Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-26 00:00:00

21 січня 2008 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на самочинно побудовану споруду. У позовних вимогах посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29 січня 1963р., виданого на підставі рішення виконкому Ігренської міської Ради депутатів трудящихся м. Ігрень № 3 від 24 січня 1963р., та зареєстрованого у Дніпропетровському МБТІ 11 лютого 1963 року в книзі 12, номер запису: 129, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 18215850, батькові позивача, [PERSON], належало домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2. 11 квітня 1989 року, на підставі заповіту, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 3-432, дітям спадкодавця, [PERSON], [PERSON]у, та [PERSON]в рівних долях (умовно по 1/3 частки) заповідалося усе майно, яке належало [PERSON]. У 1991 році позивачем,[PERSON], на межі земельної ділянки, що належала його батькові, та земельної ділянки, що належить [PERSON], було побудовано гараж (літ. И). Однак належним чином побудову не було зареєстровано. [INFO] року батько позивача, [PERSON], помер. Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно, у тому числі на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2. Для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач разом з братом та сестрою, звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Після звернення їм були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року, згідно якого [PERSON]у, [PERSON], та [PERSON]належить по 1/3 чистині домоволодіння [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2. Вищевказана побудова (гараж) була зафіксована інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, про що свідчить штамп у технічному паспорті. Протягом усього терміну користування самовільно побудованими спорудами жодних претензій відносно них не надходило. [PERSON] офіційно заявила, що не заперечує проти того, що позивач побудував гараж на межі з її земельною ділянкою. Просив суд визнати за[PERSON] право власності на самочинно побудовану споруду, а саме на: гараж (літ. И). 05.03.2008 року в порядку ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України позивач уточнив свої позовні вимоги в частині осіб, які повинні брати участь у розгляді справи, а саме відповідачем зазначив Виконавчий комітет Самарської районної у м.Дніпропетровську ради. У судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники як Дніпропетровської міської ради, так і Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, у судовому засідання проти позову не заперечували. Представник третьої особи - Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та КП «ДМБТІ» у судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від КП «ДМБТІ» надійшли письмові пояснення із проханням розглядати справу за їхньої відсутності (а.с.24). Треті особи - [PERSON], [PERSON] (спадкоємці [PERSON]), яким судом роз'яснено право звернення із самостійними позовними вимогами щодо права власності на 1/3 частину самовільно побудованого гаража, проти позову не заперечували, із самостійними позовними вимогами не зверталися. Третя особа [PERSON], яка є власником домоволодіння [ADDRESS], на межі з яким побудовано спірний гараж, також проти позовних вимог не заперечувала. Вислухавши позивача, представників відповідачів, третіх осіб, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 29 січня 1963р., виданого на підставі рішення виконкому Ігренської міської Ради депутатів трудящихся м. Ігрень № 3 від 24 січня 1963р., та зареєстрованого у Дніпропетровському МБТІ 11 лютого 1963 року в книзі 12, номер запису: 129, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 18215850, батькові позивача, [PERSON], належало домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2 (а.с. 12). 11 квітня 1989 року, на підставі заповіту, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 3-432, дітям спадкодавця, [PERSON], [PERSON]у, та [PERSON]в рівних долях (умовно по 1/3 частки) заповідалося усе майно, яке належало [PERSON]. У 1991 році позивачем,[PERSON], на межі земельної ділянки, що належала його батькові, та земельної ділянки, що належить [PERSON], було побудовано гараж (літ. И), що підтверджується технічним паспортом (а.с. 6-11). [INFO] року батько позивача, [PERSON], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно, у тому числі на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2. Для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач разом з братом та сестрою, звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Після звернення їм були надані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року, згідно якого зокрема [PERSON]у (а.с. 15), належить 1/3 чистина домоволодіння [ADDRESS]у, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2. Згідно технічного висновку ТОВ фірма «Технологія» шифр 335.08, технічний стан конструкцій спірного гаража оцінюється як задовільний, відповідає будівельним нормам і придатний до подальшої експлуатації (а.с. 42-49). Зазначені правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно положеннь ст.15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, що здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вказується у технічному паспорті, самовільну побудову зведено ще у 1991 році, на земельній ділянці, яка свого часу була відведена для цієї мети. Тобто, на теперішній час спірний гараж знаходиться у володінні та користуванні терміном вже більш ніж 15 років, відповідає нормам будівельних норм та правил, не порушує прав інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved