Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про відшкодування майнової та моральної шкоди. Заяву мотивують тим, що 5 листопада 2005 року [PERSON] керував за дорученням від [PERSON], громадянки Республіки Білорусь, автомобілем «Ніссан-Максіма» і був незаконно затриманий працівниками Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області. [PERSON], військовослужбовця Держприкордонслужби України, витягнули з автомобіля, нанесли тілесні ушкодження, повідомили, що він п'яний, завезли на службовому автомобілі в приміщення районного відділу. В цей час [PERSON] перебувала у м. Луцьку в приміщенні УМВС України у Волинській області, де написала заяву про незаконне затримання її сина - [PERSON] і зникнення грошей в сумі 13 000 доларів США. Після прибуття у смт. Ратне вимагала разом з адвокатом у чергового Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області зустрічі (побачення) з [PERSON] на що отримала відмову від чергового у грубій формі. В ході затримання у [PERSON] силою забрали два ключі від автомобіля і працівники Ратнівського РВ особисто доставили автомобіль з місця затримання с Заброди в смт. Ратне, в результаті чого з автомобіля зникло 13 000 доларів США, що станом на 5 листопада 2005 року складає 65 000 грн. 6 листопада 2005 року [PERSON] відпустили з камери тимчасово затриманих Ратнівського РВ і повідомили, що адмінматеріали про керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння будуть спрямовані в суд. З особистих речей повернули документи і один ключ запалення до автомобіля. В подальшому неодноразово звертався до керівництва Ратнівського РВ з вимогою повернути автомобіль та спеціальний ключ запалення. 5 лютого 2007 року автомобіль «Ніссан-Максіма» був повернутий [PERSON] без ключа запалення у пошкодженому і неробочому стані. За період незаконного перебування автомобіля на території Ратнівського РВ сума матеріальних збитків в результаті пошкоджень автомобіля складає 28110,61 грн., оскільки на момент затримання і вилучення автомобіль був технічно справний. 2 За період з 5 листопада 2005 року по червень 2007 року [PERSON] ніс витрати, пов'язані з поїздками в суди, органи прокуратури та міліції на пальне, квитки на потяг, проживання в готелі на суму 5473,73 грн. Витрати на правову допомогу складають 4000 і 5000 грн. відповідно. Крім того, [PERSON] заподіяна моральна шкода. В сім'ї порушився нормальний ритм життя, оскільки автомобіль необхідний для роботи, а він перебуває в пошкодженому стані на стоянці. Після затримання та поміщення в камеру тимчасово затриманих переніс психологічний шок, став знервований, постійно переживає. В ході проходження лікарської комісії у м. Львові позивачу [PERSON] поставили діагноз - аритмія серця. Відмови повернути автомобіль протікали в грубій формі. Змушений був відвідувати юридичну консультацію, експертів, самостійно займатися ремонтом автомобіля, відповідно нести додаткові витрати, які не були заплановані. Крім того, в автомобілі знаходилась значна сума грошей його батьків, які не повернуті, що призводить до конфліктів у сім'ї. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 50 000 грн. [PERSON] заподіяна моральна шкода у зв'язку з порушенням нормального ритму життя. Після затримання сина перенесла психологічний шок, стала знервованою, постійно переживає. Змушена була їздити на усі судові засідання що стосувалися сина, погіршився зір на нервовому грунті, у сина погіршився стан здоров'я, він був змушений перевестися на роботу у іншу область, а тому моральну шкоду оцінює в 50 000 грн. Просили суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] 28100 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля, 358 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 5473,73 грн. грн. матеріальних витрат, 9950 грн. витрат на правову допомогу, 65 000 грн., які зникли з автомобіля. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 14 грудня 2007 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Ратнівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області. Ухвалою суду від 16 січня 2008 року до участі в даній цивільній справі в якості співвідповідача залучено Державне казначейство України, а також в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору співробітників Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що неправомірними діями працівників Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області йому заподіяно майнову та моральну шкоду. Після незаконного затримання був змушений перевестися по службі у іншу область, погіршився стан його здоров'я. Перед його затриманням він був знайомий з деякими працівниками Ратнівського РВ, оскільки тривалий час перед тим проходив службу у Ратнівському районі в органах Держприкордослужби, а тому в силу своїх службових обов'язків спілкувався з працівниками органів внутрішніх справ. Тобто, на час його затримання працівникам Ратнівського РВ було достовірно відомо його особу, факт проходження ним військової служби. Просить суд стягнути з належного відповідача заявлені ним у позовній заяві суми у відшкодування заподіяної йому майнової та моральної шкоди. Позивач [PERSON] позов підтримала, суд пояснила, що неправомірним діями, пов'язаними із незаконним затриманням її сина [PERSON], їй заподіяно моральну шкоду. На початку листопада 2005 року її чоловік приїжджав у смт. Ратне і передав [PERSON] гроші в сумі 13 000 доларів США, з яких 12 000 доларів було отримано у зв'язку з продажем мікроавтобуса «Тойота». За вказані кошти [PERSON] мав купити 3 автомобіль. Кошти за надання правової допомоги, згідно квитанцій на її ім'я, сплачувала від імені [PERSON], якому і надавалася правова допомога. Не має заперечень щодо стягнення коштів за правову допомогу на користь [PERSON] Просить суд стягнути з належного відповідача заявлену в позовній заяві суму у відшкодування заподіяної моральної шкоди. Представник УМВС України у Волинській області Бутейко М.М. в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити в його задоволенні. Представник Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] позов не визнав, просить відмовити в задоволенні позову, вважає, що дії працівників РВ були правомірними. Представник Держказначейства України Гережун Н.Д., позов не визнала, просить суд відмовити в його задоволенні. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], просить суд відмовити в задоволенні позову, свої дії вважає правомірними. Заслухавши пояснення позивачів, представників відповідачів, третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також постанови Ратнівського районного суду Волинської області від 17 березня 2006 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 4 липня 2006 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4 грудня 2007 року, судом встановлено, що 5 листопада 2005 року [PERSON] керував автомобілем «Ніссан-Максіма», 1996 року виготовлення, темно-червоного кольору, реєстраційний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] мешканка с. Леликово Кобринського району Брестської області. Вказаний автомобіль зареєстрований органами ДАІ Республіки Білорусь і перебуває на обліку там же, що стверджується посвідченням про реєстрацію від 23 грудня 2003 року (а.с. 85). В с Заброди Ратнівського району близько 14 год. 20 хв. був зупинений інспектором дізнання ДАІ Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області [PERSON], у зв'язку з тим, що у інспектора виникла підозра в тому, що водій керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] було затримано із застосуванням заходів фізичного впливу, що виразилося в загинанні рук за спину та примусовій посадці в службовий автомобіль. При затриманні, крім [PERSON] були присутні працівники Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області: міліціонер-водій [PERSON], старший дізнавач [PERSON], оперуповноважений СМРВ ДСБЕЗ [PERSON], помічник дільничного інспектора [PERSON]. Після того, доставлено [PERSON] в Ратнівську ЦРЛ, де було проведене обстеження на предмет вживання алкоголю. 5 листопада 2005 року інспектор [PERSON] склав на [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та протокол огляду та затримання автомобіля «Ніссан-Максіма». Старший дізнавач [PERSON] склав протокол вилучення з автомобіля наступних речей: камуфльований бушлат, курточка, кітель з погонами капітана Держприкордослужби, берет, фуражка, зимова шапка, галстук. В кітелі знаходилось посвідчення про відрядження капітана [PERSON]. Того ж дня старший дільничний [PERSON] склав протокол про адміністративне правопорушення на [PERSON] за ст. 173 КУпАП, даний адмінматеріал 7 листопада 2005 року начальником Ратнівського РВ відповідно до ст. 15 КУпАП було направлено начальнику Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України. З січня 2006 року прокурором Ратнівського району винесено постанову про порушення провадження про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 185 КУпАП. 4 Після проведення особистого огляду та огляду речей затриманого було поміщено в кімнату попереднього затримання, звідки був звільнений близько 9 години 6 листопада 2005 року. Постановою голови Ратнівського районного суду від 7 грудня 2005 року в притягненні до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 130 ч. 2 КУпАП відмовлено за недоведеністю скоєння ним зазначеного правопорушення, провадження в справі закрито (а.с. 101). Постановою Ратнівського районного суду від 17 березня 2006 року, яка набрала законної сили, визнано дії посадових осіб Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області, що полягають в затриманні та поміщенні в камеру попереднього затримання начальника групи-старшого інспектора прикордонного контролю «Заболоття» капітана [PERSON] 5 листопада 2005 року, неправомірними (а.с. 84). Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Крім того, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи, що відносно [PERSON] справа про адміністративне правопорушення була закрита провадженням; дії працівників міліції, що полягають в затриманні та поміщенні в камеру попереднього затримання, постановою суду, яка набрала законної сили, визнано неправомірними, у [PERSON] виникло право на відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи зазначені положення цивільного законодавства суд приходить до висновку, що слід визначити відшкодування моральної шкоди позивачеві [PERSON] у 2000 грн. З поданих квитанції вбачається, що за надання правової допомоги сплачено адвокату [PERSON] 4950 грн., адвокату [PERSON] - 5000 грн. (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що одразу після затримання правову допомогу [PERSON] надавав адвокат [PERSON]., зокрема, 6 листопада 2005 року о 0 год. 26 хв. звертався зі скаргою до начальника УМВС України у Волинській області на неправомірні дії працівників Ратнівського РВ; брав участь у розгляді справи за позовом [PERSON] до Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області про визнання дій неправомірними (а.с. 67, 98). Адвокат [PERSON] брав участь при розгляді вищевказаної справи в 5 касаційному порядку у Вищому адміністративному суді України, а також брав участь в судових засіданнях при розгляді даної справи. Відповідно до Граничних розмірів компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590, з урахуванням фактичного обсягу наданої юридичної допомоги слід визначити відшкодування сум, сплачених у зв'язку з наданням юридичної допомоги [PERSON] у 1 000 (одну тисячу) грн. Як вбачається з поданої позивачем [PERSON] довіреності від 13 грудня 2006 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності автомобілем марки «Ніссан-Максіма»,[NUMBER], 1996 року виготовлення, у відповідності з цим продавати автомобіль і укладати всі дозволені законодавством угоди, за винятком дарування, визначаючи у всіх випадках строки, суми та інші умови на свій розгляд, сплачувати страхові внески, отримувати страхове відшкодування, знімати автомобіль з обліку в органах ДАІ, та ставити його на облік, слідкувати за технічним станом автомобіля, проводити необхідний ремонт, бути її представником в ДАІ, подавати від її імені заяви, отримувати необхідні довідки та документи, отримувати та оплачувати належні суми коштів, розписуватися за неї та виконувати інші дії та формальності, пов'язані з даною довіреністю. Отже, [PERSON] уповноважений звертатися із заявами від імені [PERSON] В даній справі він заявляє вимогу про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля не від імені [PERSON] та про стягнення грошових сум в її користь, а про стягнення вказаної суми особисто на користь [PERSON]. Тому в частині стягнення 28110 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля, [PERSON] слід відмовити, оскільки право такої вимоги від власного імені йому не належить. Відповідно, слід відмовити і в частині вимоги про стягнення 358 грн. вартості проведеного автотоварознавчого дослідження. Стосовно вимоги про стягнення 5473,73 грн. матеріальних витрат, то в цій частині слід відмовити у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] не довів, що на вказану суму йому була заподіяна майнова шкода саме у зв'язку з незаконним затриманням. Позивач також не довів, і судом не встановлено, що під час його затримання у нього були і зникли грошові кошти, в сумі, еквівалентній 65000 грн. Враховуючи, що судом не встановлено факту вчинення неправомірних дій відносно позивача [PERSON], в задоволенні її позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн. слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що при зверненні до суду позивачі не посилалися на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і сплатили судовий збір та оплатили витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а сторони у таких спорах звільнені від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, позивачі вправі вирішити питання про повернення сплачених сум у порядку, визначеному ст. 83 ЦПК України.

Outcome: partial