Jurisdiction: civil
Date: 2008-07-10 00:00:00

18.03.2008 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до ПП «Авторитет-М» про визнання пункту договору незаконним, викладення договору купівлі-продажу в інший редакції, стягнення збитків та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 21.02.08 року купив у відповідача автомобіль марки „Ніссан Алмера Класик” за 94384 грн. 50 коп. Однак згідно до висновку експерта базарна вартість цього автомобіля складає 84335 грн. Він звернувся до продавця з приводу того, чому така різниця у вартості авто. Продавець пояснила, що експерт спеціально занизив вартість автомобіля, оскільки це якби вигідно саме йому, щоб менше сплачувати платежі у пенсійний фонд. Однак вважає, що мотив продавця суперечить закону, оскільки експерт вірно визначив вартість автомобіля і вважає, що ПП „Авторітет-М” необґрунтовано стягнуло з нього 10049, 50 грн. Крім того, вважає, що договір купівлі-продажу авто продавець [PERSON]. не мала права підписувати, оскільки не мала повноважень, в договорі вказано „Продавець” в особі директора [PERSON]. Довідка-рахунок № 087655 від 22.02.2008 року за підписом директора [PERSON]. свідчить, що вартість автомобіля визначена згідно до висновку експерта. Повторну експертизу автомобіля він проходив в МРЕВ, де експерт також підтвердив, що ціна автомобіля складає 84335 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь цю суму та судові витрати. 06.05.2008 року позивач подав до суду додаткову позовну заяву в якій вказав, що 21.02.2008 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля „Ніссан Алмера Класик” QG 1,6 МТ РЕ + вартість якого складає 94384,50 грн. При цьому в п.1.1 договору не вказано номер кузова, двигуна, інші дані автомобіля, що дало можливість продавцю здійснити фальсифікацію. Однак насправді він отримав автомобіль „Ніссан Алмера Класик” QG 1,6 МТ РЕ кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], 2007 року випуску, базарна вартість якого складає 84335 грн. Таким чином, йому було продано зовсім інший автомобіль ніж вказано в договорі купівлі-продажу. Просить визнати п.1.1 Договору у купівлі-продажу №924/02/08 незаконним. Вважати п.1.1 Договору купівлі-продажу в редакції: „[PERSON]. зобов'язується оплатити та прийняти новий автомобіль марки „Ніссан Алмера Класик” QG 1,6 МТ РЕ, ринкова вартость якого 84335 грн.”. Стягнути з відповідача на його користь суму шкоди в розмірі 10049,50 грн., моральну шкоду 5000,00 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, представив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. У випадку неявки відповідача просив винести заочне рішення. У відгуку на позов, представник відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що вартість спірного автомобілю, яка вказана у Договорі № 924/02/08, є вільною, а тому вона підлягае визначенню на розсуд продавця (а.с.25-26). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, представив на адресу суду заяву про відкладення слухання справи, у зв'язку з зайнятістю представника в іншому суді. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та представлені докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного з аконодавства. Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Судовим розглядом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ПП „Авторитет-М” та [PERSON]. було укладено договір № 925/02/08 купівлі-продажу автомобіля (надалі по тексту - Договір № 925/02/08) (а.с.6-10). Відповідно до п.1.1. Договору № 925/02/08, продавець зобов'язується продати у власність покупця, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти новий автомобіль марки „Ніссан модель Almera Classic QG 1,6 МТ РЕ +”, 2007 року випуску. Відповідно до п.2 Договору № 925/02/08, загальна ціна товару на дату укладення договору складає 94384,50 грн., у тому числі НДС. Ціна товару включає у себе доставку товару продавцем у м. Сімферополь та митне оформлення, передпродажну підготовку (п.2.1). Відповідно до умов Договору №925/02/08 (п.п. 4.1.1) 21.02.2008 року позивачем внесено аванс в розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 0 (а.с.19). 22.02.2008 року позивачем внесено залишок суми в розмірі 93884,50 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 0 (а.