Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - територіальної громади в особі Прилуцької міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23 червня 2006року, укладеного між ним та Відкритим акціонерним товариством “Будівельник” (далі ВАТ-”Будівельник”) в особі ліквідатора [PERSON], та визнання за ним права власності на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю (майстерня) площею 88,2м.кв, що знаходиться у [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення частини другої ст. 220 ЦК України, відповідно до якої - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі зазначеного позивач стверджує, що оскільки між ним та відповідачем відбулося повне виконання умов договору купівлі-продажу від 23.06.2006р., що виразилося у передачі позивачеві спірного майна (майстерні) за актом прийому-здачі від 23.10.2006р. та повної оплати позивачем вартості вказаного майна, вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу дійсним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги і обґрунтовуючи свою позицію по справі зазначають, що ліквідоване ВАТ “Будівельник” в особі ліквідатора [PERSON]. з невідомих причин не довели до кінця (нотаріально не оформили) договір купівлі-продажу майстерні, хоча всі істотні умови виконані, йому передано цей об”єкт нерухомості, він у повному обсязі сплатив ціну покупки, що визначена аукціоном, прийняв майстерню та провів її ремонт і фактично використовує дотепер. Однак, на цей час, унаслідок завершення ліквідаційної процедури ВАТ “Будівельник” та скасування його державної реєстрації, являється неможливим за правилами ст.91 ЦК України оформити нотаріальне посвідчення уже фактично відбувшогося договору купівлі-продажу спірного майна (майстерні). Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовних вимог, при тому подав свої письмові заперечення (а.с.23-25) та суду пояснив, що на його думку, наявні докази у справі ставлять під сумнів правомірність придбання позивачем майстерні, а також домовленості щодо відстрочки оплати її (майстерні) повної вартості [PERSON]., крім того не вбачає доказів щодо ухилення продавця (ВАТ “Будівельник”) від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 23.06.2006року. Треті особи у даній справі: арбітражний керуючий Пчелінцева Ірина Вікторівна (яка була ліквідатором ВАТ “Будівельник), Чернігівське відділення фонду Державного майна України та Прилуцьке МБТІ в судове засідання не з”явилися, але будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, керівники 2-х останніх юридичних осіб надали до суду відповідні письмові пояснення по суті даної справи. (а.с.20,21,22). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав. Як установлено в судовому засіданні, відповідно до Протоколу №3 проведення відкритих торгів (аукціону) затвердженого 06.03.2006року, позивач [PERSON]. (учасник №2) став його переможцем придбавши за ціною 6960грн. нежитлову будівлю (майстерня) площею 88,2м.кв, що знаходиться у [ADDRESS] та належала власнику - ВАТ “Будівельник”. При цьому, кошти в сумі 348грн. переможець відкритих торгів (аукціону) [PERSON]. вніс відразу, а решту 6612грн. за умовами конкурсу вносяться протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного протоколу. (а.с.11). Потому, 23.06.2006року між ВАТ “Будівельник” в особі ліквідатора [PERSON]. (продавець) та позивачем [PERSON]. (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п.п.1,2 якого продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти у власність згідно Протоколу №3 від 06.03.2006року про проведення відкритих торгів (аукцівону) об”єкт продажу - нежитлову будівлю (майстерня) площею 88,2м.кв, план будівлі літ.”Б-1”: - (поз.№1 - 83,6м.кв., поз.№2 - 4,6м.кв.), що знаходиться у м.Прилуки по вул.Індустріальна, буд.8. Сторони домовились укласти основний Договір купівлі-продажу нерухомого майна в термін не пізніше 01.07.2006року, і покупець (позивач) зобов'язався оплатити його вартість у розмірі 6960,00 грн. в строк до 01.07.2006року. (а.с.8). Отже, як випливає з п.1 попереднього договору купівлі-продажу від 23.03.2006р. сторони домовилися здійснити нотаріальне посвідчення цього договору до 01 липня 2006року. Проте, у вказаний строк нотаріальне посвідчення договору не відбулося. Відповідно до ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальної посвідченню та державній реєстрації. Як повідомив суду позивач, він бажав здійснити нотаріальне посвідчення договору від 23.06.2006року, для подальшої реєстрації придбаного об”єкта нерухомості - майстерні у встановленому законодавством порядку. Однак, у відповідь на вказану пропозицію бувший власник ВАТ “Будівельник” у особі його ліквідатора [PERSON]. Повідомляла то про відсутність у неї Витягу з реєстру прав власності на це нерухоме майно то з інших причин, унаслідок чого довести до кінця правове оформлення у нотаріуса відкладалося - без його (покупця-позивача) [PERSON]. вини. Таким чином суд вважає не спростованою позицію позивача про те, що [PERSON], як ліквідатор ВАТ “Будівельник” (бувшого власника майстерні) в подальшому фактично ухилилася від нотаріального посвідчення договору, незважаючи на вищевикладені обставини про домовленість між ними щодо усіх істотних умов договору, оскільки : З наданих сторонами матеріалів судом встановлено, що між позивачем [PERSON]. та ВАТ “Будівельник” відбулося виконання договору купівлі-продажу від 23.03.2006р., яке полягає у наступному. По-перше, ВАТ “Будівельник” передав, а Позивач прийняв за актом прийому-передачі від 23.10.2006року (а.с.6) нерухоме майно (майстерню), зазначеного у договорі та використовує його у своїх власних цілях. По-друге, Позивач сплатив Відповідачеві всю суму продажної вартості майна, а саме 6960,00 грн., проти чого не заперечив і представник відповідача у цьому судовому засіданні, крім того підтверджується відповідно складеним Актом і платіжними документами. (а.с. 6, 10-а). У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Заперечень щодо факту укладення договору та виконання всіх його істотних умов суду надано не було, внаслідок чого договір від 23.03.2006року вважається укладеним. Згідно до вимог ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що й було дотримано сторонами під час укладення договору. Зміст договору не суперечить цивільному законодавству та моральним принципам суспільства. Особи, що брали участь при укладенні договору, володіли необхідним обсягом дієздатності. За таких обставин, суд доходить до висновку про необхідність застосування до правовідносин сторін ст. 220 ЦК України, відповідно до частини другої якої у випадку якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом частини першої ст. 334 ЦК України - право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини третьої цієї ж статті право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно до статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи повністю підтверджується, що позивач [PERSON]. із 23.06.2006року фактично набув право власності на спірне нерухоме майно (майстерню) яке до цього правомірно належало ВАТ “Будівельник”. Однак, на час укладення 23.03.2006р. попереднього договору купівлі-продажу майстерні її власник ВАТ “Будівельник” перебувало у стадії процедури банкрутства і всі процесуальні дії вчиняла його ліквідатор - арбітражний керуючий [PERSON], а пізніше державна реєстрація ВАТ “Будівельник” була скасована у зв”язку з завершенням процедури банкрутства. Ці обставини є загальновідомими, а відтак не були заперечені сторонами у даній справі Отже, із наведеного вище слідує, що на цей час не представляється можливим нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майстерні між [PERSON]. і ВАТ “Будівельник”, оскільки, відповідно до ст.91 ЦК України цивільна правоздатність останнього (ВАТ”Будівельник”) припинена з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення, що і має місце у даному разі. За таких обставин суд висновує, що право власності у позивача правомірно виникло внаслідок обставин, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків, і тому у позивача [PERSON]., як суб'єкта права власності, об'єктивно існує право володіння, користування та розпорядження спірним майном (майстернею), що знаходиться в м.Прилуки по вул.Індустріальна,буд.8. На підставі викладеного та ст.ст. 91, 203, 220, 328, 334, 392, 657 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved