Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що він працював на підприємстві відповідача, 26.09.05 р. був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. За період роботи відповідачем заробітна плата йому виплачувалася несвоєчасно та неповністю, внаслідок чого на момент звільнення утворилася заборгованість в сумі 1525 грн. 33 коп. При звільненні з підприємства розрахунок по заробітній платі з ним не провели, як не проведено його і до цього часу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, йому повинен бути виплачений середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, що складає 18608 грн. 42 коп. Невиплата заробітної плати призвела до його моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Виходячи з наведеного, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224, 225 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди - задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно, в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів, при звільненні працівника підприємство повинно провести з ним розрахунок в день його звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача. За період його роботи відповідач заборгував зарплату в сумі 1525 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 353 від 19.07.07 р., тому суд вважає за необхідне стягнути цю суму на користь позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України 26.09.05 р., розрахунок по заробітній платі з ним не було проведено. Після звільнення позивач до січня 2006 р., коли були внесені відповідні зміни до ст. 117 КЗпП України, не працював, що дає йому право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Середньомісячна заробітна плата позивача складала 634 грн. 04 коп., період затримки розрахунку при звільненні на день звернення до суду складає 28 повних місяців та 24 дні, а тому на його користь необхідно стягнути 18608 грн. 42 коп. (Розрахунок: 634,04 грн. х 28 міс. + 29,49 грн. х 24 дні = 18608 грн. 42 коп.). Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, хоча відповідач порушив законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке гарантоване йому ст. 43 Конституції України, ст. ст. 1, 24 Закону України „Про оплату праці” та ст. 115 КЗпП України, оскільки позивачем пропущений передбачений ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про працю. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Outcome: partial