с.19). Пунктами 12-13 постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 „Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій”, із змінами (далі по тексту - Порядок № 1740), передбачено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом: купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій... (п.12); збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених пунктом 12 цього Порядку, сплачується у розмірі трьох відсотків вартості легкового автомобіля, визначеної відповідно до договорів купівлі-продажу, довідок-рахунків торгівельних організацій, договорів міни, довідок органів митної служби, актів експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість (п.13). Відповідно до пункту 1.2 та підпункту л) пункту 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстіції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, із змінами, (далі по тексту - Методика), методика встановлює порядок оцінки (визначення вартості) дорожніх транспортних засобів (далі по тексту - ДТЗ), регламентує загальні принципи, методи оцінки та товарознавчих досліджень, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості ДТЗ. Методика застосовується з метою: л) в інших випадках, у разі визначення вартості відокремленого ДТЗ для встановлення розміру обов'язкових платежів до бюджету. Пунктом 6 ст.13 Закону України „Про судову експертизу” від 25 лютого 1994 року №4038-XII, із змінами, судовому експерту надано право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом. Статею 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” від 12 липня 2001 року № 2658-III, встановлено що, оцінка майна, майнових прав (далі по тексту - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі по тексту - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. 22.02.2008 року за заявою позивача експертом [PERSON]. було зроблено висновок № 186 експертного авто-товарознавчого дослідження спеціаліста щодо оцінки транспортного засобу. Згідно до цього висновку ринкова вартість автомобіля „Nissan Almera Classic 1,6 МТ”, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], на дату оцінки складає 84335 грн. 00 коп., у тому числі НДС - 14055,83 грн. (а.с.12-16). Матеріалами справи встановлено, що ринкова вартість спірного автомобіля, на час його продажу та оцінки, складає 84335 грн. 00 коп., у тому числі НДС - 14055,83 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що вартость легкового автомобіля, для встановлення розміру обов'язкових платежів до бюджету, при його придбані, визначається відповідно до актів експертної оцінки вартості автомобіля. А оскільки відповідно до п.13 Порядок № 1740, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених пунктом 12 цього Порядку, сплачується у розмірі трьох відсотків вартості легкового автомобіля, визначеної експертним дослідженням, то у п.2 Договору №925/02/08, загальна ціна товару на дату укладення договору, повина відповідати сумі, з якої сплачується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Ця умова є обов'язковою для сторін, при укладені договору, відповідно до актів цивільного законодавства. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем фактично придбаний автомобиль «Ніссан модель Almera Classic QG 1,6 МТ РЕ», 2007 року випуску вартістю 84335 грн. 00 коп., у тому числі НДС - 14055,83 грн., а не автомобіль «Ніссан модель Almera Classic QG 1,6 МТ РЕ +», 2007 року випуску, вартістю 94384,50 грн., у тому числі НДС, як вказано в договорі, а тому це неточність повинна бути усунена шляхом визнання п.1.1 договору недійсним та викладення п.1.1 Договору купівлі-продажу автомобілю № 924/02/08 від 21.02.2008 року, укладений між [PERSON]та ПП «Авторитет-М» в такій редакції: [PERSON]зобов'язується оплатити й прийняти новий автомобіль марки «Ніссан Алмера Класик» 1,6 МТ РЕ, ринкова вартість якого складає 84335 грн. 00 коп.». Оскільки суду надані докази сплати позивачем відповідачу 94384,50 грн., замість необхідних 84335 грн. 00 коп.», то з ПП «Авторитет-М» на користь [PERSON]підлягає стягненню залишково внесені кошті в розмірі 10049 грн. 50 коп. та витрати на проведення в ЧП «Фірма Автодель» оцінки автомобілю в сумі 165 грн. 00 коп. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК). Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає у зв'язку з їх недоведеністю. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ПП «Авторитет-М» на користь [PERSON]понесені ним витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у Київському районному суді м. Сімферополь - 30 грн., а на користь держави судовий збір в сумі 100 грн. 50 коп. На підставі пункту 1.2 та підпункту л) пункту 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, із змінами, пунктів 12-13 постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 р. № 1740 „Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій”, із змінами, ст.3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” від 12 липня 2001 року №2658-III, із змінами, ст.13 Закону України „Про судову експертизу” від 25 лютого 1994 року № 4038-XII, із змінами, ст.ст.217, 628, 632 ЦК України,

Outcome: partial