Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка просить стягнути з відповідачів солідарно на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй вчиненням злочину щодо неї 28 січня 2007 року, а саме навмисним заподіянням відповідачами їй легких тілесних ушкоджень за місцем проживання, мотивуючи тим, що від злочинних дій відповідачів вона терпіла фізичний біль, була ображена і принижена такими діями, фізично і душевно страждала, погіршився її стан здоров»я. Відповідачі позов не визнали, пояснили, що вказаних позивачкою дій не вчиняли, тілесних ушкоджень їй не завдавали, не оспорювали самого факту конфлікту, пояснили, що навпаки позивачка розпочала конфлікт, палкою вдарила відповідачку, за яку вступився відповідач, що тілесні ушкодження причинила позивачка відповідачці, і що саме відповідачці викликали швидку допомогу, а приводом звернення позивачки до суду стала неприязнь позивачки і її представника до відповідачів, між якими давно виникли конфліктні стосунки. З пояснень сторін у даному судовому засіданні, показань свідка Дуднікова, досліджених матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON]., [PERSON] за ч. 1 ст.125 КК України, а також з акту суд.мед.обстеження, постанови про відмову у порушенні кримінальної справи встановлено наступне: Постановою Артемівського РО від 4.02.2007р. відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON]. і [PERSON] за ознаками ст..296 КК України - за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] 28.01.2007р. по [ADDRESS]; підставою такого рішення було встановлення відсутності в діях вказаних осіб ознак хуліганства, і наявність ознак скарги приватного звинувачення, за якими згідно ст..27 КПК України досудове слідство не проводиться. Разом з тим даною постановою встановлено факт заподіяння тілесних ушкоджень подружжям Резвіних [PERSON] 28.01.2007р. на грунті спорів стосовно прав власності на будинок, в процесі виниклого конфлікту. Постановою Артемівського райсуду м. Луганська від 30.05.2007р. порушено кримінальну справу у відношенні [PERSON]. і [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, за скаргою приватного обвинувачення, яку подала до суду [PERSON]. 21.02.2007р. Згідно скарги потерпілої і відповідно даній постанові суду [PERSON]. і [PERSON]. були звинувачені в тому, що 28.01.2007р. за адресою [ADDRESS], причинили потерпілій [PERSON] легкі тілесні ушкодження, а саме [PERSON]. нанесла удари кулаками по голові, вирвала пучок волосся, а [PERSON]. вдарив кулаком по голові. З акту суд.мед.обстеження вбачається, що легкі тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON],-у вигляді двох крововиливів в лобній області зліва, крововилив з ссадниною в лобній області справа. Постановою Артемівського райсуду м. Луганська від 21.06.2007р. провадження у даній кримінальній справі закрито у зв'язку з застосуванням амністії, за п.б ст..1 Закону України «Про амністію» від 9.06.07р. З протоколу судового засідання, в якому вирішувалось судом дане питання, з долучених до справи письмових заяв підсудних вбачається, що вони погодились на застосування амністії, що наслідки її застосування підсудним роз'яснено. Дана постанова є чинною; закриття справи з амністії є нереабілітуючою обставиною, тому факт скоєння вказаного злочину вважається встановленим - в даному випадку в порядку кримінального судочинства. Таким чином встановлено, що 28.01.2007р. відповідачі навмисно заподіяли позивачці легкі тілесні ушкодження в області голови. Ствердження відповідачів, що даних дій вони не вчиняли, є необґрунтованим, даний факт вважається доведеним, і в даному випадку постанова суду про закриття справи за нереабілітуючими обставинами має преюдиціальне значення, а факти, встановлені в кримінальній справі, не можуть піддаватись сумніву, а тим більше спростовуватись в цивільній справі. Згідно ст..1167, 1168 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ЦПК України і ст.64, 27 КПК України обов'язок по доказуванню розміру шкоди покладено на позивача (потерпілого в справах приватного звинувачення). З акту суд.мед.обстеження, з показань свідка, з показань позивачки, допитаної свідком, суд вважає встановленим сам факт заподіяння позивачці моральної шкоди винними діями відповідачів, а саме заподіянням тілесних ушкоджень і застосуванням фізичної сили. Для розміру моральної шкоди має значення вік позивачки (1931р.н.), наявність родинних стосунків (відповідачі є сином і невісткою). Моральна шкоди, на думку суду і в межах заявлених позовних вимог, полягає в погіршенні на певний час самопочуття, враховуючи, що пошкодження заподіяні в голову, в фізичному болю, завданому під час побиття, в приниженні і образі, що не могло не викликати фізичних і душевних страждань позивачки. Разом з тим, позивачка не довела, що суттєво погіршився її стан здоров»я і наступили для неї вказані нею небажані наслідки, що було викликано розлад здоров»я, враховуючи висновки експертизи, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження звернення до медичних установ і щодо наявності вказаних позивачкою наслідків. Той факт, що свідок Дудніков консультувався у лікарів стосовно необхідних ліків, і позивачка займалась самолікуванням, не може вважатись доказом на підтвердження розладу здоров»я у вказаній позивачкою ступені. Таким чином, у відповідачів виникло зобов'язання по відшкодуванню заподіяної з їх вини потерпілій моральної шкоди, передбачене ст. 1167 ЦК України. Оскільки винні дії виконані відповідачами в межах одного злочину, моральну шкоду завдано їх спільними діями, оскільки не можна розмежувати шкоду і наслідки, які наступили від дій кожного з винних осіб, і оскільки позивачка наполягає на солідарній відповідальності обох відповідачів, у відповідності до ч.1 ст.1190 ЦК України доцільним є покладення на відповідачів солідарного обов'язку по відшкодуванню завданої шкоди. Враховуючи характер негативних наслідків, які наступили від винних дій відповідачів для позивачки, ступінь її моральних страждань, суд визначає компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Outcome: partial