Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ «Акціонерна компанія Київводоканал» в якому просить визнати незаконним наказ Голови правління-генерального директора ВАТ «АК «Київводоканал» № 136-к від 07.05.2007 року «По особовому складу» про її звільнення з посади першого заступника головного бухгалтера Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал», поновити її на вказаній посаді у відповідача, стягнути з ВАТ «АК «Київводоканал» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2007 року до дня поновлення на роботі та відшкодувати на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді першого заступника головного бухгалтера Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал» у Відкритому акціонерному товаристві «Акціонерна компанія» «Київводоканал». Наказом Голови правління-генерального директора ВАТ «АК «Київводоканал» № 136-к від 07.05.2007 року «По особовому складу» позивача було звільнено із займаної посади. Своє звільнення позивач вважає незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що ліквідація Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал» була проведена посадовими особами ВАТ «АК «Київводоканал» з перевищенням їх повноважень, оскільки це виключна компетенція загальних зборів акціонерів товариства в силу закону незалежно від того, чи вони передбачені установчими документами акціонерного товариства. На думку позивача вирішення питань, віднесених згідно із законом до виключної компетенції загальних зборів, іншими органами товариства є перевищенням їхньої компетенції, що має наслідком визнання таких рішень недійсними. Позивач зазначає, що оскільки відсутнє рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «АК «Київводоканал» щодо реорганізації та ліквідації Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал», то накази Голови правління-генерального директора № 201 від 30.10.2006 року і № 209 від 06.11.2006 року щодо реорганізації та ліквідації Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал» є перевищенням їх компетенції та має наслідком визнання таких наказів недійсними. Крім того позивач посилається на те що, при її звільненні відповідачем було порушено також ст. 43 КЗпП України, оскільки ВАТ «АК «Київводоканал» не зверталось до профспілкового комітету ВАТ «АК «Київводоканал» «Наше право» щодо надання згоди на звільнення позивача. Також позивач зазначила, що відповідач, порушуючи її права у сфері трудових відносин шляхом звільнення позивача із займаної посади, завдав їй душевних страждань, приниження честі, гідності, а також ділової репутації, що є моральною шкодою, яку позивач оцінила у грошовому вимірі в розмірі 10 000 гринвень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяви, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку передбаченому цивільно-процесуальним законом, про причини неявки свого представника суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутності представника відповідача в заочному порядку, суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача і справа розглянута судом заочно на підставі наявних у справі доказав. Третя особа про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді першого заступника головного бухгалтера Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал». Наказом Голови правління-генерального директора ВАТ «АК «Київводоканал» № 136-к від 07.05.2007 року «По особовому складу» позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організаційній структурі ВАТ «АК «Київводоканал», які полягали у ліквідації Служби соціального розвитку та господарського забезпечення цього Товариства (а. с. 5). Згідно довідки профспілкового комітету ВАТ «АК «Київводоканал» від 02.10.2007 року, наданої на запит суду, позивач дійсно є членом профспілки ВАТ «АК «Київводоканал» «Наше право» з 22 червня 2005 року, а керівництво ВАТ «АК «Київводоканал» не зверталось до профспілки ВАТ «АК «Київводоканал» «Наше право» з клопотанням надання згоди на звільнення [PERSON] (а. с. 75-80). За нормою ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що позивач у встановленому законом порядку була позбавлена членства в профспілці ВАТ «АК «Київводоканал» «Наше право». Таким чином, що на час звільнення позивача із займаної посади відповідач, всупереч вимогам вищенаведеної норми ч. 1 ст. 43 КЗпП України, не звертався до профспілкового комітету «Наше право» ВАТ «АК «Київводоканал» із вимогою надати згоду на звільнення позивача із займаної посади. Під час розгляду справи судом, за аналогією з ч. 9 ст. 43 КЗпП України, було зупинено провадження у справі та направлено відповідні запити про надання згоди на звільнення відповідачем [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням профспілкового комітету «Наше право» ВАТ «АК «Київводоканал», оформленого протоколом № 9 від 07.11.2007 року (витяг а. с. 134-135) було відмовлено у наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади першого заступника головного бухгалтера Служби соціального розвитку та господарського забезпечення ВАТ «АК «Київводоканал» за п. 1 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 КЗпП України, була звільнена з роботи без згоди профспілкового комітету «Наше право» ВАТ «АК «Київводоканал» який під час розгляду справи відмовив у наданні такої згоди, а тому звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу голови правління - генерального директора ВАТ «АК «Київводоканал» № 36-к від 07.05.2007 року слід вважати незаконним, а позовні вимоги в частині визнання наказу голови правління - генерального директора ВАТ «АК «Київводоканал» № 36-к від 07.05.2007 року про звільнення позивача недійсним обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, оскільки позивач була звільнена без законної на те підстави, суд приходить до висновку, що її слід поновити на роботі на попередній посаді та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.05.2007 року по 19.02.2008 року, що обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року і становить 23061 гривню 37 копійок. Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться ним у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань. Відповідач, порушуючи своїми діями, пов'язаними із незаконним звільненням позивача, завдав останній моральну шкоду, яка виразилася в душевних переживаннях позивача з приводу порушення її трудових прав, а тому, суд приходить до висновку, що з урахуванням характеру і тривалості моральних страждань позивача, для відшкодування завданої їй моральної шкоди з відповідача слід стягнути грошову компенсацію в розмірі 1000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов частково з відповідача на користь держави підлягають стягненню 30 гривень у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір в розмірі 239 гривень 11 копійок, а всього судові витрати у сумі 269 гривень 11 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial