Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-24 00:00:00

Позивач в березні 2008 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартиру, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні шляхом вселення. В позовній заяві та в ході судового засідання посилалась на те, він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 1992 року. 31 липня 2007 року шлюб між ними було розірвано. На підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1996 року він та відповідачка є власниками квартири [ADDRESS] у рівних частинах. В червні 2007 року відповідачка почала чинити перешкоди позивачу в користуванні квартирою, змінила замки. В зв'язку з чим позивач просив суд усунути їй перешкоди в користуванні, розпорядженні квартирою та встановити порядок користування зазначеною квартирою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України та за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2007 шлюб між [PERSON]. та [PERSON]. розірвано, про що ВРАЦС Індустріального районного управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 337. На підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1996 року позивачу та відповідачці належить квартира [ADDRESS] в рівних частинах (а.с.6). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Як пояснив позивач у судовому засіданні, відповідачка забрала оригінал договору купівлі-продажу квартири та фактично оспорює його право власності на ? частину квартири[ADDRESS]. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки від 03.05.2007 року № 4314 [PERSON]. належить ? частина квартири[ADDRESS] (а.с.5). У судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що відповідачка має намір оспорювати право власності на ? частину квартири [ADDRESS], тому в цій частині, суд вважає, слід відмовити. У відповідності зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На підставі п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», у випадках коли розподіл квартири в натурі неможливий, необхідно встановлювати порядок користування приміщеннями квартири. Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON]та усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою[ADDRESS], шляхом вселення в зазначену квартиру та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON]в користування житлову кімнату, площею 10,7 кв.м., [PERSON]кімнату, площею 17,2 і лоджію, площею № 2,28 кв.м., решту приміщень: коридор, площею 4,8, туалет - 1,2 кв.м., кухню - 7,6 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., кладову - 1,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні.

Outcome: partial