Jurisdiction: civil
Date: 2008-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду с позовною заявою до відповідачів, позовні вимоги якої уточнив у судовому засіданні (а.с.2-3, 23-25, 36-38, 70) та просить суд: - визнати незаконним наказ заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 81 від 07 вересня 2007 року про оголошення догани; - визнати незаконним розпорядження заступника генерального директора КДФ [PERSON] про усунення його від роботи 28 лютого 2007 року; - зобов'язати [PERSON] принести йому публічні вибачення в його адресу перед колективом оркестру у зв'язку з незаконним звільненням 27 лютого 2007 року; - визнати дії заступника генерального директора КДФ [PERSON] та головного диригента СО КДФ [PERSON], вчинені 26 жовтня та 31 жовтня 2007 року такими, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію; - визнати відомості, розповсюджені [PERSON] та [PERSON] 26 жовтня та 30 жовтня 2007 року в приміщенні Культурного центру м. Ялта у присутності артистів Симфонічного оркестру КДФ такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію; - зобов'язати [PERSON] та [PERSON] принести публічні вибачення на репетиції оркестру, а також направити копію рішення суду до адреси Міністерства Культури АР Крим та КДФ; - зобов'язати заступника генерального директора КДФ [PERSON] та головного диригентом СО КДФ [PERSON] надати йому письмові пояснення в яких надати підстави чому з часу поновлення на роботі на підставі рішення суду, не допускають до роботи з оркестром; - стягнути з відповідача заступника генерального директора КДФ [PERSON] на його користь судові витрати пов'язані з наданням йому правової допомоги в сумі 3500 гривень; - стягнути з відповідачки заступника генерального директора КДФ [PERSON] на його користь 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; - стягнути з відповідача головного диригента СО КДФ [PERSON] на його користь 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що позивач працює диригентом у СО КДФ з 2005 року, та 28 лютого 2007 року його було усунуто від роботи за розпорядженням Заступника директора КДФ [PERSON], оскільки його 27 лютого 2007 року позивача було звільнено з роботи на підставі наказу власника №19 від 27 лютого 2007 року. Рішенням суду від 20 червня 2007 року його було поновлено на роботі, в зв'язку з чим це розпорядження незаконне. Заступником генерального директора КДФ [PERSON] 07 вересня 2007 року було винесено наказ 81 про оголошення йому догани за прогули, з яким він був ознайомлений 18 вересня 2007 року. Вважає, що зазначений наказ не законний, так як 07 серпня 2007 року він прибув на роботу та зв'язавшись по телефону з [PERSON], яка знаходилась у відпустці, прохав надати йому відпустку з 10 по 15 серпня 2007 року у зв'язку з сімейними обставинами. На вказану вимогу вона відреагувала позитивно та наказала залишити заяву у інспектора з кадрів Луценко. В подальшому 16 серпня 2007 року він вийшов на роботу та був ознайомлений з доповідними записками помічника головного диригента про відсутність його на роботі 10 та 12 серпня 2007 року, а в інші дні відповідач порахував, що він був на роботі. Крім того, з жовтня 2007 року [PERSON] та головний диригент СО КДФ [PERSON] почали дискредитувати його, розповсюджуючи у колективі оркестру неправдиву інформацію про нього. Так, на поширеній нараді оркестру у приміщенні Культурного центру м. Ялта 26 жовтня 2007 року [PERSON] було сказано, що позивачем написано листа меру м. Ялта в якому він «очорняє» оркестр, але самого листа надано не було. Там же, [PERSON]. сказала, що позивач є громадянином Росії та з цього приводу не має цивільних прав в Україні, також, у нього немає освіти і він не має права працювати диригентом. Згоду на розповсюдження конфідиціальної інформації про себе він не давав. З причини порушення його цивільних прав з боку керівництва, він був вимушений неодноразово звертатися за наданням правової допомоги по цієї справі та іншій справі. Таким чином, витрати на надання правової допомоги склали 3500 гривень. Крім того, незаконними діями керівництва оркестру йому була спричинена матеріальна шкода. В період з 17 по 29 серпня він проходив лікування у Лівадійській міській лікарні з причини різкого погіршення здоров'я, у зв'язку з вищезазначеними діями [PERSON]. Витрати на ліки склали суму 250 гривен. Порушення його законних прав привели до моральним стражданням, втрати його нормальних життєвих зв'язків та потреби додаткових зусиль для організації свого життя. В серпні 2007 року він потрапив до лікарні з приступом гіпертонії. У нього розвилось безсоння, втрата апетиту, виникли неврози. Він до теперішнього часу перебуває у депресивному стані, що негативно впливає на родину та роботу, тому він свої моральні стражданні розцінює у 3000 та 1000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі, третя особа та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що дійсно позивача 27 лютого 2007 року було звільнено, однак рішенням Ялтинського міського суду від 20 червня 2007 року було визнано неправомірним, наказ про звільнення з посади, позивача було поновлено на даній посаді, та стягнуто з відповідача 500 гривен в якості відшкодування моральної шкоди на користь останнього. Відповідачі також вважають, що в даній частині позовних вимог цивільно-правовий спір був розглянутий судом та по ньому було прийнято рішення, яке в цей час повністю виконано третьою особою. В частині позовних вимог [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації позивача, відповідачі пояснили, що на розширеному засіданні художньої ради оркестру вони дійсно розглядали робочу ситуацію що склалась в колективі, однак ніхто із відповідачів не займались і по цей час не займаються розповсюдженням відомостей, які б принижували честь та гідність позивача. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідив докази, наданні сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 30 серпня 2005 року відповідно до наказу №105 від 01 вересня 2005 року тимчасово працює диригентом вищої категорії Симфонічного оркестру Кримської державної філармонії, що підтверджується копією наказу та трудової книжки. (а.с. 11 - 13, 85, 139 - 154). Наказом заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 19 від 27 лютого 2007 року [PERSON] було звільнено з посади диригента вищої категорії по п.4 ст.40 КЗпП України, за відсутність на робочому місці. (а.с. 11-13, 87, 140,). Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 20 червня 2007 року [PERSON] відновлено на посаді диригента Симфонічного оркестру Кримської державної філармонії з 27 лютого 2007 року та стягнуто з Кримської державної філармонії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4317.54 гривень, також стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 500 гривень. (а.с. 5-6). Наказом заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 58 від 21 червня 2007 року [PERSON] відповідно до рішення Ялтинського міського суду від 20 червня 2007 року було поновлено на роботі з 21 червня 2007 року на посаді диригента вищої категорії (а.с. 11-13, 87, 140). Наказом заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 63 від 09 липня 2007 року прийнято рішення щодо нарахування [PERSON] заробітної платні за час вимушено прогулу та виплати моральної шкоди. (а.с. 86). Відповідно до вимог ст. 21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпПУ) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, . . ., за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а . . . власник підприємства, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог п.1, 3 ч.1 ст. 29 КЗпПУ до початку роботи за укладеним трудовим договором власник . . . зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, . . . та визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 07 серпня 2008 року на ім'я заступника генерального директора КДФ [PERSON] надав заяву, яку залишив у інструктора по кадрам Луценко О.М. та в якої просив надати йому відпуску без збереження заробітної платні з 10 до 15 серпня 2008 року з сімейних обставин (а.с. 91, 92). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 10 серпня з 10.00 до 14.00 годин та з 17.00 до 19.00 годин 12 серпня 2007 року [PERSON] був відсутній на роботі, що підтверджено актами та доповідними записками. (а.с. 93 - 97). Наказом заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 81 від 07 вересня 2007 року [PERSON] за відсутність на робочому місці 10 та 12 серпня 2007 року без поважних причин було об'явлено догану. (а.с. 98, 100). Вказані обставини сторони підтвердили в судовому засіданні та не спростовували. Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про відпустки» зі зминами та доповненнями право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, . . ., а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземні громадяни та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України. Відповідно до вимог ст. 26 ЗУ «Про відпустки» зі зминами та доповненнями за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Відповідно до вимог ст. 139 КЗпПУ працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Кримською Державною Філармонією та працює на посаді диригентом вищої категорії Симфонічного оркестру. У зв'язку з сімейними відносинами [PERSON] звернувся до заступника головного директора КДФ [PERSON] з заявою по отриманням відпустки, але згоди останньої не отримав, залишив заяву у інспектора по кадрам Луценко О.