Jurisdiction: civil
Date: 2008-06-22 00:00:00

У червні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 37 870 грн боргу за договором поруки та 378 грн судових витрат. Позивач зазначив, що між ним та відповідачем було досягнуто усної угоди, що з допомогою відповідача та його знайомого [PERSON], якій мешкає у м. Київ, позивач купить собі мікроавтобус імпортного виробництва, оскільки [PERSON]має відношення до купівлі-продажу автомобілів та зможе знайти йому автомобіль подешевше. У виконання домовленості він передав [PERSON] 2000 доларів США, які останній зобов'язався передати [PERSON] потягом, для чого вони разом їздили 10.05.2005 року до м. Джанкой. Йому було дано зобов'язання доставки мікроавтобуса наприкінці травня 2005 року, однак відповідач взяті на себе зобов'язання у встановлений строк не виконав і позивачу довелося неодноразово їздити до м. Києва до [PERSON] з приводу доставки мікроавтобуса або повернення грошей, яких він у загальній кількості передав [PERSON] 9000 доларів США. У Києві відповідачем йому було повернуто 1300 доларів, борг складає 7700 доларів США або 37870 грн, що також підтверджується розпискою, виданою [PERSON]. Вважає, що відповідач, який поручився за виконання зобов'язання, повинен повернути йому вказану суму. Пізніше позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути вказану суму з [PERSON] та [PERSON] як з солідарних боржників, які не виконали взяті на себе зобов'язання, підтверджені розпискою про отримання грошей. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить визнати дану їм 20.11.2005 року розписку недійсною, оскільки розписка була написана ним у стані сп'яніння внаслідок неодноразових погроз з боку [PERSON] та його родичів. Грошей, які вказані в розписці, він не брав, що також не заперечує [PERSON]. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник Первушин В.В. підтримали уточнені позовні вимоги, просили стягнути з відповідачів 37870 грн боргу у солідарному порядку та судові витрати, понесені позивачем. Стосовно зустрічного позову [PERSON] [PERSON] пояснив, що розписку [PERSON] давав добровільно, при цьому сміявся з нього, він його до цього не примушував, ніяких погроз зі свого боку у відношенні позивача за зустрічним позовом не допускав, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно, коли позивач сказав, що бажає придбати мікроавтобус, він запропонував його купити у м. Києві через свого знайомого [PERSON], якій займається цим бізнесом. Позивач погодився та дав йому 2000 доларів США, які він потягом передав [PERSON]. Всього [PERSON] було передано 9000 доларів США, але 1500 доларів з цієї суми належать особисто йому, а не позивачу. Коли вони їздили до Києва [PERSON]віддав йому та він передав позивачеві 1300 доларів, чому [PERSON]не віддав останні гроші або не доставив мікроавтобус йому не відомо. Вважає, що відповідальність за повернення грошей повинен нести особисто [PERSON], оскільки він ([PERSON]) грошей не брав, просив у позові [PERSON] відмовити. Стосовно зустрічного позову, підтримав свої вимоги, та пояснив, що розписку [PERSON] він дав у день святкування хрестин своєї дочки, у той день був п'яний, [PERSON] та його родичі витягнули його на вулицю, де на капоті машини примусили написати вказану розписку, просив зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний - задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.05.2006 року Красногвардійським РВ ГУ МВС України в АР Крим відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за заявою [PERSON] та встановлено, що [PERSON], діючи через [PERSON], передав [PERSON] у м. Київ 9000 доларів США для придбання мікроавтобусу. Однак у серпні 2005 року [PERSON] відмовився від придбання мікроавтобусу та потребував від [PERSON] повернення його грошей та йому було повернуто 1300 доларів, інша сума до теперішнього часу йому не повернута. Однак, оскільки [PERSON] не знає про місцезнаходження [PERSON] та сам постраждав від його дій, так як дав своїх 1500 доларів, у порушенні кримінальної справи у відношенні нього відмовлено (а.с. 7-8, 19-20). Згідно з довідкою відділення ПриватБанку курс доларів США по відношенню до української гривні складає за 1 долар - 5,05 грн (а.с. 10). У відповідності до розписки від 20.11.2005 року [PERSON] отримав від [PERSON] 10 травня 2005 року гроші в сумі 7700 доларів США та зобов'язався їх повернути у 2 тижні (а.с. 11, 22). Як встановлено перевірками працівників Красногвардійського РВ ГУ МВС України в АР Крим, проведеними за заявами [PERSON], він у травні 2005 року запропонував [PERSON] придбати мікроавтобус через свого знайомого [PERSON], на що [PERSON] погодився та віддав [PERSON] 9000 доларів США, які останній передав [PERSON]. При цьому [PERSON] пообіцяв, що мікроавтобус пригонять протягом місяця, однак мікроавтобус ніхто не пригнав. [PERSON] став вимагати повернення грошей, на що [PERSON]сказав, що гроші буде повертати через [PERSON], якій пообіцяв повернути гроші та написав про це розписку. Фактів реальної загрози на адресу сім'ї [PERSON] з боку [PERSON] та його близьких родичів не виявлено. У порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] та [PERSON] постановами від 12.05.2006 року та від 15.09.2006 року відмовлено (а.с. 41-46). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір'ю позивача та знає, що у травні 2005 року [PERSON] взяв гроші у її сина, уговорив його дати їх йому, пообіцяв, що батько його дружини з м. Києва привезе машину. Після поїздки до м. Києва виявилося, що [PERSON]не є батьком його дружини, а є співмешканцем його тещі, якій підтвердив, що гроші в нього. У Києві [PERSON]віддав 1300 доларів США, обіцяв повернути іншу суму, однак до теперішнього часу не повернув. Допитаний свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що займається продажем товарів на ринку неподалік від місця торгівлі позивача, чув розмову, під час якої [PERSON] поручився перед [PERSON] за [PERSON] щодо придбання автомобіля. Свідок [PERSON]у судовому засіданні показав, що він є родичем [PERSON], 20.11.2005 року був на хрестинах дочки [PERSON], чув крики з коридору як мати [PERSON] погрожувала, що всіх переріжемо, проклянемо, дані погрози вони сприймали реально. Знає, що у [PERSON] були наміри придбати авто; коли брали розписку, батько [PERSON] умовляв дати розписку. Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що він є приятелем [PERSON] та чув, як він та [PERSON] обговорювали покупку автомобіля, знає, що частину грошей передавали потягом, також [PERSON] та [PERSON]приїздили до [PERSON] за останньою частиною грошей, зустрічалися разом. Стосовно погроз з боку родини [PERSON] показав, що бачив списані погрозами двері квартири [PERSON] чув постійні телефонні дзвінки. Відносно обставин написання [PERSON] розписки пояснив, що знає про це тільки з його слів, бачив у вікно, присутнім при цьому не був. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] склалися правовідносини по виконанню договору позики, підтвердженого розпискою, яку суд вважає дійсною, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як встановлено перевірками працівників Красногвардійського РВ ГУ МВС України в АР Крим та вбачається з пояснень свідків, допитаних під час судового розгляду справи, [PERSON] розписку давав добровільно без будь-якого примусу, без застосування фізичного чи психологічного впливу з боку [PERSON] чи членів його родини. Постанови про відмові у порушенні кримінальних справ не оскаржені. Оскільки [PERSON] у даній розписці підтвердив отримання грошей від [PERSON] у письмовій формі та прямо зазначав про це у судовому засіданні, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання розписки недійсною задоволенню не підлягають. У своєму додатковому позові про уточнення позовних вимог позивач [PERSON] відійшов від вимог про стягнення з відповідача [PERSON] грошей за договором поруки, вважаючи його та відповідача [PERSON] солідарними боржниками, які не виконали взяті на себе зобов'язання, передбачені у розписці. У відповідності ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу, був укладений представленою позивачем письмовою розпискою (а.с. 11, 22), одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Як вбачається з пояснень позивача, відповідача [PERSON], висновків органів внутрішніх справ за результатами перевірок за заявами сторін, [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у розмірі 9000 доларів США для передачі їх [PERSON], якій у свою чергу підтвердив отримання вказаних грошей (а.с. 8, 20, 42, 45). У відповідності до розписки від 20.11.2005 року, яку суд вважає дійсною, [PERSON] отримав від [PERSON] 10 травня 2005 року гроші в сумі 7700 доларів США та зобов'язався їх повернути у 2 тижні, однак своїх зобов'язань не виконав. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення не мають. Згідно зі ст.ст.540-541 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У відповідності до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON]дійсно є солідарними боржниками за договором позики, оскільки предмет зобов'язання є неподільним, взяті на себе зобов'язання відповідачі до теперішнього часу не виконали, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача з відповідачів судові витрати, підтверджені документально, а саме: витрати по сплаті судового збору, витрати на ІТЗ та комісійний збір у розмірі 413,78 грн (а.с. 2-4), витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2250 грн (а.с. 9, 52). Також суд враховує положення ч.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, яким встановлено, що позови про визнання угод недійсними оплачуються державним митом залежно від вартості відшукуваного майна або розміру грошових сум, обумовлених угодою, та вважає за необхідне також стягнути з позивача за зустрічним позовом [PERSON] у доход держави недоплачений ним судовий збір у розмірі 370,20 грн та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 22,50 грн.

Outcome: approved