Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 09 грудня 1989 року Суворовським відділом ЗАГСу м.Одеси, актовий запис № 1541, та стянення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]народження, щомісячно по &frac14; частки з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому вона посилалася на те, що за час спільного життя з відповідачем між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння, відповідач має пристрасть до азартних ігор на ігрових автоматах та зловживає алкоголем. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Також позивачка повідомила, що шлюб у неї з відповідачем перший, дитина проживає разом з нею, відповідач ухиляється від надання постійної допомоги в утриманні сина. У попередньому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 09 грудня 1989 року Суворовським відділом ЗАГСу м.Одеси, актовий запис № 1541. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]народження, котрий проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі, [PERSON]приходиться батьком малолітнього. Сторони з кінця 2007 року шлюбні стосунки та ведення спільного господарства не підтримують і не мають наміру їх поновлювати, їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у позивачки з відповідачем перший, майновий спір та спір про місце мешкання дитини у них відсутній. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач працює на посаді заступника начальника виробництва відкритого акціонерного товариства “Одескабель”, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Миколаївська дорога, 144, та має можливість наданя матеріальної допомоги в утриманні дитини. Зазначені обставини визнано сторонами у попередньому судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх малолітнього сина і шлюб може бути розірваний і з відповідача мають бути стягнуті аліменти у визнаному ним розмірі: &frac14; частки від усіх видів заробітку, проте не менше 30 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, - з моменту звернення позивачки до суду до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 51 гривні та 7 гривень 50 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Згідно ч.2 ст.367 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частьині стягнення аліментів відносно усієї суми аліментів. За погодженням сторін, державне мито при отриманні в органах РАЦС свідоцтва про розірвання шлюбу сплачуватимуть сторони по справі у рівних частках. На підставі встановленого, згідно ст.ст.104, 105, 110 - 112, 180 - 183, 191 СК України,

Outcome: approved