overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 29 січня 2005 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем не склався, оскільки він зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і пояснила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі від якого в них є дочка. Проте протягом останніх десяти місяців вона з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає з нею і знаходиться на утриманні її та її батьків. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, офіційно ніде не працює. Тому просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON]. за викликом в судове засідання не з"явився. Адресована відповідачу судова повістка не була вручена йому з причини відмови адресата одержати судову повістку, про що мається відмітка листоноші на судовій повістці яка повернулася до суду без вручення. Відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. З урахуванням думки позивачки по справі суд ухвалив розглянути справу по суті заочно, у відсутність відповідача по справі, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачки законні, обгрунтовані і підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Копією свідотства про одруження, яка є в матеріалах справи, підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2005 року, від якого мають дочку - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. В судовому засіданні встановлено, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, про що пояснила в судовому засіданні позивачка по справі, і що також підтверджується довідкою з Лосинівської селищної ради Ніжинського району за №280 від 28 лютого 2008 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини, про що пояснила в судовому засіданні позивачка по справі. А у відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 15.03.2002 року уклала шлюб з відповідачем, зареєстрованим у відділі РАГС Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області. Від шлюбу сторони мають синів: [PERSON] 2002 року народження та [PERSON] 2006 року народження. Причиною розпаду сім'ї стало те, що між сторонами відбувалися безпідставні та постійні сварки, що призвели до стосунків, при яких подальше збереження сім'ї виявилось неможливим. В даний час сторони не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з червня 2006 року. В теперішній час відповідач проживає з іншою жінкою. В судове засідання позивач не з'явилась, до суду надала заяву, в якій вона просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає, на примирення не згоден. Оголосивши заяви сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Правовідносини сторін регулюються ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15.03.2002 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають синів: [PERSON][INFO] року народження та [PERSON] [INFO] року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8). Судом встановлено, що сторони тривалий час не знаходять порозуміння в спільному сімейному житті. В даний час подружжя разом не проживає, раніше між ними виникали безпідставні та постійні сварки, внаслідок чого спільне життя стало неможливим. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їхніх дітей, сторони не проживають разом із червня 2006 року, примирення між ними недоцільне, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять зобов'язати ТОВ [INFO] внести зміни в трудову книжку, а саме: змінити дату звільнення позивачів за ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 16 серпня 2007 року на 26 вересня 2007 р., посилаючись на те, що фактичне звільнення позивачів з ТОВ [INFO] відбулося 24 вересня 2007 р., а тому позивачі вважають дії роботодавця по самовільній зміні дати їх звільнення незаконними. Представник ТОВ [INFO] [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що відповідачем була дотримана процедура ліквідації та звільнення працівників. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і він не може записувати дату звільнення працівника на власний розсуд. З 01 липня 2004 р. [PERSON] працювала оператором по відгодівлі молодняку ВРХ, [PERSON] з 01 березня 2000 р. працював слюсарем-трактористом, а [PERSON] - з 12 лютого 2000 р. працювала дояркою у Товаристві з обмеженою відповідальністю [INFO]. 24 вересня 2007 р. позивачі були звільнені за згодою сторін по ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що був зроблений запис у їх трудових книжках на підставі наказу від 24.09.2007 р. [NUMBER]. У січні 2008 року інспектор по кадрах ТОВ [INFO] внесла в трудові книжки позивачів записи, зроблені на підставі наказу від 16.08.2007 р. [NUMBER], згідно якого вони були звільнені з роботи у зв'язку із банкрутством підприємства на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але дата звільнення була зазначена як 16 серпня 2007 р. Фактичне звільнення позивачів з Товариства з обмеженою відповідальністю [INFO] відбулося 24 вересня 2007 р. Постановою Господарського суду Київської області від 05.06.2007 р. визнано товариство з обмеженою відповідальністю [INFO] банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі [NUMBER] призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого [PERSON] Не погоджуючись із вищезазначеною постановою господарського суду Київської області, ТОВ [INFO] звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просить скасувати постанову місцевого господарського суду від 05.06.2007 р. по справі [NUMBER] та прийняти нове рішення. Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.09.2007 р. апеляційну скаргу ТОВ [INFO] на постанову господарського суду Київської області від 05.06.2007 р. у справі [NUMBER] залишено без розгляду. Постанову господарського суду Київської області від 05.06.2007 р. залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду про визнання ТОВ [INFO] банкрутом вступила в законну силу з дня її прийняття, тобто 25.09.2007 р. На підставі ч. 1 ст. 40; ст. 49-2; п. 1 ч. 1 ст. 232; ч. 4 ст. 235 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

