Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-13 00:00:00

15 січня 2007 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про відшкодування шкоди, заподіяної у дорожньо-транспортній пригоді. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 10.11.2006 р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася у с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, автомобілем марки [NUMBER], яким керував відповідач було збито неповнолітню дочку позивача ([PERSON]). У результаті події [PERSON] отримала численні травми. У зв'язку з тим, що питання щодо відшкодування шкоди сторони не можуть розв'язати у добровільному порядку, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення на користь [PERSON] компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 25 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 3, 11). 01 лютого 2007 року позивач доповнила свої вимоги, прохаючи, у тому числі стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 324,18 грн. (вартість ліків, придбаних для лікування потерпілої) (а.с.а.с. 29, 30, 51 - 53). 30 травня 2007 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи власника автомобіля марки [NUMBER], [PERSON](а.с. 73-звор.). 31 жовтня 2007 року позивач уточнила заявлені позовні вимоги, зазначивши себе в якості особи, на користь якої необхідно стягнути грошові кошти (а.с.а.с. 85 - 87). У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши вимоги обставинами, зазначеними у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти позову, пояснивши, що відповідач не порушував правила дорожнього руху, а тому не винен у настанні наслідків дорожньо-транспортної події. Третя особа також заперечувала проти позову, давши пояснення, аналогічні поясненням представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, адміністративний матеріал № 3-233/07, складений у відношенні [PERSON]. за ст. 124 КУпАП, медичну карту № 7370 стаціонарного хворого Новомосковської центральної районної лікарні, відмовний матеріал № 2083 Новомосковського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач має на утриманні неповнолітню дочку, [PERSON], 03.10.1992 року народження, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії VI-КИ № 440273, виданого 24.10.1992 р. Виконавчим комітетом Вольнянської сільської Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис № 33) (а.с. 4). 10 листопада 2006 року, о 1830 год., у с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідач, керуючи за довіреністю автомобілем марки [NUMBER], який є власністю третьої особи, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на [PERSON] (а.с.а.с. 5 - 10, 13 - 25, адміністративний матеріал № 3-233/07 Самарського районного суду м. Дніпропетровська, відмовний матеріал № 2083 Новомосковського РВ УМВС України в Дніпропетровській області). У результаті дорожньо-транспортної події [PERSON] були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та саднини поперечної області, забою обох нижніх кінцівок (а.с.а.с. 26, 56, 57, медична карта № 7370 стаціонарного хворого Новомосковської центральної районної лікарні). Під час лікування [PERSON] на придбання ліків тощо було витрачено 324,18 грн., про що свідчать копії фіскальних чеків (а.с. 31). 09 січня 2007 року постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом наїзду на [PERSON] Ухвалена постанова набрала законної сили (адміністративний матеріал № 3-233/07). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідач 10.11.2006 р. керував автомобілем правомірно (на підставі довіреності), отже, у розумінні закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, тому відповідальність за заподіяну шкоду має нести саме він. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина відповідача була встановлена суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська 09.01.2007 р. під час розгляду адміністративного матеріалу № 3-233/07. Ураховуючи викладене, отримання [PERSON] тілесних ушкоджень та подальше лікування, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування, слід задовольнити у повному обсязі. Що стосується вимог позивача компенсувати моральну шкоду, то суд також вважає за необхідне задовольнити їх частково з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. Факт завдання тілесних ушкоджень та вина відповідача встановлені судом, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві, а також неповнолітній [PERSON] насправді було завдано й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через заподіяння ушкоджень, лікування фізичний дискомфорт, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати шкоду у позасудовому порядку тощо. Приймаючи до уваги положення наведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, а також розмір заявлених немайнових вимог, суд вважає, що сума компенсації за завдану моральну шкоду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 3 000,00 грн. У порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір в сумі 59,50 грн. пропорційно задоволеній частці позову, а на користь ДП «Інформаційні судові системи» - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Outcome: partial