Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-27 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. про визнання приватизації присадибних земельних ділянок по[ADDRESS]недійсною, вказуючи, що за даною адресою їй належить квартира №2. Іншими співвласниками будинку є [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. В 2005 році відповідачі по справі приватизували частки зазначеної земельної ділянки, які прилягають до тієї частини будинку, де розташовані їхні квартири, але при цьому не були враховані інтереси власника квартири №2, не виділено земель загального користування для проходу до даної квартири, що перешкоджає належним чином користуватися житлом, так як вона змушена добиратися до неї через приватизовані земельні ділянки відповідачів по справі. Ухвалою суду від 31 жовтня 2007 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені відділ земельних ресурсів у Гадяцькому районі, Гадяцька міська рада, в якості третьої особи [PERSON], третю особу Гадяцький районний відділ Полтавської регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру” замінено на належного відповідача - Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру”. 23 квітня 2008 року позивач [PERSON]. уточнила свої позовні вимоги, вказавши, що акт погодження меж під час приватизації був підписаний [PERSON]., який на той час не був землекористувачем. Крім того зазначений акт має іншу юридичну адресу - [ADDRESS], така ж адреса вказана і в державних актах відповідачів, хоча [ADDRESS]немає, а є вулиця [ADDRESS], що має суттєве значення. В даний час відповідач [PERSON]. встановила огорожу, яка перешкоджає під'їзду і підходу до вхідних дверей її квартири зі сторони вул. [ADDRESS], відповідачі [PERSON]та [PERSON] спорудили цоколь та фундамент зі сторони [ADDRESS] в результаті чого її було позбавлено можливості безпечного проходу та проїзду до квартири. В судовому засіданні [PERSON]. уточнений позов підтримала, суду пояснила, що вона не має можливості вільно проходити до своєї квартири. Просила визнати державні акти на право приватної власності на землю по вул.. [ADDRESS], 7 [PERSON]., [PERSON]. , [PERSON]., такими, які не складались і не видавались та визнати видані на їх ім'я державні акти недійсними з часу складання з тих підстав, що в них зазначена адреса - [ADDRESS], але такої не існує, а є вулиця [ADDRESS]. Акти погодження меж просила визнати недійсними, так як на них вказаний підпис [PERSON]., який є нікчемним, бо на той момент він проживав у Петрівці -Роменській, в актах не вказане місце його складання та відсутній її підпис як землекористувача.. Також вказала, що слід прибрати огорожу між кв.2 і кв.3 так як раніше там була земля загального користування і це перешкоджатиме в подальшому добудовувати їй підсобні приміщення. Також вважає, що відповідачів слід зобов'язати зруйнувати збудований ними цоколь та відновити раніше існуючий проїзд зі сторони [ADDRESS], пояснивши, що раніше там стояли ворота і був проїзд. Просила стягти з Центру Державного земельного кадастру на її користь понесені витрати за правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні [PERSON]. позов не визнала, пояснила, що частину будинку викупила в держави. Під час приватизації оформила акт погодження меж з [PERSON]., так як він був власником квартири №”, а позивач на той час там не проживала. [PERSON]. та [PERSON]. позов не визнали, суду пояснили, що під час приватизації ніяких порушень не було. [PERSON]. як власник будинку підписав акт погодження меж і жодна служба не мала зауважень щодо нього. В даний час вони не заперечують, щоб на їх земельній ділянці був встановлений сервітут, вони не перешкоджали і не перешкоджатимуть проходу та проїзду до квартири №2 по їх земельній ділянці. Представники відділу земельних ресурсів у Гадяцькому районі Данилова І.В. та Тіцька Н.М. в судовому засіданні позов не визнали, пояснила суду, що ніяких порушень норм чинного законодавства при приватизації земельних ділянок [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. не було. Власник квартири №2 і він же землекористувач [PERSON]. погодив межі земельних ділянок, проте підтвердили, що земель загального користування для проходу та проїзду до кв. №2 виділено не було, але в даний час є технічна можливість встановити земельний сервітут, про що не заперечують власники земельних ділянок [PERSON]та [PERSON]. Представник державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" Лаврішко В.І. пояснила суду, що [PERSON], [PERSON]та [PERSON]подали необхідні документи для приватизації земельних ділянок, в т.ч. і акт погодження меж підписаний [PERSON]., який був власником квартири. На момент приватизації користувач [PERSON]. не заперечував проти такого варіанту встановлення меж, між ними була домовленість щодо користування земельною ділянкою, тому вважає, що приватизація проведена без порушення норм закону. Представник Гадяцької міської ради Бакута В.П. пояснив суду, що рішенням сесії Гадяцької міської ради було надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок. Акт погодження меж підписують суміжні землекористувачі або землевласники, що і мало місце в даному випадку. Вважає, що ДЗК допустило помилку під час виготовлення технічної документації, так як необхідно було залишити землі загального користування для проходу до квартири №2. [PERSON]. пояснив суду, що ним була придбана квартира №2 по вул. [ADDRESS]. Він дійсно підписував акти погодження меж, так як це не зачіпало його інтересів. В нього була досягнута згода із співвласниками будинку щодо користування земельною ділянкою і він не заперечував проти такого варіанту приватизації земельних ділянок сусідів. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на розі вулиць [ADDRESS] і [ADDRESS], має три квартири. 23 лютого 2001 року [PERSON]. придбав квартиру №2 по вул.. [ADDRESS], 7, ( а.с.26) після чого 06.03.01 зареєстрував шлюб з [PERSON]. 22 жовтня 1992 року [PERSON]. придбала квартиру №3 по [ADDRESS]( а.с.37 -38) 21 жовтня 2004 року [PERSON]. та [PERSON]. придбали квартиру №1 по [ADDRESS]. Вказані квартири на час їх придбання були розташовані на земельній ділянці фонду Гадяцької міської ради. 28.09.05 рішенням сесії Гадяцької міської ради передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0281 га в [ADDRESS], [PERSON]. ( а.с.39) 25 березня 2004 року складено акт погодження меж між суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON], [PERSON], представником дитсадка №10 за участю представників Гадяцької міської ради для приватизації земельної ділянки [PERSON]. ( а.с. 40) 15 серпня 2006 року Гадяцьким районним відділом земельних ресурсів [PERSON]. видано державні акти на право власності на земельну ділянку ( а.с. 41-44). 28.04.05 рішенням сесії Гадяцької міської ради передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0469 га в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. ( а.с.151) 11 листопада 2004 року складено акт погодження меж між суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON], за участю представників Гадяцької міської ради. ( а.с.147) 16 серпня 2006 року Гадяцьким районним відділом земельних ресурсів [PERSON].. та [PERSON]. видано державні акти на право власності на земельну ділянку ( а.с. 142-143) 20.06.07 рішенням сесії Гадяцької міської ради затверджено проект землеустрою зміни цільового призначення земельної ділянки в [ADDRESS].(а.с.150) 17.08.06 рішенням сесії Гадяцької міської ради оформлено право приватної спільної часткової власності на нежиле приміщення №1 - магазин - по [ADDRESS]та видано свідоцтво про право спільної часткової власності в рівних долях [PERSON]. та [PERSON]. ( а.с. 148-149) 22 червня 2007 року [PERSON]. та [PERSON]. надано дозвіл на будівництво добудови до власного магазину господарчих товарів та реконструкцію магазину на власній земельній ділянці провул. [ADDRESS], 22 грудня 2006 року рішенням Гадяцького районного суду за [PERSON]. визнано право власності на квартиру №2 по [ADDRESS] 21 вересня 2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно в електронному реєстрі (а.с.20). Відповідно ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, право власності на квартиру у [PERSON]. виникло з моменту державної реєстрації в електронному реєстрі прав на нерухоме майно, тобто у вересні 2007 року. За таких обставин суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що на дати складання актів погодження меж, вона була співвласником будинку та землекористувачем, в зв'язку з чим погодження слід було з”ясовувати з нею. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені. Якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно п. в ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 118 Земельного Кодексу України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, який, відповідно до встановлених судом обставин, компетентними органами порушений не був. Ст.120 Земельного Кодексу України передбачено аналогічний порядок переходу права власності на земельну ділянку при переході права на житловий будинок. Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Позивач вказує, і з даною обставиною погоджуються сторони по справі, що після приватизації земельних ділянок співвласниками будинку [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. не залишилось земель загального користування для проходу до квартири №2 по вул. [ADDRESS]. Як вбачається з технічної документації квартира №2 знаходиться в дворі будинку і не має виходу на вулиці. Прохід можливий лише через земельні ділянки інших співвласників: через подвір'я [PERSON]. на вул. [ADDRESS] або через земельну ділянку [PERSON]. та [PERSON]. на вул. [ADDRESS]. Сторони по справі, окрім [PERSON]., вбачають вирішення даного питання шляхом встановлення постійного земельного сервітуту для проходу та проїзду до квартири. Позивач [PERSON]. вказує, що видані державні акти слід визнати таким, що не складались і не видавались через ту обставину, що в них вказана [ADDRESS], якої згідно довідки Гадяцької міськради в місті не існує, а є лише вул. [ADDRESS]. Вказану обставину суд визнає формальною і не вважає, що саме за цієї підстави державні акти слід визнавати недійсними з часу їх складання та видачі, адже ніким не заперечується факт знаходження саме на цьому місці будинку та земельних ділянок. Щодо визнання недійсними актів погодження меж, суд вважає, що з заявлених підстав: визнання нікчемним підпису [PERSON]. на актах, визнавати їх недійсними неможливо. Так, на момент приватизації земельних ділянок [PERSON], [PERSON]та [PERSON]обмежень щодо приватизації не існувало. [PERSON]. був єдиним власником квартири №2, право власності позивача виникло лише в 2007 році, а тому правомірно з ним було погоджено межі земельних ділянок. Обмеження щодо заборони приватизації земельної ділянки біля квартири №2 виникло в травні 2005 року, акти погодження меж підписані в 2004 році. Суд не приймає до уваги докази позивача стосовно того, що [PERSON]. не проживав за вказаною адресою, а тому з ним не слід було погоджувати акти встановлення меж, так як згідно чинного законодавства особа має право вільного пересування на території України та вільного вибору місця проживання і не зобов'язує власника житла проживати за місцем знаходження його власності, проте всі питання пов'язані з правом володіння, користування та розпорядження вирішує лише власник майна. В даному випадку з [PERSON] ., як власником квартири, а відповідно і землекористувачем правомірно були погоджені акти встановлення меж. Таким чином, виходячи з встановлених фактів, суд не знаходить порушень в процедурі проведеної приватизації земельних ділянок, тому з заявлених позивачем підстав визнання державних актів недійсними, суд не вбачає можливостей для задоволення позову. Щодо вимоги прибрати огорожу між квартирами 2 і 3, спорудженої [PERSON]. з метою проходу до . [ADDRESS] , суд теж не вбачає підстав для задоволення позову. Як пояснила [PERSON]. вона поставила тимчасову огорожу не на межі з квартирою №2, а на своїй власній ділянці. Також зазначила, що з [PERSON]. вони мають спільний поріг і через порушення [PERSON]. правил добросусідства між ними виникли неприязні відносини, тому вона змушена була поставити огорожу. Крім того, зазначила, що [PERSON]. проходив до квартири з [ADDRESS], а через її подвір'я він ходив лише до гаража, яким вона дозволила йому користуватися. Також їй відомо, що [PERSON]. та [PERSON]. домовились, що проходитимуть та проїжджатимуть зі сторони вул. [ADDRESS]. До того ж зі сторони [ADDRESS] проходу та проїзду ніколи не було. Також позивач вимагає відновити прохід та проїзд і з вулиці [ADDRESS], але оскільки [PERSON]та [PERSON]розпочали добудову, звели цоколь та фундамент, вона не може пройти та проїхати до квартири тому просила відновити раніше існуючий проїзд зі сторони вул. [ADDRESS]. Проте суд не вбачає підстав і для задоволення цих вимог. Як встановлено, раніше проїзду з вул. [ADDRESS] до квартири 2 ніколи не існувало, а тому відновлення раніше існуючого проїзду неможливе. Ймовірно, що проїзд існував зі сторони вул. [ADDRESS] так як згідно повідомлення відділу земельних ресурсів у Гадяцькому районі, на земельній ділянці [PERSON]. прокладено тверде покриття, але згідно технічних документів дані про проїзд та прохід не зафіксовано, інших доказів немає. Прохід та проїзд до квартири здійснювався за домовленістю співвласників будинку за правилами добросусідства. За висновком відділу земельних ресурсів встановлено, що можливо встановити земельні сервітути як зі сторони вул. [ADDRESS], так і зі сторони вул. [ADDRESS]. [PERSON]. заперечує щодо встановлення земельного сервітуту на своїй земельній ділянці. [PERSON]. та [PERSON]. не заперечують щоб на їх приватизованій земельній ділянці був встановлений сервітут згідно запропонованого варіанту земельним відділом, звернулися з відповідним клопотанням до суду. Проте вказане клопотання не може бути задоволено, так як не містить форми позовних вимог. Позивач [PERSON]. заперечує проти встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду до земельної ділянки, на якій розташована її квартира так як не вбачає поновлення своїх прав таким способом. За вказаних обставин - відсутності порушень при приватизації земельної ділянки - суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині знесення [PERSON]. огорожі та знесенні збудованого цоколю та фундаменту [PERSON]. та [PERSON]., так як згідно чинного законодавства власники самостійно мають право господарювати на землі відповідно до її цільового призначення. Разом з цим суд констатує, що приватизація земельних ділянок суміжними співвласниками явно обмежує законні інтереси позивача, позбавляє її можливості належно користуватися своєю частиною будинку, [PERSON]. не має законних підстав для проходу та проїзду до власної квартири. Як зазначили в судовому засіданні представники відділу земельних ресурсів, ДЗК, Гадяцької міської ради, під час приватизації не було виділено земельну ділянку загального користування для проходу до квартири. Хоча [PERSON]. та [PERSON]. не чинять перешкод і не заперечують проти проходу та проїзду, позивач правомірно вимагає законних підстав проходу та проїзду. Проте заявлений нею спосіб відновлення своїх прав відповідно до первинного позову, щодо якого не надійшла відмова, шляхом визнання приватизації земельних ділянок недійсними в цілому, в даному випадку не буде доцільним та справедливим. Суд вважає, що первісний позов про визнання приватизації земельних ділянок недійсними може бути задоволений частково, шляхом визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON]. і [PERSON]. та вилучення з їх володіння частини земельної ділянки зі сторони вул. [ADDRESS] шириною 3 м довжиною 18,66 м, розміром 0, 005598 га відповідно до плану, виготовленого відділом земельних ресурсів у Гадяцькому районі ( а.с.136) та визнати вказану земельну ділянку землею загального користування фонду територіальної громади м. Гадяча. Суд вважає, що саме такий спосіб відновлення порушених прав [PERSON]. буде справедливим, відповідатиме закону та не порушуватиме прав інших осіб. Виділення земель загального користування не позбавлятиме в подальшому права позивача, [PERSON]. та [PERSON]. визнати право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. В даний час суд не може визнати на вказану ділянку права спільної сумісної власності за відсутністю згоди сторін по справі та з тих мотивів, що земельна ділянка [PERSON]. не приватизована. В даний час будь - яких перешкод для проходу та проїзду по даній частині земельної ділянки не існує. Враховуючи, що при виготовленні технічної документації регіональною філією ДП „Центр державного земельного кадастру” не було виділено земельну ділянку загального користування для проходу до квартири №2, фактично помилка сталася з вини вказаної організації, а не власників земельних ділянок, суд вважає, що Центр державного земельного кадастру слід зобов'язати за власний рахунок внести відповідні зміни в технічну документацію, виготовити нові державні акти для [PERSON]. та [PERSON]. та стягти на користь позивача частину понесених судових витрат. Гадяцькій міській раді слід привести у відповідність рішення щодо передачі у приватну власність [PERSON]. та [PERSON]. в частині розміру земельних ділянок. Позивач просить стягти з регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру” з вини якого виник земельний спір судові витрати та оплату послуг адвоката у розмірі 500 грн. Суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню пропорційно до задоволених вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила за надання правової допомоги 375 грн. ( а.с. 28 -29), а не 500 грн., державне мито в сумі 8 грн. 50, витрати на ІТЗ - 7 грн.50 коп. Суд вважає, що на користь позивача слід стягти 1/3 частину понесених нею судових витрат, що буде відповідати пропорційно до задоволених вимог: 125 грн. за послуги адвоката, 5 грн.33 коп. державне мито та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Outcome: partial