Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищенаведеним позовом в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю власником квартири [ADDRESS] з боку відповідача [PERSON], зобов'язати сектор громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідача [PERSON], 1948 року народження з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ВАТ «ІнГЗК» у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - сектор громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач мешкає одна у квартирі [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло /а.с. 8/. Позивач [PERSON] є власником зазначеної квартири, квартира трикімнатна, жилою площею 40,40 м2, загальною площею 55 м2, що підтверджується технічним паспортом на квартиру /а.с. 22-23/. 21 липня 2000 року відповідач по справі [PERSON] був зареєстрований у квартирі позивача, що підтверджується даними паспорта відповідача /а.с. 20-21/. Після реєстрації відповідач не знявся з реєстрації у зазначеній квартирі і не зареєструвався за місцем свого фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] приїхав до позивача і добровільно написав заяву на ім'я начальника паспортного столу Інгулецького РВ про зняття з реєстрації з квартири позивача та залишив свого паспорта громадянина України серії [NUMBER], що підтверджується письмовою заявою [PERSON]. /а.с. 9/. На теперішній час [PERSON] добровільно не знявся з реєстрації у квартирі позивача та продовжує фіктивно значитися проживаючим у цій квартирі та чинити перешкоди щодо нормального користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності. З моменту реєстрації відповідач ні дня не прожив у квартирі позивача, не сплачував витрати за комунальні послуги, позивач вимушена сплачувати за нібито проживання відповідача у квартирі, що для останньої фінансово дуже важко, що підтверджується довідкою про розмір пенсії позивача та витягами з обліково-фінансових документів житлово-комунальних служб /а.с. 6,18/. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права власності та захисті права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що права позивача порушені відмовою відповідача добровільно знятися з реєстрації з вищезгаданої квартири, позивач не може реалізувати своє право на володіння і розпорядження власністю, а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом не встановлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved