Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим із зазначеною позовною заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Визнати за ним право власності на будівлю [ADDRESS] у м. Ялта; - Зобов'язати КП Ялтинське БТІ зареєструвати за [PERSON] право власності на зазначений об'єкт нерухомості; - Зобов'язати Ялтинську міську раду передати [PERSON] зазначену будівлю в натурі. Позовні вимоги обґрунтовуються з підстав, що передбачені ст. 5 „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні”. Позивач наполягає на тому, що є спадкоємцем реабілітованого [PERSON], якому належав на праві власності зазначений будинок. Представники позивача просили суд задовольнити позовні вимоги із зазначених підстав. Представник відповідача Ялтинської міської ради проти позову заперечував, зазначивши, що належні докази, які б підтверджували належність спірного будинку, батьку позивача, в матеріалах справи відсутні, крім того, спірний будинок є зайнятий, його повернення в натурі є неможливим. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, також заперечувала проти позову, посилаючись на його безпідставність. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. У судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, його представників, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає з таких підстав. Як вбачається з витягу з протоколу № 21 засідання судової трійки НКВС Кримської АРСР від 29 листопада 1937 року, архівної довідки Державного архіву в Автономній Республіці Крим від 19 червня 2007 року, довідки Прокуратури АРК від 20 червня 2007 року, [PERSON], 1891 року народження, який мешкав у [ADDRESS], постановою судової трійки НКВС від 29 листопада 1937 року був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 58-10 КК РСФРР 1926 року, засуджений до розстрілу з конфіскацією майна, на підставі ст. 1 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні” вважається реабілітованим. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], а отже, і одним зі спадкоємців усього його майна за змістом ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 4 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні” реабілітовані особи поновлені в усіх громадянських правах. Вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою, що встановлено ст. 5 зазначеного закону. Позивач, посилаючись на ці норми, просить визнати за ним право власності на будівлю [ADDRESS] у м. Ялта, зобов'язати КП Ялтинське БТІ зареєструвати право власності на зазначений об'єкт нерухомості, а Ялтинську міську раду зобов'язати передати йому зазначену будівлю в натурі. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що будинок [ADDRESS] у м. Ялта, належав на праві власності батькові [PERSON] і є його можливість повернення в натурі. Так, з наданої представником Ялтинського КП БТІ літерної справи на зазначений будинок вбачається, що такий був зареєстрований згідно рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 18 березня 1955 року та переданий у володіння житлово-експлуатаційної організації. Та обставина, що будинок піддавався реконструкції зі збільшенням площі приміщень, свідчить про переробку основної речі. За змістом ст. 332 ЦК України перероблена річ є новою, тобто за жодних обставин не належала на праві власності [PERSON]. і не може належати його спадкоємцям. Крім того, у судовому засіданні сторони у відповідності до ст. 61 ч. 1 ЦПК України визнали, що на даний момент будинок є зайнятим. Зазначені висновки суду не можуть бути спростовані відомостями, які повідомили допитані судом свідки, оскільки вони є безвідносними до предмету доказування і не є тими засобами доказування, якими підтверджується обставини виникнення права власності на об'єкти нерухомості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). З урахуванням викладених обставин підстав для передачі будинку [PERSON]та реєстрації за ним права власності на об'єкт нерухомості немає. Оскільки за змістом ст. ст. 16, 392 ЦК України визнання права власності є способом захисту існуючого права, що не підтверджено належними доказами, суд відмовляє у задоволенні і цієї позовної вимоги. Таким чином, розглянувши справу в присутності сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши такі доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed