становить 64 грн. (ворота - 60 грн., вили - 4 грн.). Втрата товарного виду шатуна від велосипеда становить 5 грн.. Інші речі не можуть бути відновлені і їх вартість становить : коляска дитяча - 50 грн., пила - 40 грн., а всього на суму 90 грн.. Встановити дійсну кількість (об'єм) дров, вугілля, плитки керамічної, дошки, балок та наявність грабель неможливо у зв'язку із їх знищенням. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено : « Кожна (...) особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. (...) » У справі Новоселицький проти України (Заява N 47148/99) від 22.02.05 Європейський суд зазначив наступне : "121. Враховуючи констатовані порушення, Суд вважає, що заявнику була спричинена моральна шкода, яка не може бути відшкодована простою констатацією порушення. Але сума, яку вимагає заявник, є надмірною. Що стосується матеріальної шкоди, то Суд визначає, що заявник не надав жодного доказу з цього приводу. Проте, є очевидним, що він зазнав певної шкоди в цьому сенсі. 122. Суд на засадах справедливості та відповідно до статті 41 Конвенції присуджує заявнику суму в розмірі 8 000 ЄВРО за всю зазнану шкоду разом. " Враховуючи вказане рішення суду, як джерело права, суд вважає, що в даному випадку є порушення ст.1 Протоколу 1 Конвенції, оскільки в судовому засіданні встановлено наявність зазначеного позивачем майна по найменуванню в сараї до пожежі та їх залишків після пожежі. Незважаючи на те, що позивач не надала докази щодо дійсного розміру знищених дров, дощок, балок, грабель, вугілля, плитки керамічної, який неможливо встановити після пожежі, суд вважає очевидним, що позивач зазнала певної шкоди в цьому сенсі і на засадах справедливості визначає розмір матеріальної шкоди за вищевказане знищене майно в сумі 1500 грн.. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що внаслідок знищення та пошкодження майна під час пожежі позивач зазнала душевних страждань через зміну звичайного способу життя, що викликане необхідністю вишукування коштів для відновлення свого майна та придбання знищеного, тобто останній завдано моральної шкоди. Відповідачем не надано доказів, що моральна шкода заподіяна не з його вини. Між вказаними діяннями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу мається причинний зв'язок і вбачається вина відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є законними. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 10000 грн. та зв'язок із захворюванням, враховуючи майновий стан відповідача, який навчається, вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір шкоди підлягає зменшенню до 1300 грн.. В задоволенні решті вимог слід відмовити за безпідставністю. Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету КМ "Про державне мито". З відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 554,61 грн. (в частці від задоволених вимог : 1659 грн. від 2417 грн. становить 68,64 %).

Outcome: partial