14.04.2008 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]в розмірі &frac14; частини з усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач вимоги позову визнав повністю, пояснив, що працює, отримує заробітну плату, тому згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі &frac14; частини з усіх видів доходів щомісячно, до досягнення ним повноліття. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Поясненнями сторін та матеріалами справи беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] [INFO](а.с.4), але добровільно не виконує свого обов'язку по утриманню неповнолітнього сина. Зазначені правовідносини регулюються ст.ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2, 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу її матері, батька; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 58 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік” визначає прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років - 538 грн. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дитини, чим порушує права позивачки і її неповнолітнього сина, має постійне місце роботи та заробіток, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі &frac14; частини зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття сина. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути 7 грн. 50 коп. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; від сплати державного мита звільнити на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”. На підставі ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2, 183 ч. 1 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Берлозівської сільської ради Козелецького району про визнання права власності на спадщину за законом мотивуючи тим, що [INFO]померла мати її чоловіка [PERSON], а [INFO]помер її чоловік [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається із Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Вона, як спадкоємець за законом першої черги, протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини фактично прийняла спадщину, і вступила в управління спадковим майном, так як на час смерті чоловіка постійно проживала та проживає у даному будинку. Для оформлення даної спадщини в нотаріальній конторі, необхідний правовстановлюючий документ на нерухоме майно, підтверджуючий, що Ѕ частка домоволодіння належить померлому [PERSON]., який не був виданий йому за життя. Тому вона не може оформити дану спадщину в нотаріальній конторі і звернулася до суду. Позивач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує.. Представник відповідача Берлозівської сільської ради Козелецького району в попереднє судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутності, позов визнає. Дослідивши усі докази, суд відповідно до ст. 130 ЦПК України з'ясував можливість врегулювання спору до судового розгляду так як відповідач визнав позов, і вважає необхідним задовольнити позов відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідача позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

25.02.2008 року позивачка звернулася із зазначеним позовом в суд мотивуючи свої вимоги тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] та в зв'язку з тим, що в 1993 році зареєструвала шлюб з відповідачем, то прописала його у своєму будинку, в 2002 році шлюб було розірвано, відповідач з того часу проживає за іншою адресою, однак за власним бажанням знятися з реєстрації ухиляється. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що на даний час бажає оформити субсидію, але та обставина, що в її будинку зареєстрований відповідач заважає їй це зробити, тому прохає суд позов її задовольнити. Відповідач та ССГІРФО Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області до судового засідання не з'явилися, але подали заяви згідно з якими прохають справу слухати у їх відсутності та позовні вимоги відповідач визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідача, а також дослідивши інші наявні в справі письмові докази, дійшов висновку у доцільності задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] (а.с. 7,8). Як вбачається зі свідоцтва про одруження та свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с. 9) сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2002 рік та в зв'язку з цим з 19.02.1993 року і по теперішній час відповідач прописаний за вище вказаною адресою, хоча, з пояснень самої позивачки та наданої нею довідки № 3783 від 21.04.2008 року виданої виконавчим комітетом Охтирської міської ради, [PERSON] з вересня місяця 2002 року постійно проживає [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України). Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги всі наведені вище докази, а також те, що відповідач не проживає за тією адресою за якою він зареєстрований, а отже безпідставно порушуються права позивача як власника майна суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], усунути перешкоди в її користуванні та розпорядженні майном, що знаходиться у її приватній власності у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та зобов'язати ССГІРФО Охтирського МРВ УМВС України в Сумській області зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною вище адресою. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до Шосткинського міськрайсуду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 16.09.2006 року, сплату держмита пов'язаного з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАГС покласти на відповідачку. Свої вимоги мотивує тим, що з 16.09.2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного життя дітей не мають. Причиною звернення з позовом до суду стали ті обставини, що протягом спільного життя між сторонами було відсутнє взаємопорозуміння. З приводу різних поглядів на сімейне життя, між ними часто виникали суперечки. В останній час відповідачка фактично спільно не мешкає. На вимоги позивача жити спільно, реагує негативно. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, строк на примирення не потрібен. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Згідно судового доручення, від будь-яких пояснень відмовилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про перенесення справи суду не надала., тому суд вважає можливим розглянути справу за її відсутність та ухвалити заочне рішення, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Позивач не заперечує. Шлюб у позивача вдруге. Вислухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що працювала у відповідача з 02.07.2007р. інженером технологом та швеєю і за наказом 5-к від 17.01.08р. була звільнена з роботи. Посилаючись на те, що з нею не проведено розрахунок, вона просить стягнути на її користь 916грн.- суму невиплаченої заробітної плати та 3000грн.- у відшкодування моральної шкоди, яка виразилася у приниженні гідності та не можливості реалізувати свої права. В судовому засіданні вона вимоги збільшила, просить стягнути 5000грн.- у відшкодування моральної шкод, 1950грн.-суму вихідної допомоги, 916грн. -невиплачену заробітну плату. Представники відповідача вимоги визнали частково: в сумі невиплаченої заробітної плати - 723грн.10коп.. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги слід задоволити частково. Відповідно до ст.116 КЗпП виплата всіх сум, що належать працівникові, проводиться в день його звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачка визнала, що сума заробітної плати перед звільненням складає 723грн.10коп.. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивачка визнала, що погодилася на проведення з нею розрахунку не в день звільнення, а в день виплати заробітної плати. Отже, підстав для стягнення на її користь середнього заробітку по день фактичного розрахунку, немає. Відповідно до ст.237-1КЗпП відшкодуваня моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, суд вважає, що, з врахуванням втрати нормальних життєвих зв'язків і наявність додаткових зусиль для організаціїї свого життя, моральна шкода позивачки підлягає задоволенню в сумі 300грн.. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, доказа, їх юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги, як доведені частково, підлягають задоволенню: 723грн.10коп.- сума зарплати належна при звільненні, 300грн.- сума моральної шкоди. В решті вимог відмовити за недоведенністю. На підставі наведеного, ст.116, 117, 237-1 КЗпП,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

