Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-07 00:00:00

14 березня 2008 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 2 червня 2004 року у відділі РАЦСу Маневицького районного управління юстиції Волинської області було зареєструвано шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON],[INFO], які є неповнолітніми. Подружнє життя з дружиною не склалося. Останнім часом відносини в сім'ї значно погіршилися. Систематично почали виникати сварки. По багатьох питаннях сімейного життя сторони не можуть дійти спільної думки. З січня 2008 року подружжя проживають окремо, шлюбні відносини припинились. З цих причин шлюб доцільно розірвати. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив шлюб з відповідачем розірвати, залишивши дітей проживати з нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з мотивів, викладених в заяві, позовні вимоги підтримав, вважає що подальше збереження сім'ї з дружиною є неможливим, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати, дітей залишити проживати з матір'ю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Не заперечує, що наданий судом термін для примирення не дав бажаних результатів. З січня 2008 року вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Погоджується на залишення дітей на проживанні у неї. Однак, шлюб просить не розривати, так як залишились невирішеними питання про розподіл спільно нажитого майна. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач з січня 2008 року не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання і виховання неповнолітніх дітей між ними немає. Наданий судом строк для примирення ніяких результатів не дав, сторони продовжують проживати окремо. Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім'я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Виходячи із інтересів неповнолітніх дітей і враховуючи бажання батьків, суд вважає за доцільне залишити дітей після розірвання шлюбу на проживанні у відповідача [PERSON] Сторони є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому при реєстрації в органах РАЦСу розірвання шлюбу вони згідно п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” від 21 січня 1993 року підлягають звільненню від сплати державного мита, а [PERSON] також підлягає звільненню від сплати судового збору в доход держави. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 7 грн. 50 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачених позивачем при поданні позову.

Outcome: approved