Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просить виселити відповідача з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житла, стягнувши з останнього на його користь 300 грн. боргу за фактичне користування вказаним приміщенням та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником Адміністративно-побутового корпусу, що обліковується на балансі товариства за адресою м. Київ [ADDRESS]. Відповідач 8.12.2000 року був прийнятий на роботу в ЗАТ “ДЗЗУІЕ ім.Патона” по контракту терміном на 1 рік, в подальшому переведений на постійне місце роботи. На підставі заяви відповідача від 9.12.2002 року йому було надано для тимчасового проживання, на час перебування в трудових відносинах, житлове приміщення в АПК (гуртожиток), а саме в кімнаті [NUMBER] вищевказаного будинку. 21.10.2004 року відповідач звільнився з займаної посади за власним бажанням. Вказує на те, що на даний час відповідач у трудових відносинах з позивачем не перебуває тому не має право на проживання в займаній кімнаті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з викладених в ньому підстав, просив задовольнити вимоги. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог. Вважає, що позивач проживає в кімнаті [ADDRESS] у м. Києві на законних підставах і має право в подальшому проживати в ній. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно акту прийому передачі №165 від 12.06.2002 року Фондом Державного майна України було передано у власність ЗАТ „Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім.Є.О. Патона” нерухоме майно, в тому числі будівлю Адміністративно-побутового корпусу, за адресою м. Київ [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON]. 8.12.2000 року був прийнятий на роботу в ЗАТ “ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О.Патона” поваром заводської їдальні по контракту терміном на 1 рік, що підтверджується наказом №208-К від 11.12.2000 року та контрактом №24 від 11.12.2000 року. (а.с.15-17) Згідно заяви від 4.12.2001 року та наказу №209-К від 6.12.2001 року [PERSON]. було переведено на постійне місце роботи в ЗАТ “ДЗЗУ ІЕЗ ім.Є.О.Патона”. (а.с.18-19) На підставі заяви [PERSON]. від 9.12.2002 року (а.с.20) йому було надано для тимчасового проживання, на час перебування в трудових відносинах, житлове приміщення в АПК (гуртожиток), а саме кімнату [ADDRESS] у м. Києві. 21.10.2004 року [PERSON]. був звільнений з займаної посади в ЗАТ “ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О.Патона” за власним бажанням, що підтверджується наказом №182-К від 21.10.2004 року. (а.с.21-22) Згідно з наданим суду повідомленням від 29.08.2007 року відповідач був попереджений адміністрацією заводу про необхідність виселення з АПК, однак в добровільному порядку займану кімнату в належному позивачу будинку останній не звільняє. Відповідно до ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Статтею 128 ЖК України передбачено, що житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Судом встановлено, що відповідачу був наданий дозвіл на тимчасове проживання - на час перебування в трудових відносинах з позивачем, в гуртожитку за адресою м.Київ [ADDRESS]. Згода на проживання відповідача в гуртожитку профспілковим комітетом ЗАТ „ДЗЗУІЕ ім. Є.О.Патона” не надавалася. Ордер для вселення позивача на житлову площу вищевказаної кімнати відсутній. Трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені 21.10.2004 року. За таких обставин, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності суд вважає вимоги позивача про виселення [PERSON]. з кімнати [ADDRESS], без надання іншого житла обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON]. 300 грн. за фактичне користування приміщенням в АПК задоволенню не підлягають, оскільки з наданою представником відповідача квитанції вбачається, що дана сума сплачена останнім 30.11.2007 року. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених судових витрат, що підтверджені документально, а саме: 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial