Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-04 00:00:00

30 січня 2008 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, в особі Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно зведені споруди. В обґрунтування вимог посилається на те, що домоволодіння [ADDRESS] належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29 грудня 1983 року. Право власності зареєстровано в БТІ м. Маріуполя за № 19995 від 16 січня 1984 року. Земельна ділянка надавалась у безстрокове користування її чоловіку у 1964 році. На земельній ділянці встановлено наявність самовільно зведених гаражу літ. Е-1 та веранди літ. а-1. Просить визнати за собою право власності на самочинно зведені споруди. Позивачка у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача Маріупольської міської Ради - Жоголева В.В., яка діє на підставі довіреності, у даному судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог відповідно до норм діючого законодавства. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності № 6254 та свідоцтва про право на спадщину за законом № 6256, посвідчених Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 29 грудня 1983 року та зареєстрованих Маріупольським БТІ від 16 січня 1984 року за реєстровим № 19995, належить [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Земельна ділянка [ADDRESS], на підставі договору, посвідченому Другою жданівською (нині - Маріупольською) державною нотаріальною конторою від 13 серпня 1964 року за реєстровим № 3756, надавалась [PERSON] у безстрокове користування для будівництва індивідуального жилого будинку. З довідки № 18811, наданої Маріупольським БТІ від 11 грудня 2007 року, вбачається, що на земельній ділянці [ADDRESS] встановлено наявність самовільно зведеного гаражу літ. Е-1 та веранди літ. а-1. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З висновку будівельно-технічної експертизи № 21 від 18.04.2008 року вбачається, що при конструкції самовільно зведених гаражу літ. Е-1 та веранди літ. а-1, що розташовані на земельній ділянці [ADDRESS], не суперечать вимогам державних будівельних норм, за виключенням п. 3.25* ДБН 360-92** (відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни гаражу літ. Е-1 менше 1,0 м.). Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Із заяви, наданої [PERSON], який є власником домоволодіння [ADDRESS], посвідченої комітетом самоорганізації населення „Дружба” від 02 червня 2008 року, вбачається, що між останнім та [PERSON] узгоджено розміщення гаражу літ. Е-1 на відстані менш ніж 1,0 м. від межі їх суміжного землекористування. За таких обставин, відповідно до ст. 376, 415 ЦК України,

Outcome: approved