[PERSON]. та [PERSON]. звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання право власності на земельну ділянку, площею 0,0333 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] в рівних долях - п о &frac12; долі кожній. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 5-ю Севастопольською державною нотаріальною конторою та зареєстрованому в реєстрі 11.07.2007 року під № 1-77 та 13.07.2007 під №1-1834, [PERSON]. та [PERSON]., придбали право власності на жилий будинок з надвірними спорудами(по &frac12; долі), загальною площею 38,6 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS]Даний жилий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0333 га. Жилий будинок належав батькові позивачів, який помер [INFO]. При житті та після смерті спадкодавця, право на вказану земельну ділянку не реєстровано. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] ., померлого [INFO] залишилося спадкове майно, на яке було видано свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєстроване в реєстрі 11.07.2007 року під № 1-77 та 13.07.2007 під №1-1834, [PERSON]. та [PERSON]., придбали право власності на жилий будинок з надвірними спорудами(по &frac12; долі), загальною площею 38,6 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] Даний жилий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0333 га, яка після смерті спадкодавця не зареєстровано. Відповідно до ст. 87 ЗК України, виникнення права загальної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. На підставі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після отримання його власником документа, посвідчуючого право власності або право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. На підставі ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власної на земельну ділянку. Згідно зі ст. 377 ЦК України, до особи яка придбала жилий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, без змін його цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Таким чином, придбавння в рівнях долях права власності на жилий будинок, позивачи придбали право власності на вказану земельну ділянку, розміром 0,0333 га. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-23 00:00:00

Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем з тієї причини, що сімейні відносини були припинені з 2001 року з приводу непорозуміння, втрати поваги один до одного, різних поглядів на життя та виховання дитини, постійних сварок, з тих пір проживають окремо, стосунки не підтримують, стали чужими, тому вважає недоцільним збереження шлюбу. Відповідач проти позову не заперечує. З свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дитини встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 лютого 1999 р., шлюб у сторін перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]р. народження. Сімейні стосунки між сторонами припинено з 2001 року, з того часу сторони проживають окремо, сімейних, подружніх стосунків не підтримують, фактично стали чужими одне одному, примирення між сторонами не сталось, їх шлюб на даний час має формальний характер. Після припинення стосунків дитина залишилась проживати з матір'ю. Спору про розподіл майна не заявлено. Відповідно до ст.110 СК України, кожен з подружжя має право звернутись до суду з позовом про розлучення. Відповідно до ст.112 СКУ якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам дітей, що мають суттєве значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. При встановлених в суді конкретних обставинах суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу сторін суперечило б інтересам кожного з подружжя, поновлення сімейних та шлюбних стосунків не можливе. Розірвання шлюбу не ущемить інтереси жодного з подружжя та неповнолітньої дитини. Неповнолітня дитина після розлучення залишається проживати з матір'ю. Судові витрати по розірванню шлюбу слід покласти на позивачку.

Outcome: approved