Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-25 00:00:00

03.07.2007 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, вказуючи, що 30.12.2005 року його тесть [PERSON] придбав для його сина [PERSON], 1993 року народження, в [PERSON], яка виїхала на постійне місце проживання в Германію, 43/100 частини житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS]по сусідству із [ADDRESS], в якому мешкає сім я [PERSON]і власником, якого є [PERSON] Відповідачі постійно чинять перешкоди для користування власністю, зокрема в підвал будинку зливають воду і побутові відходи, підвал закидали різним сміттям, закрили прохід повз будинок зі сторони вул.. Свято-Миколаївської, влаштувавши огорожу із залізобетонних плит на вул.. Свято-Миколаївській, а з тильної сторони влаштували шиферну огорожу на фундаменті його розібраного будинку, з північної сторони спорудили веранду, закривши нею прохід, а кришу веранди запустили аж на дім сина, частково пошкодивши шифер будинку. Всі ці дії вони чинять всупереч діючим правовим нормам, правилам містобудування, порушуючи вимоги земельного кодексу, закону України «Про землеустрій», без належної технічної документації, з порушенням норм Закону України «Про власність», чим створили йому та його синові перешкоди в користуванні власністю - житловим будинком, оскільки вони не можуть обійти будинок з північної сторони, зробити деякий ремонт стін, криші. З метою усунення порушень закону вони зверталися в різні інстанції, зокрема в Шаргородську міську раду, санстанцію та райраду, але питання не вирішується. Питання щодо розмежування Шаргородською міською радою вирішено без його участі та без погодженням з ним, що законом не передбачено, що слідує з листа Шаргородської міськради від 20.04.2007 року він дізнався про те, що [PERSON] 02.10.2006 року виготовила Державний акт на право приватної власності на землю. Отже, зі сторони Шаргородської міської ради мають місце певні маніпуляції, обман, порушення та невиконання закону. Усунення перешкод можливе при демонтажу огорожі, веранди та шиферної огорожі, що побудована на фундаменті його будинку на вул.. Свято-Миколаївській та з тильної сторони будинку. Відповідно до ст. 26 п. 34, ст.. 31 п. 6 пп. «б», п. 9 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», регулювання земельних відносин та надання дозволу на спорудження об єктів є виключною компетенцією Шаргородської міської ради, а тому просить позов задоволити. 26.12.2007 року [PERSON] подав в суд додаткову позовну заяву про зміну позовних вимог в сторону збільшення та стягнення на його користь шкоди, усунення перешкод в користуванні власністю та визнання не дійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, вказуючи, що в ході судового розгляду справи він неодноразово звертався письмово до Шаргородської міської ради із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки біля придбаного для його малолітнього сина будинку в [ADDRESS]і отримав від неї відповідь про те, що питання буде вирішено, а відповіді йому не потрібно надавати через те, що його син малолітній і йому стало відомо, що з такими же заявами до міськради звертався колишній відповідач [PERSON], який [INFO]помер, але 20.07.2006 року міська рада прийняла рішення про затвердження технічної документації та видачу Державних актів на право власності на земельні ділянки. Це рішення йому направлене лише 13.09.2007 року, хоча він просив направити його значно раніше ще з травня 2006 року і являється незаконним, оскільки з ним, як власником сусіднього будинку [PERSON] не було погоджено меж. А замість нього, в ході збору документації поставила підписи міська рада, яка не є сусідом так, як її адміністративний будинок знаходиться по [ADDRESS]створивши при цьому конфліктну ситуацію між сусідами. При цій ситуації зовнішні межі приватної земельної ділянки [PERSON] співвпадають зовні з трьох сторін (із заходу, півночі та сходу) з контурами стін будинку його сина і він з трьох сторін не може підійти до будинку щоб поремонтувати його, зробити притиральні роботи тощо, тобто підтримати власність сина в належному стані. Демонтаж бетонної огорожі на [ADDRESS]та розбір огорожі з шиферу, побудованої на фундаменті з тильної сторони [ADDRESS], на якому самої будівлі вже давно не існує потрібно для проходу повз стіни будинку з тильної сторони частини будинку його сина та до його північної сторони. Зовнішні стіни веранди розташовані на відстані 40 см. від стін його будинку і збудовані з грубим порушенням правил забудови (ДБН), через, що він просить прийняти рішення про відновлення становища, яке існувало до їх забудови. Крім того при будівництві веранди [PERSON] пошкодили та побили на його будинку 6 листів шиферу, вартістю по 29 грн. за лист та вартістю робіт в 60 грн. так, як будівлі знаходяться близько одна від одної і вони його шифер побили, а свій шифер на веранді запустили під покрівлю його будинку і вся вода з покрівлі та веранди стікає в його будинок. Внаслідок чого будинок з боку веранди руйнується та розвалюється, а зробити ремонт через відсутність доступу він не має можливості. При будівництві веранди [PERSON] також розвалили вугол будинку його сина з північно-західної сторони, розібравши каміння стін з північної та західної сторін на площі 2 квадратних метри, завдавши йому шкоду на 200 грн., на загальну суму 534 грн. З північної сторони стіни будинку [PERSON] складують дрова та вугілля, якими закрили вентиляційний люк будинку внаслідок чого в підвалі будинку появилася сирість, що призводить до руйнування і створюють для нього перешкоди в належному використані будинку, порушуючи протипожежні та добросусідські правила й санітарні норми, а тому просить суд позов задоволити. Ухвалою Шаргородського районного суду від 27 грудня 2007 року провадження по справі в частині вимог до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю закрито у зв'язку із смертю відповідача. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і суду пояснив про те, що на його думку дійсно відповідачка [PERSON] перешкоджає користуватися житловим будинком його сина так, як з тильної сторони будинку побудувала огорожу, через що не має доступу до тильної сторони будинку. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги свого довірителя і суду пояснили, що на їх думку є всі підстави для задоволення позову, оскільки через шиферну та бетонну огорожі збудовані позивачкою та її покійним чоловіком позивач та його довіритель [PERSON] немали можливості доступитися до тильної сторони будинку, в зв'язку з чим [PERSON] прийшлося самовільно знести частину цієї огорожі, крім того виділення позивачці у приватну власність земельної ділянки було проведено без погодження з власниками [ADDRESS], що призвело до порушення їхніх прав. До того ж при будівництві веранди [PERSON] пошкодили на будинку їх довірителя шифер та запустили кінці листів шиферу на веранді на покрівлю будинку довірителя, внаслідок чого вода руйнує стіну будинку. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала і суду пояснила про те, що вона заперечує проти їх задоволення так, як веранду було придбано разом з будинком в 1995 році і так, як вона була дерев янна то вони з чоловіком в 1998-1999 роках її перебудували на камінну, а огорожу, яка була предметом позову представник відповідача [PERSON] самовільно розібрав. Крім того Державний акт про право власності їй було видано на підставі рішення Шаргородської міської ради після погодження меж земель із власником земель Шаргородською міською радою. До того ж на її думку позивач та його представники не довели суду про те, що придбані ними, а не [PERSON], 43/100 умовні частини житлового будинку дійсно межують з її будинком, оскільки фактично наявна частина жилого будинку має камінний матеріал, а не глинобитні стіни, що зазначено в договорі та становить 47,39/100 жилого [ADDRESS] і зазначено наявність кімнат, а не всього будинку. Представник відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що він не згідний на їх задоволення, поскільки вважає, що позивач та його представники доводів про те, що його довірителька [PERSON] перешкоджає позивачу в користуванні власністю суду не навели так, як відсутні докази про наявність визначеної частки в натурі у власності в малолітнього сина їх довірителя, оскільки [PERSON] придбав умовну частину будинку і технічна документація на будинок відсутня, частина будинку належала іншій особі, в нього викликають сумніви також інші умови оформлення договору купівлі - продажу будинку. Представник співвідповідача Шаргородської міської ради Шейгець Н. І. також позовні вимоги не визнала, поскільки вважає, що земельну ділянку оглядали компетентні люди і є не скасоване рішення Шаргородської міської ради про видачу Державного акту на землю. Заслухав позивача та представників сторін, роз'яснення спеціаліста, оглянув матеріали справи та додаткові матеріали в їх сукупності суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити так, як доказів про вчинення відповідачкою [PERSON] перешкод в користуванні позивачем власністю та завдання йому матеріальної шкоди, а також про наявність підстав для визнання Державного акту про право власності на земельну ділянку суду не представлено і їх не було здобуто в судовому засіданні, оскільки представленні суду письмові докази у вигляді актів санітарного лікаря Шаргородської райСЕС від 21.07.2006 року; від 09.08.2006 року; від 13.10.2006 року (а.с. 9,10,13,14); лист начальника відділу містобудування та архітектури № 198 від 04.10.06 року (а.