Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-29 00:00:00

У лютому 2008 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом , посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 року, який було укладено між ним з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON]з другої, йому (позивачу) на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Йому ([PERSON]) на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Станом на лютий місяць 2008 року йому (позивачу ) стало відомо, що згідно рішення № 823 сесії Дніпропетровської міської Ради від 21 травня 1998 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Заява на передачу вищевказаної земельної ділянки у власність була написана від імені і за підписом [PERSON] 22 травня 1997 року, незважаючи на те, що вона померла [INFO]. Про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку існує йому стало відомо у листопаді 2007 року від сусіда [PERSON], який почав приватизувати свою ділянку і побачив документ на право власності на земельну ділянку де розташований його (позивача) будинок. У своїй позовній заяві [PERSON] просив визнати причину пропуску строку для подання позову поважною, та поновити його; ухвалити рішення суду, яким визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради № 823 від 21.05.1998 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0918 га у місті Дніпропетровську по [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт [NUMBER] від 16 червня 1998 року на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів: виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради, Земельного управління Дніпропетровської міської Ради , треті особи: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд ухвалив вирішувати справу без їх участі на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку адвоката вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 року, який був укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Житлова площа будинку складає 29,7 кв. м., загальна - 41,3 кв. м. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М., реєстровий № 1-3306 (а.с.6-7). Договір купівлі-продажу зареєстрований КП ДМБТІ 15 липня 1998 року, реєстрова книга № 20п, реєстровий № 109-214 (а.с.8). Вищевказана квартира належала продавцям згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті їх матері [PERSON], виданого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 березня 1998 року (а.с.9). В судовому засіданні доводи позивача в обґрунтування своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження. Так, встановлено, що Дорохіна Варвара Юхимівна померла [INFO] , що офіційно підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.34). Але з матеріалів справи вбачається, що згідно рішення №823 сесії Дніпропетровської міської Ради від 21 травня 1998 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.35). Заява на ім'я голови Дніпропетровської міської Ради на передачу вищевказаної земельної ділянки у власність була написана від імені і за підписом [PERSON] 22 травня 1997 року, незважаючи на те, що вона померла [INFO] (а.с.32, 34). 21 травня 1998 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів було постановлено рішення № 823, згідно якого земельна ділянка площею 0,0918 га, яка розташована у [ADDRESS], передавалася у приватну власність [PERSON](а.с. 35). 16 червня 1998 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113210 (а.с. 27). В судовому засіданні також встановлено, що про існування державного акта на право приватної власності на землю виданого на ім'я [PERSON] позивачу стало відомо у лютому 2008 року від сусіда [PERSON], який почав приватизувати свою ділянку і побачив документ на право власності на земельну ділянку де розташований його (позивача) будинок. Згідно ст.73 ЦПК України суд поновлює строк встановлений законом або судом за клопотанням сторони у випадку його пропуску з поважних причин. Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду був порушений, але з поважних причин, тому цей строк підлягає поновленню. Враховуючи обставини, які були встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги відносно необхідності визнання недійсними: рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради № 823 від 21.05.1998 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0918 га у місті [ADDRESS]; державного акту [NUMBER] від 16 червня 1998 року на право приватної власності на земельну ділянку підлягають задоволенню, так як [PERSON]. будучи померлою [INFO], не мала можливості звернутися із заявою на ім'я голови Дніпропетровської міськради на передачу земельної ділянки у власність, більш того - отримати державний акт на землю. Згідно ст.30 Земельного Кодексу України, у особи, на користь якої відчужено частину жилого будинку, разом з правом власності на цю частину будинку виникає право власності на відповідну частку земельної ділянки чи право користування нею і в тому разі, коли не було визначено у договорі про відчуження частини житлового будинку. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вона розміщена, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. На підставі наведеного,

Outcome: approved