Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-15 00:00:00

03.03.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства “Краматорський металургійний завод ім. Куйбишева” про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнав. У судовому засіданні позивачка позов підтримала й обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що згідно наказу № 505 від 06.10.1999 року позивачка була прийнята на роботу до відповідача машиністом крана, в зв”язку з затримками у виплаті заробітної плати згідно наказу № 160 від 11.04.2006 року вона звільнилась за власним бажанням за ст.38 КзПП України, не отримавши заробітну плату та компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1576,54 грн. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що позивач звільнився з провини відповідача, який порушував законодавство про працю, при звільненні з ним не розрахувався. В зв'язку з невиплатою заробітної плати відповідач поставив позивача у важке матеріальне становище, вона повинна була докладати додаткових зусиль для організаціїї свого життя, придбання продуктів харчування, одежі та сплати комунальних послуг, чоловік дуже хворів- потрібні були гроші на ліки. У позивача та його сім'ї порушилися нормальні життєві зв'язки, в зв'язку з чим вони зазнали душевних страждань. Представник відповідача в судовому засіданні, суду надав письмові заперечення та попросив суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку із сплатою богу у повному обсязі та пропуском позивачкою 3- місячного строку по зверненню за стягненням моральної шкоди. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 505 від 07.10.1999 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача машиністом крана , згідно наказу № 160 від 11.04.2006 року він звільнився за власним бажанням за ст.38 КзПП України (а.с. 7-9, 19). Згідно довідки ВАТ “КМЗ ім. Куйбишева” заборгованість відповідача перед позивачем на день звільнення склала 1246,74 грн. та компенсація - 367,47 грн. (а.с. 18). Згідно довідки ВАТ «КМЗ ім. Куйбишева» позивачу виплачена вся заборгованість - 14.04.2008 року - 662, 43 грн. заробітної плати та 230, 86 грн. компенсації; 14.05.2008 року - 584,31 грн. заробітна плата та 191,22 грн. компенсація ( а.с.24-31), про що в судовому засіданні не заперечують сторони. Заслухавши позивача, представника відповідача, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювань ним суму. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на момент звільнення відповідач заборгував позивачу належну йому заробітну плату, суд дійшов до висновку, що відповідачем порушені вимоги ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача, тобто на день звільнення, відповідач не виплатив всіх сум, що належали [PERSON], ця заборгованість сплачена в період розгляду справи, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Таким чином, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню заборгованість по заробітній платі та компенсація. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль, для організації свого життя. Позивач попросив суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 4000грн. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, факт відновлення судом порушених прав позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що у вимогах позивача про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. З урахування ст.. 60 ЦПК України, згідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд бере до уваги пояснення позивача про той факт, що він пропустив 3 місячний строк звернення до суду в зв'язку з хворобою чоловіка. Судом встановлено, що позивачка з 25.04.2006 року працює на ЗАО НКМЗ, чоловік працює в Донбасекскавація крановиком. Таким чином, позивачкою не доведено поважність пропуску строку звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Враховуючи диспозицію ст.. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що позов [PERSON]не підлягає задоволенню. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь Держави необхідно стягнути витрати на інформаційно технічне забезпечення у сумі 30 грн., та судовий збір в доход місцевого бюджету у сумі 51 грн.

Outcome: approved