Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся з позовом до суду, в якому просить встановити суму щомісячної страхової виплати в розмірі мінімальної заробітної плати та стягнути з відповідача заборгованість по страхових виплатах за період з 01.04.2001 р. по 31.03.2007 р. в сумі 16899 грн. Свої вимоги мотивує слідуючим. З 24 грудня 1974 р. позивач працював водієм в Скадовській спецавтобазі 2102. Під час виконання трудових обов»язків 07.03.1985 р. з вини третьої особи сталася ДТП, в результаті якої йому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та він став інвалідом 2 групи з трудового каліцтва. Після встановлення інвалідності позивач отримував пенсію по інвалідності та втрачений заробіток за місцем роботи. З 01 серпня 1986 р. змушений був залишити роботу за станом здоров»я та пішов на пенсію і продовжував отримувати розмір втраченого заробітку в зв»язку з встановленням інвалідності. Проте в 1998 р. перестав отримувати втрачений заробіток і на його звернення за місцем роботи йому було роз»яснено, що це пов»язано з реорганізацією підприємства. З того часу страхового відшкодування позивач не отримує. З 01 квітня 2001 р. почав діяти Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особові справи потерпілих повинні бути передані підприємствами Фонду для продовження страхових виплат. З часу створення Фонду він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, однак в зв»язку з тим, що особова справа відділенню Фонду не була передана підприємством, такого відшкодування позивач не отримує. Відповідач намагався встановити підприємство, в якому знаходилась особова справа позивача, і встановив, що підприєиство, в якому він працював, неодноразово перейменовувалось, і останнім було ВАТ «Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104». Позивач вважає, що,починаючи з 01.04.2001 р., коли був організований Фонд, останній зобов»язаний виплачувати йому страхові платежі. Позивач просив стягувати щомісячні страхові платежі в розмірі мінімальноої заробітної плати на підставі Постанови КМУ №1266 від 26.09.2001 р., оскільки його особова справа втрачена та немає можливості визначити розмір його середньої заробітної плати. Загальна сума страхових платежів за період з 2001 р. по 01.03.2007 р. становить 16899 грн. В ході розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги і просить встановити суму щомісячної страхової виплати в розмірі 491,57 грн., відповідно до Положення про обчислення середньої заробітної плати з урахуванням повідомлення Міністерства транспорту та зв»язку України про годинну тарифну ставку водія на автомобілі 2 групи вантажопідйомністю від 5 до 7 тонн, а загальна сума страхового відшкодування за період з 01.04.2001 р. становить 24649,78 грн. Відповідач позов визнав частково. Представник відповідача пояснила, що Фонд здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві до 01 квітня 2001 р., з часу надходження від підприємства документів, що підтверджують право цих працівників на такі виплати. Відділенням Фонду встановлено, що [PERSON] отримав травму на виробництві 07.03.1985 р., працюючи в Херсонській спецавтобазі 2102. Вказане підприємство пройшло низку реорганізацій: Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104, ВАТ «Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104», яке ліквідоване та зняте з реєстру 15.03.2006 р. Вказане підприємство особової справи [PERSON]до Фонду не передавало. Дійсно, до часу ліквідації зазначеного підприємства позивач звертався до відділення Фонду за роз»ясненням про призначення страхових виплат, йому надавалась певна допомога у оформленні заяви про стягнення з Бериславського автотранспортного підприємства заборгованості по виплатах, витребуванні документів, однак з заявою про призначення страхових виплат до Фонду позивач не звертався. Крім того, позивач неправильно визначився з розміром страхового відшкодування, без врахування відсотку втрати ним працездатності. Відповідач не заперечує проти нарахуватти та виплати позивачеві страхового відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з дня ліквідації підприємства. Представник відповідача заперечує проти стягнення з Фонду соціального страхування страхових виплат, починаючи з 01.04.2001 р., оскільки до 15.03.2006 р. існувало підприємство, яке зобов»язане було сплачувати позивачеві страхові виплати. Крім того, позивачем не надано доказів тому, що він дійсно не отримував страхових виплат від підприємства. Одночасно представник відповідача пояснила, що не можна брати до уваги довідку Міністерства транспорту та зв»язку України щодо погодинної тарифної ставки, оскільки з 2006 року чинне законодавство з вказаних питань змінилось. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з слідуючих підстав. Позивач [PERSON] працював водієм в Скадовській спецавтобазі 2102 згідно з наказом № 232 від 23.12.1974 р. Скадовська спеціалізована автобаза № 2102 наказом № 665 від 30.12.1982 р. була перейменована в Херсонську спеціалізовану автобазу № 2104. На підставі наказів Держагропрому УРСР за № 429 від 10.12.1985 р. та Херсонського агропромислового комітету за № 92 від 25.03.1986 р. вона перейменована в Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104 з 01.04.1986 р., а потім - у ВАТ «Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104» на підставі наказу № 37 від 09.07.1996 р. Згідно акту № 6/85 від 12.03.1985 р. про нещасний випадок на виробництві 07.03.1985 р. з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого, відповідно до витягу з акту огляду МСЕК 002439 від 22.02.1999 р. позивачеві встановлена безтермінова 3 група інвалідності та 60% втрати працездатності. Відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідач повинен прийняти від підприємства особову справу з вказаним розміром страхових виплат та в подальшому проводити щомісячні страхові виплати відповідно до законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, особова справа [PERSON] від ВАТ «Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104» до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України в Скадовському районі не надходила. Відповідач не заперечує, що позивач [PERSON] звертався до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків після 2001 р., і відділення Фонду намагалось допомоги позивачеві відшукати його особову справу, однак не зміг отримати документи, які підтверджують право позивача на страхове відшкодування. Відповідно до листа Головного управління статистики у Херсонській області ВАТ «Бериславське спеціалізоване автотранспортне підприємство 2104» ліквідоване 15 березня 2006 року. Будь-яких доказів тому, що позивач не отримував страхових виплат до вказаної дати, він суду не надав, тому суд вважає, що страхові виплати підлягають стягненню з відповідача з моменту ліквідації підприємства, в якому працював та отримав виробничу травму Анісімов. Згідно з п.1 ст.34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров»я. Відповідно до п.14 ст.34 зазначеного Закону України, якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров»я не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою /окладом/ за професією /посадою/ на підприємстві /в галузі/, на якому працював потерпілий, або за відповідною тарифною ставкою /окладом/ подібної професії /посади/, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати. Позивач посилається на повідомлення Міністерства транспорту та зв»язку України від 02.10.2007 р., згідно якого годинна тарифна ставка водія на автомобілі 2 групи вантажопідйомністю від 5 до 7 тонн у 2001 р. становила 142 коп. При такій ставці зарплата за день становить 11,36 грн. /1.42 х 8/. Відповідно до Положення про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 14.09.2004 р. № 66, заробітна плата при п»ятиденному робочому тижні за станом на 2001 р. буде становити 286,27 грн. /11.36х25.2/. Враховуючи втрату професійної працездатності в розмірі 60%, в подальшому відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» сума страхової виплати щороку з 01 березня підвищується на коефіцієнт зростання середньої заробітної плати по Україні. Разом з тим вказана Постанова Правління Фонду 25 жовтня 2005 р. та 28 лютого 2007 р. змінена і пункти Положення про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, втратили чинність. Скасована також Постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 01 листопада 2001 р. №43 та відповідне Положення, на які посилається позивач, постановою правління Фонду від 29 липня 2004 р. №56. Будь-якого іншого розрахунку середньої заробітної плати позивач суду не надав. Таким чином, враховуючи те, що відсутня довідка про середню заробітну плату для розрахунку страхової виплати, суд вважає, що стягненню підлягають страхові виплати, виходячи із розміру мінімальної заробіної плати, який встановлений законодавством України, починаючи з дня ліквідації підприємства, в якому позивач працював. На підставі викладеного та

Outcome: partial