Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-21 00:00:00

Позивач 14 лютого 2007 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог вказав, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 26 серпня 1989 року, та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2005 року шлюб між сторонами був розірваний. Під час шлюбу сторонами за рахунок спільних коштів було придбано майно, право власності на яке було оформлено на відповідачку. А саме до набутого сторонами під час шлюбу майна відноситься: квартира [ADDRESS] на ж/м [PERSON], 19 у [ADDRESS] на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську, земельна ділянка площею 0,0614 га., що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська, с/т «Будівельник-1», ділянка № 47, автомобіль «Рено Твінго», 1996 року випуску, номерний знак [NUMBER]. З середини 2006 року відповідачка безпідставно перешкоджає позивачу у володінні та розпорядженні належною йому частиною майна та не визнає його право власності на це майно. Позивач згідно уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], ? частину квартири № 62 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську, ? частину квартири № 61 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську, ? частину земельної ділянки площею 0,0614 га., що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська, с/т «Будівельник-1», ділянка № 47, ? частину автомобілю «Рено Твінго», 1996 року випуску, номерний знак [NUMBER]. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позовні не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що вона визнає за позивачем право власності на ? частину спільно придбаного під час шлюбу майна, але тільки з поділом цього майна в натурі та урахуванням інтересів їх дитини. Також вона згодна компенсувати позивачу вартість його частини майна. В той сам час[ADDRESS] на ж/м [PERSON], 19 була приватизована на чотирьох чоловік: позивача, відповідачку, їх сина та матір відповідачки. Також відповідачка не визнає вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частину автомобілю «Рено Твінго», оскільки під час шлюбу ними був придбаний ще автомобіль «Мазда 6», та була досягнута домовленість, що автомобілем «Мазда-6» користується позивач, а автомобілем «Рено Твінго» - відповідачка. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1989 року по 22 жовтня 2005 року (а.с.5,6). Встановлено, що у період сумісного подружнього життя сторонами за спільні кошти було придбано майно, а зокрема 01 серпня 1995 року сторонами, згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу у реєстрі за № 7454 була придбана квартира № 61 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську (а.с71-72). Далі, 24 лютого 1996 року сторонами був придбаний автомобіль «Рено Твінго», 1996 року випуску, д/н [NUMBER] (а.с.7, 106). 14 травня 1998 року сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,0614 гектарів, розташовану на території Ленінського району м. Дніпропетровська. с/т «Будівельник-1», діл. № 047, про що був виданий державний акт про право приватної власності на землю (а.с.105). В подальшому, 26 квітня 2001 року сторонами, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу у реєстрі за № 2/29 була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.104). В той саме час, судом встановлено, що квартира № 62 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 1999 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № 6/34-99, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.74). Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, фактично, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало кожному по 1/4 частині квартири № 62 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську. Крім того, встановлено, що співвласник вищевказаної квартири [PERSON] померла 27.07.2001 року (а.с.42), з заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини, після смерті [PERSON], померлої 27.07.2002 року, ніхто не звертався (а.с.97). Отже, кожний із співвласників квартири № 62 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську може претендувати як спадкоємець на відкриту спадкову ? частину, що залишилася після смерті [PERSON] І тому, суд вважає, що у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частину квартири № 62 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську, як на спільне нажите під час шлюбу майно, необхідно відмовити, оскільки вказана квартира була приватизована на чотирьох чоловік, та позивачу зокрема належить ? частина вказаної квартири. Крім того, до посилань відповідачки стосовно того, що квартира № 61 та квартира № 62 на ж/м Червоний камінь, 19 у м. Дніпропетровську обєднані у одну квартиру, суд ставиться критично, оскільки ці факти не були підтвердженні відповідачкою відповідними документами, та крім того, відповідачка особисто пояснила суду, що вона не зверталась до відповідного виконавчого комітету з метою узаконення вказаного переобладнання квартир, не було відповідачкою представлено також відповідне рішення про узаконення перебудов у вказаних квартирах. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи вищевикладене, та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає позовні вимоги позивача в іншій частині законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на ? частину спільно нажитого з відповідачкою під час шлюбу майна, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], ? частину квартири № 61 на ж/м [PERSON], 19 у м. Дніпропетровську, ? частину земельної ділянки площею 0,0614 га., що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська, с/т «Будівельник-1», ділянка № 47, ? частину автомобілю «Рено Твінго», 1996 року випуску, номерний знак [NUMBER]. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по сплаті державного мита у розмірі 225 гривень та витрат та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. Також, у звязку з тим, що позивачем при подачі позову не було доплачено держмито у розмірі 108 гривень, то воно підлягає стягненню з відповідачки у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial