Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-02 00:00:00

В травні 2008 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача Фетісова Володимира Леонідовича, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення розміру часток у спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS]. В позовній заяві позивачка, та в судовому засіданні позивачка та її представник посилалися на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1996 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 29.11.1996 року № 3/2334-96 позивачці та її чоловікові Фетісову Леоніду Григоровичу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване в КП “ДМБТІ” та записано у реєстрову книгу за № 302п під № 11, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та технічним паспортом на квартиру. Відповідач [PERSON] є сином позивачки та відповідача. [PERSON] помер 27 травня 2005 року. За життя [PERSON] залишив заповіт від 23.03.2004 року, посвідчений Шостою державною нотаріальною конторою, за яким належну йому частку квартири заповів [PERSON]. Позивачка та син - відповідач по справі звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори для видачі синові свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на належну йому частку квартири та для укладення договору дарування на належну позивачці частку квартири, але їм було відмовлено у цьому, оскільки відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 03.03.2004 р., нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Просили визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON], є рівними: позивачці - [PERSON], належить ? частка квартири та [PERSON], який помер [INFO] року, за життя належала ? частка квартири. В зв'язку з визначенням розміру часток, змінити правовий режим у праві сумісної власності на квартиру [ADDRESS] з спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Просив позов задовольнити. Третя особа в судове засідання не з'явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнані позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1996 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 29.11.1996 року № 3/2334-96 Фетісовій Ганні Андріївні та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] Право власності на квартиру зареєстроване за нами в КП “ДМБТІ” та записано у реєстрову книгу за № 302п під № 11. Вказана квартира є квартирою посімейного заселення, розміщена на п'ятому поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з двох кімнат житловою площею 27, 2 кв.м. Загальна площа квартири 44,60 кв.м. Згідно до ст. 368 ЦК України , спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. [PERSON] помер 27 травня 2005 року і здійснити виділ частки не можливо. За життя [PERSON] залишив заповіт від 23.03.2004 року, посвідчений Шостою державною нотаріальною конторою, за яким належну йому частку квартири заповів - [PERSON]. Як показали в судовому засіданні представник позивача і відповідач після смерті [PERSON] - Ф[PERSON] звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом та законом, оскільки в свідоцтві про право власності на житло право власності на квартиру № [ADDRESS] визначено, як спільна сумісна власність. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення ( визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При таких обставинах суд вважає за можливим змінити правовий режим у праві сумісної власності з спільної сумісної на спільну часткову власність та визначити, що частки є рівними за [PERSON] - 1/2 частини квартири, за померлим [PERSON] - 1/2 частини квартири. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Outcome: approved