с. 11) суд оцінює критично і до уваги не приймає так, як вони суперечать чинному законодавству та зібраним по справі доказам. Так, з актів санітарного лікаря райСЕС від 21.07.2006 року та 09.08.2006 року в сукупності слідує, що санітарним лікарем було запропоновано чиновнику скарги [PERSON] очистити підвал від сміття та прилеглу територію з заходу будинку, рішити питання відведення ливневих вод від стіни будинку гр.. [PERSON] та рішити питання зносу паркана з проїзної частини вулиці, а також забрати дрова та другий хлам з під стіни будинку гр.. [PERSON], оскільки підземний хід під будинком заповнений різного роду сміттям, як побутового так і будсміттям; веранда побудована без усіх узгоджень, як санітарної так і другої служб району майже впритул до стіни будинку гр.. [PERSON]; шифер підірваний і дощові води фактично стікають на стіну (порушено, як санітарні так протипожежні розриви). Із західної сторони до будинку заявника скарги під саму стіну знесено різного роду будматеріали, сміття. З південної сторони стіна в декількох місцях дала тріщини і знаходиться в аварійному стані. З вулиці Свято-Миколаївської до будинку підведений залізобетонний паркан, яким занято метра два проїзної частини дороги вул.. Свято-Миколаївської. Зі сторони чиновника скарги порушені ст..ст. 18, 22, 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Попадання стічних вод під будинок неможливо встановити із-за заповнення підвалу сміттям. Дані акти суперечать ст.. 41 чч. 1, 3 Закону України «Про забезпечення санітарно епідеміологічного благополуччя населення» та п. 10 пп. 15 «а», 12 пп. «а» Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1999 року № 1109 та зібраним по справі доказам, зокрема не зазначено конкретної посади та повноважень лікаря, оскільки складати акти про порушення передбачені ст.. 42 КУАП мають право головний санітарний лікар та лікарі гігієністи та епідеміологи. Не зазначено яким чином саме відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] чи неповнолітньому власнику будинку [PERSON] користуватися жилим будинком по [ADDRESS]оскільки в актах чиновником скарги вказаний [PERSON], проти якого провадження по справі закрито в зв язку із його смертю, а прізвище відповідачки в цих актах взагалі відсутнє. До того ж скаржник [PERSON] не представив суду доказів про наявність в нього повноважень на звернення із даними скаргами в інтересах власника будинку так, як при купівлі-продажу будинку він представляв інтереси продавця будинку [PERSON] і довіреності від батьків неповнолітнього власника будинку не надав. В акті перевірки дотримання санітарного законодав-ства від 03.10.2006 року, зазначено про те, що про виявленні порушення з боку [PERSON] та [PERSON] стало відомо зі скарги [PERSON], що взагалі ставить під сумнів достовірність виявлених і зазначених в попередніх актах даних. З листа № 198 від 04.10.2006 року начальника відділу містобудування та архітектури Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області слідує, що інспекція державного архітектурно-будівельного контролю відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації встановила що факти наведені в скарзі дійсно мали місце у вигляді самовільного влаштування [PERSON] огорожі з бетонних плит по вул.. Свято-Миколаївській перед своїм будинком та закриття проходу між своїм будинком та будинком [PERSON] та доступу до північної сторони будинку, що є грубим порушенням будівельних норм, якщо врахувати, що відстань між житловими будинками [PERSON] та [PERSON] зі сторони вул.. Свято-Миколаївської менше 1 м. то прохід між будинками повинен бути спільним так, як відповідно до ст.. 2.20 ДБН 79-92 конструкції будинків та споруд, що виступають не повинні перетинати межі сусідніх ділянок, а дах будинку [PERSON] врізається в житловий будинок [PERSON], а тому [PERSON] було рекомендовано зняти огорожу проти житлового будинку [PERSON] та надати йому вільний доступ до проходу між їхніми будинками для обслуговування свого житлового будинку. Разом з тим суду не представлено доказів, на підставі яких було проведено перевірку і складено цього листа та не зазначено конкретних обставин перевірки, тобто дати перевірки фактів, точної адреси учасників спору та їхні повноваження і прізвища, а також їхнє відношення до відповідачки по справі [PERSON], оскільки її прізвище в листі взагалі відсутнє, що також викликає сумнів в достовірності та об'єктивності даного листа. Суд також не може прийняти до уваги переписку між [PERSON] та Шаргородською міською радою та звернення до інших органів, як докази підтверджуючі позовні вимоги, оскільки воа суперечить зібраним по справі доказам, представник позивача [PERSON] не представив доказів підтверджуючих його повноваження на звернення до Шаргородської міської ради та інших органів від імені неповнолітнього [PERSON] за вирішенням спірних питань, листи - відповідді на звернення [PERSON] не суперечать чинному законодавству, в тому числі Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 15 - 22). Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права і відшкодування завданих збитків, хоч би ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. В судовому засіданні встановлено, що на даний час перешкод в користуванні позивачем [PERSON]. належною йому власністю у вигляді жилого будинку по [ADDRESS] з боку відповідачки [PERSON] не має, оскільки шиферну огорожу, яка проходила з тильної сторони [ADDRESS] та частину бетонної огорожі на вул.. Свято-Миколаївській представником позивача [PERSON] було знесено, а дрова та хлам перенесено в інше місце. Будівництво веранди будинку відповідає вимогам п. 2.20 ДБН 79-92, з якого слідує, що конструкції будинків та споруд , що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок так. як вона збудована на присадибній земельній ділянці відповідачки і її конструкції, в тому числі дах, не перетинають межі земельних ділянок, а навпаки дах жилого будинку [PERSON] перетинає межу земельної ділянки відповідачки [PERSON] До того ж позивачем та його представниками не було суду доведено про те, яка саме частина жилого будинку належить на праві власності неповнолітньому [PERSON], оскільки його Батьки [PERSON] та [PERSON] придбали лиш 43/100 частини жилого будинку по [ADDRESS]яка складалася з шести житлових кімнат, збудованих з глинобитних стін, загальною площею 113,31 кв.м., житловою площею 81,36 кв.м., в той час як в наявності є частина будинку загальною площею 53,7 кв.м., виведена з камінного матеріалу, чого не заперечують сторони та їх представники. Що підтверджується показами сторін та їхніх представників, протоколом про окремі процесуальні дії від 20.03.2008 року, , договором купівлі-продажу жилого будинку, державним актом про право власності на земельну ділянку та план-схемою земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS], роз ясненнями спеціаліста [PERSON] (а.с. 8; 12; 39-42; 122; ). Крім того, відповідно до ст.. 376 ч. 7 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила самовільне будівництво, провести відповідну перебудову, а якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню. Вимог про перебудову веранди або її знесення органи державної влади або органи місцевого самоврядування не заявили, а тому підстав для задоволення позову в цій частині також не має. Не знайшло в судовому засіданні свого підтвердження завдання відповідачкою [PERSON] позивачу матеріальної шкоди в розмірі 534 грн. внаслідок побиття шиферу під час будівництва веранди так, як доказів на підтвердження даного факту суду не представлено, оскільки доводи позивача та його представників [PERSON] та [PERSON] базуються на припущеннях і іншими доказами не підтверджуються. Довідка магазину «Комфорт-буд-сервіс» ПП [PERSON] про вартість одного листа шиферу у відсутності інших доказів про вину відповідачки у заподіянні шкоди внаслідок побиття шиферу не може бути прийнята до уваги, а тому суд дані докази оцінює критично і до уваги не приймає. Суд, також вважає, що не підлягає до задоволення позов в частині визнання не дійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданного [PERSON], оскільки даний Державний акт виданий на підставі рішення № 42 2-ої сесії 5-го скликання Шаргородської міської ради Вінницької області від 20 липня 2006 року «Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» і дане рішення не оспорено і не скасовано. Вказане рішення відповідає вимогам ст..26 ч. 1 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст..ст 12,116.118,121,186 Земельного Кодексу України, ст..ст. 19, 25-30 Закону України «Про землеустрій» та «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України». Суд, критично оцінює і до уваги не приймає доводи позивача та його представників щодо не законності видачі відповідачці Державного акту через відсутності погодження межі земельних ділянок із позивачем, оскільки вони суперечать чинному земельному законодавству та зібраним по справі доказам в тому числі: ст.. 83 ЗК України про те, що всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності перебувають у комунальній власності територіальних громад; ст.. 40 ЗК України, з якої слідує, що громадянам України для будівництва та обслуговування жилого будинку чи господарських будівель можуть передаватися у власність чи оренду земельні ділянки за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. Договору купівлі-продажу жилого будинку від 30.12.2005 року, де відсутні дані про розміри та купівлю-продаж земельної ділянки.

Outcome: dismissed