М.. та був відсутній на роботі 10 та 12 серпня 2008 року понад три години. Отже судом достовірно встановлено, що [PERSON] був відсутній на робочому місці 10 та 12 серпня 2007 року без поважних причин та без дозволу власника - керівника установи. Аналізуючи вище наведені норми законодавства України слід прийти до висновку, що надання робітнику додаткової відпустки за сімейними обставинами це право власника, а не його обов'язок, як вказано в ст. 25 КЗпПУ, тому [PERSON] повинен був отримати цю згоду. Крім того, відпустка надається працівникові на основі письмового наказу чи розпорядження власника, однак з пояснень сторін слідує, що такий наказ власником не видавався, заява позивача не була зареєстрована та розглянута в встановленому законом порядку, а тому відсутність його на роботі 10 та 12 серпня 2007 року слід вважати прогулами. Доводи [PERSON] про те, що він отримав цю згоду коли телефонував [PERSON] спростовується матеріалами справи (а.с. 94-97) та поясненнями останньої. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що наказ заступника головного директора КДФ [PERSON] № 81 від 07 вересня 2007 року про оголошення [PERSON] догани за відсутність на роботі 10 та 12 серпня 2007 року відповідає вимогам діючого законодавства, та скасуванню не підлягає. Що до позовних вимог про визнання незаконним розпорядження заступника генерального директора КДФ [PERSON] про усунення його від роботи 28 лютого 2007 року судом та зобов'язання [PERSON] принести йому публічні вибачення в його адресу перед колективом оркестру у зв'язку з незаконним звільненням 27 лютого 2007 року встановлено наступне. Дійсно наказом заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 19 від 27 лютого 2007 року [PERSON] було звільнено з посади диригента вищої категорії по п.4 ст.40 КЗпП України, за відсутність на робочому місці та 28 лютого 2007 року на підставі усного розпорядження заступника генерального директора КДФ [PERSON] його було усунено від роботи. Вказані обставини сторони підтвердили у судовому засіданні та не спростовували. З приводу свого звільнення [PERSON] звернувся до суду та відповідно до рішення Ялтинського міського суду від 20 червня 2007 року його було поновлено на роботі з 21 червня 2007 року на посаді диригента вищої категорії, стягнуто з Кримської державної філармонії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4317.54 гривень та стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 500 гривень. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що відповідно до тимчасового посвідчення фамілія ім′я та побаткові позивача є [PERSON] (а.с. 4, 28), але рішення Ялтинскього суду АР Крим від 20 червня 2007 року ухвалено щодо розгляду позовник вимог [PERSON] (а.с. 5-6) тобто мабуть іншої особи. Однак в судовому засіданні проти вказаного факту сторони не заперечували, оскільки позивач на підставі цього рішенрня поновлено на роботі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивача відповідно до рішення Ялтинского міьского суду від 20 червня 2007 було неправомірно звільнено, наказ заступника генерального директора КДФ [PERSON] № 19 від 27 лютого 2007 року про звільнення [PERSON] з посади диригента вищої категорії по п.4 ст.40 КЗпП України, за відсутність на робочому місці скасовано, у відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення на користь [PERSON] з Кримської державної філармонії стягнуто моральну шкоду у сумі 500 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернувся до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорбваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, суд дійшов висновку, що недивлячись на те, що [PERSON] дійсно 27 лютого 2007 року було звільного з посади головного диригента СО КДФ незаконно, але його права на підстав рішення суду від 20 червня 2007 року було поновлено, у зв′язку з чим і було стягнутого моральну шкоду за це, одже його право на відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення вже поновлено, тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов'язання [PERSON] принести йому публічні вибачення перед колективом оркестру у зв'язку з незаконним звільненням 27 лютого 2007 року не засновані на законі та захисту не підлягають. Крім того, в теперішній час правового значення не має той факт на законних чи ні підставах заступник генерального директора КДФ [PERSON]. 28 лютого 2007 року усунула [PERSON] від роботи, оскілки спір щодо незаконного звільнення останнього з роботи вирішено, та його права поновлено. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 26 та 31 жовтня 2007 року було проведено розширене засідання художньої рада СО КДФ на якій були присутні [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та члени профкома та концертмейстер оркестрових груп. (а.с 113-116). В ході допиту свідків та дослідження виписки з протоколу № 1 від 26 та 1 жовтня 2007 року судом встановлено, що будь - яких висловлювань ні [PERSON] ні [PERSON] на адресу [PERSON] не висловлювалось. На вказаних засіданнях [PERSON] були зачитані на вимоги присутніх доповідні, письма [PERSON] щодо вимог про виплату моральної шкоди, відшкодування витрат за послуги адвокатів, не згода с репетиційним часом та інше. Також на вимогу присутніх було повідомлено, що [PERSON] закінчив дворічні курси при казанській аспірантурі та отримав посвідчення, та не є громадянином України. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.277 ГК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а так само на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] неодноразово звертався до адміністрації оркестру з різними заявами, 27 лютого 2007 року його було звільнено, на підставі рішення Ялтинського міського суду від 20 червня 2007 року його було поновлено на роботі, просив сплатити йому кошти які він витратив на юридичну допомогу на у зв'язку з судовими розглядами. (а.с. 9,10, 76, 78, 115, 120-121). Крім того, [PERSON] в період с 1998 року по 2000 рік пройшов повний курс ассистентури - стажування Казанської державної консерваторії за фахом оперно-симфонічне диригування про що отримав посвідчення 27 червня 2000 року. (а.с. 127). Відповідно до тимчасового посвідчення на проживання для іноземних громадян [PERSON] не є громадянином України. (а.с. 4). Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі будь-яку недостовірну інформації про [PERSON] ні розповсюджували та не висловлювали, оскільки відповідачі взагалі констатували те, що [PERSON] дійсно не є громадянином України, має свідоцтво про закінчення вказаних курсів, та неодноразово звертався з заявами та доповідними записками до адміністрації оркестру та звертався до суду. Оскільки вказана інформація відповідає дійсності, то її не можливо визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] взагалі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дій заступника генерального директора КДФ [PERSON] та головного диригента СО КДФ [PERSON], вчинені 26 жовтня та 31 жовтня 2007 року такими, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію та не відповідають дійсності задоволенню не підлягають. З цих же підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо зобов'язання [PERSON] та [PERSON] принести публічні вибачення на репетиції оркестру. Також у позовної заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду, а саме з заступника генерального директора КДФ [PERSON] у розмірі 2000 гривень з головного диригента [PERSON] у розмірі 1000 гривень, , яка заподіяна розповсюдженням недостовірної інформації. Відповідно дот вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особини. Відповідно до вимог ст.280 ЦК Україну, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдана моральна шкода, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак, судом достовірно встановлено, що ні заступник генерального директора КДФ [PERSON]. ні головний диригент СО КДФ [PERSON] своїми діями, вказаними у позивній заяви не заподіяли моральної шкоди позивачу. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі своїми діями по відношенню до позивача не яких винних дій не скоювали. У зв‛язку з чим, відшкодування моральної шкоди за такими підставами Законом України не передбачено. Відповідно до позовних вимог позивача щодо отримання відшкодування у рахунок сплати коштів на юридичну допомогу у сумі 3500 гривень встановлене наступне. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач при звертанні до суду з позовною заявою про поновлення на роботі в квітня 2007 року звертався за юридичною допомогою яку отримав у адвоката [PERSON], який працює в м.Євпаторія, та 11 квітня 2007 року сплатив йому 3000 гривень. (а.с. 27, 196). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 216 ЦПК України рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат. Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, слід прийти до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів коштів на відшкодування судових витрат у сумі 3000 гривень задоволенню не підлягають, оскільки не засновані на законі. Роз'яснити позивачу [PERSON] що відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України він має право звернутися до суду який ухвалив рішення (суддя Шумов В.В.) про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по цивільній справі №2-1898\2007 рік за позовною заявою [PERSON] до Симфонічного оркестру Кримської Державної Філармонії про відновлення на роботі та оплаті вимушеного прогулу, про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарних стягнень. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат у сумі 500 гривень, суд вважає їх такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому підстав для розподілу судових витрат згідно статті 88 ЦПК України по справі немає. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed