Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-04 00:00:00

29 листопада 2007 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ВАТ «Електропівденмонтаж-3» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 1 934 грн. 95 коп., заборгованості по витратам на відрядження в розмірі 975 грн. 13 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 1572 грн. 84 коп. та моральної шкоди в розмірі 350 грн. В позовній заяві зазначено, що з 9 вересня 2002 року по 10 жовтня 2007 року він перебував з відповідачем в трудових відносинах, працюючи на посаді автослюсаря 5 розряду. 10 жовтня 2007 року позивач звільнилася за власним бажанням, однак остаточного розрахунку з нею не було проведено. Позивач зазначає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він зазнав у зв'язку з невиплатою заробітної плати, у зв'язку з чим він вимушений був додавати додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав частково в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2007 року по 28 листопада 2007 року в розмірі 1572 грн. 84 коп. та моральної шкоди в розмірі 350 грн. При цьому пояснив, що заборгованість по заробітній платі та витратам на відрядження була ним отримана наприкінці листопада 2007 року. В судовому засіданні представник відповідача ВАТ „«Електропівденмонтаж-3» Младенова Л.О. позов визнала частково в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, в частині моральної шкоди позовні вимоги не визнала. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ВАТ „Електропівденмонтаж-3” 9 вересня 2002 року на посаду автослюсаря 5 розряду. 16 жовтня 2007 року [PERSON] був звільнений з посади машиніста бульдозера 6 розряду по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 3, 5). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Станом на 16 жовтня 2007 року виплата [PERSON]належних сум не була проведена, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримку по день фактичного розрахунку, який складає: За період з 16 жовтня 2007 року по 28 листопада 2007 року - 960 грн. 17 коп.(середня заробітна плата в місяць): 22 дні (середня кількість робочих днів) х 36 робочих днів за період затримки розрахунку = 1 571 грн. 18 коп. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові їх його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги положення наведеної вище норми та співвідношуючи її встановленими фактами, з урахуванням проведеного остаточного розрахунку з позивачем лише 30 листопада 2007 року, суд вважає, що доводи позивача щодо завдання моральної шкоди цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню відповідачем частково в розмірі 200 грн. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відповідно до зі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial