Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-03 00:00:00

Позивачі звернулись до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до приватного підприємства «Альфа-Х» про розірвання договорів оренди земельних ділянок та визнання цих договорів не дійсними, мотивуючи свої позовні вимоги слідуючим: Вони є власниками земельних ділянок, що розташовані на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, цільове призначення яких - ведення особистого селянського господарства , загальною площею ріллі - 23,36 га. Між ними та відповідачем у 2005 році було укладено договори оренди земельних часток ( паїв), строком користування на 3 роки. Відповідач має досить великі доходи з врожаю орендованої ним землі. Так, по розрахунку вартості земельної ділянки [PERSON] (вартість 11,68 га становить 141 608 ,32грн.) з врахуванням річної орендної плати, остання була менша у 54,5рази від самої вартості земельної ділянки. По розрахунку вартості земельної ділянки [PERSON]. (вартість 5,84 га становить - 70 804 , 66 грн.) , а з врахуванням річної орендної плати, остання була менша теж у 54,5 разів. У такому ж розмірі у 54,5 разів менша річна орендна плата за користування земельною ділянкою [PERSON]. Активним організатором у складанні тексту договору та його укладанні був відповідач. Їх, позивачів, ніхто не знайомив з проектом договору, так як такий не існував, користуючись їхньою некомпетентністю, відповідач під ознакою негайного підпису договорів, змусив їх підписати, не ознайомившись із самим текстом договору. З плином часу відповідач обманним шляхом спонукав їх оформити вищезазначені договори ще на 3 роки. Тобто ще до закінчення строку їхніх попередніх договорів відповідач обманним шляхом зробив накладку на раніше укладені договори . Вони неодноразово звертались до відповідача з метою зміни орендної плати, постільки, досить низька оплата оренди порівняно з вартістю земельних ділянок, у 54,5 разів менша за оціночну вартість земельних ділянок. Зовсім відсутній порядок індексації орендної плати, відсутні самі розрахунки по нарахуванню індексації. Договори укладені на 5 років повинні бути обов'язково завірені нотаріально, чого не відбулося з вини відповідача. Послідуючі договори укладені ще до закінчення строку дії попередніх договорів і теж не завірені нотаріально. Відповідач грубо порушив діюче законодавство щодо розірвання договорів оренди землі, що вирішується у судовому порядку, по закінченню строку дії договорів оренди після 31 грудня 2007 року орендовану ним землю не повернув, а шляхом обману з власної ініціативи знову оформив укладенням договорів від 01.01.2005 року. І цим самим не виплатив орендної плати. У зв'язку з викладеним позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. 21 квітня 2008 року позивачі направили до суду зміни та доповнення до позовної заяви, в яких відмовились від позову в частині визнання недійсними договорів оренди землі від 01.01.2003 року в зв»язку з закінченням їх дії 31 грудня 2007 року та додатково просять скасувати державну реєстрацію спірних договорів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON]. підтримали позовні вимоги, просять задовольнити їх з підстав, викладених в позовній заяві та пояснили суду, що вказані договори з ними відповідач уклав всупереч їх волі та з порушенням діючого законодавства, а крім того, не виконує умови договору, не сплачує в повному обсязі належних їх сум, при цьому не враховує інфляцію та не індексує доходи. Представник відповідача позов не визнає, заперечує проти його задоволення, оскільки, на його думку, вимоги позивачів надумані, не обгрунтовані та суперечать діючому законодавству. Вислухавши сторони, вивчивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Договори оренди земельної частки ( паю ) були укладені між позивачами та відповідачем 01.01.2003 року терміном на п'ять років ( а.с. 12,17,21). 01.01.2005 року сторони перезаключили договори оренди земельних ділянок з зазначенням розмірів цих ділянок та їх нормативної грошової оцінки (а.с. 14,19,23). Відповідно до ст. 125 ч. 2 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Статтею 16 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Порядок державної реєстрації договорів оренди встановлено Положенням про Державний комітет України по земельних ресурсах, затверджений Указом Президента України від 14.08.2000 року № 970 зі змінами від 19.08.2002 року №720, згідно якого державна реєстрація договорів оренди покладена на Державний комітет України по земельних ресурсах. В п.3.3 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003р. «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» державна реєстрація договорів оренди землі покладена на структурні підрозділи Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України». В п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1088 від 17.07.2003р. «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» зазначено, що Центр державного земельного кадастру проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них до створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З досліджених в судовому засіданні договорів вбачається ( п. 3.1), що вони набувають чинності з моменту їх державної рнеєстрації. Умови орендної плати зазначені в п. 4.1 договору, яка виплачується орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формах у розмірі 1300 грн на рік. Орендна плата може бути внесена в змішаній формі, але не менше 1.5 % від грошової оцінки землі. Також зазначено про індексацію зазначеної суми. Всі інші умови договору передбачені ст.15 вказаного Закону сторонами також узгоджені. Суд не може прийняти твердження позивачів та їх представника в тій частині, що договір, укладений між позивачами та відповідачем 01.01.2005 року не відповідає Типовому договору та, що ці договори відповідачем сфальсифіковані, оскільки на протязі двох років відповідач користувався земельною ділянкою, сплачуючи орендодавцям орендну плату і доказів того, що позивачі не погоджувались з цими умовами оренди і з розміром сплачуваної їм орендної плати суду не надано. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Як видно із листа Машівського районного відділу Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» договори оренди землі [PERSON] та [PERSON]. зареєстровано 26.12.2005 року, [PERSON]. - 16.10.2006 року. Тобто з моменту укладення догворів оренди до державної реєстрації пройшло відповідно рік та рік і десять місяців. Цей факт не заперечує в судовому засіданні і представник відповідача Водолажський А.Ю. Однак, як видно із представленого представником відповідача розрахунку ( а.с.104) орендна плата нараховувалась і виплачувалась позивачам, починаючи з 01.01.2005 року. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідапти його внутрішній волі. Позивачами по справі їх представником, всупереч вимогам ст. 10 ч. 3 ЦПК України не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог про те, що договори, укладені 01.01.2005 року шляхом обману, про порушення відповідачем умов догвору та про те, що, позивачам діями відповідача завдано істотної шкоди, а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки позивачам в задоволенні позову відмовлено, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрнати на його користь стягненню н6е підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed