Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01.04.1994 року по 23.01.2003 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте трудову книжку отримав поштою лише у квітні 2003 року, крім цього відповідач повністю не провів з ним розрахунок при звільненні, чим порушив вимоги ст.ст. 47, 116 КЗпП України. З цих підстав просив суд визнати дії по нерозрахунку з ним згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України голови правління ВАТ «БМУ № 8» незаконними, зобов'язати ВАТ БМУ№ 8 нарахувати всю заробітну плату відповідно до ст. 116 КЗпП України на дату вручення трудової книжки і видачі частини заробітної плати, зобов'язати ВАТ БМУ № 8 виплатити всю заробітну плату та видати копію наказу про звільнення. В судовому засіданні позивач доповнив позовні вимоги, просив суд визнати дії відповідача по не розрахунку з ним згідно із ст.ст. 47, 116 КЗпП України у період з жовтня по грудень 2002 року незаконними; зобов'язати ВАТ БМУ № 8 нарахувати всю заробітну плату відповідно до ст. 116 КЗпП України на дату вручення трудової книжки і видачі частини заробітної плати; стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату згідно із ст.ст. 47, 116 КЗпП України за період з жовтня по грудень 2002 року в сумі 1202 грн. 74 коп., визнати дії відповідача по невидачі йому у день звільнення наказу про звільнення з роботи згідно із ч. 2 ст. 47 КЗпП України незаконними та зобов'язати відповідача видати копію наказу про звільнення, яким його фактично було звільнено з роботи, зокрема від 20.01.2003 року, стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. Представник позивача доповнені позовні вимоги підтримала з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач з 2003 року чимало разів звертався до суду із різними позовними вимогами до ВАТ БМУ№ 8, в тому числі про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку та затримку розрахунку при звільненні, поновлення на роботі, які були залишені без задоволення. Рішеннями судів, які набрали чинності встановлено, що позивача було звільнено з роботи на законних підставах, після звільнення з роботи позивач відмовлявся отримати трудову книжку та заробітну плату, нараховану на день звільнення, тому трудову книжку було надіслано на його адресу поштою, а заробітну плату, що була нарахована позивачу при звільнені здано у банк, щоб він міг її отримати у будь-який час. Заслухавши сторони, представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені у ст. 116 КЗпП. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.04.1994 року. Відповідно до наказу № 03 к від 23.01.2003 року його було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. У квітні 2004 року [PERSON] звернувся до Новокаховського міського суду із позовною заявою до ВАТ БМУ № 8 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.08.2003 року у задоволенні позову відмовлено; при цьому з'ясовано причини розбіжності у датах наказів про звільнення [PERSON] 20.01.2003 та 23.03.2003 року. Рішення суду набрало чинності, тому викладені у ньому обставини є такими, що не підлягають доказуванню і мають преюдиціальне значення для розгляду даної справи. З цих підстав твердження позивача про незаконність його звільнення, порушення вимог трудового законодавства при складанні та оформлення наказів по підприємству тощо судом не приймаються до уваги, крім того, виходять за межі позовних вимог. В судовому засіданні позивач пояснив, що отримав заробітну плату по ордеру № 140 та трудову книжку поштою лише у квітні 2003 року. Вважає, що несвоєчасний розрахунок при звільненні та несвоєчасна видача йому трудової книжки сталася з вини власника. Проте, така позиція позивача є необґрунтованою з наступних підстав. Так, з письмових повідомлень № 20/07 від 24.01.2003 року; 40/1 від 12.02.2003 року; 60/03 від 24.02.2003 року; 99/03 від 05.03.2003 року № 112/03 від 11.03.2003 року, вбачається, що ВАТ БМУ № 8 рекомендованими листами неодноразово зверталося до [PERSON] з пропозицією отримати трудову книжку та суми, що належали йому при звільненні, проте позивач до ВАТ БМУ № 8 не звертався. Зазначені факти підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. З цих підстав суд вважає, що вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу немає і дії відповдіача щодо надіслання йому трудової книжки поштою є правомірними. В судовому засіданні позивач наполягав, що відповідач має нарахувати та виплати йому саме заробітну плату згідно зі ст. 116 КЗпП України з 23.01.2007 року по 04.04.2003 року - з моменту звільнення по день отримання трудової книжки, при цьому вимоги про стягнення на свою користь з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за цей період позивачем не заявлялися. Згодом доповнив позовні вимоги, зазначивши, що за період з жовтня по грудень 2002 року підприємство не виплатило йому заробітну плату в сумі 1202 грн. 74 коп. Враховуючи, що за період часу з 23.01.2003 року по 04.04.2003 року [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ВАТ БМУ № 8, його вимоги про нарахування та виплату заробітної плати відповідно до ст. 116 КЗпП України за цей період є безпідставними. Вимоги в частині невиплати позивачу заробітної плати за період з жовтня по грудень 2002 року в сумі 1202 грн. 74 коп. також задоволенню не підлягають, оскільки наявність вказаної суми заборгованості на день звільнення жодними доказами, наданими позивачем не підтверджена, крім того позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні декілька разів розглядалися Новокаховським міським судом, зокрема 20.01.2005, 26.12.2006, 02.04.2007 року з цього приводу постановлялися рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, які на момент розгляду даної справи набрали чинності. Також, працівниками ВАТ БМУ № 8 складено акти, відповідно до яких [PERSON] відмовився отримати заробітну плату та компенсацію за відпустку за січень 2003 року і гроші були здані в банк в сумі 519 грн. 82 коп., що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. Вимоги позивача про видачу йому копій наказів про звільнення від 20.01.2003 року та 23.01.2003 року також задоволенню не підлягають, оскільки зі змісту рішення Новокаховського міського суду від 21.08.2003 року про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, вбачається, що позивачу за запитом адвоката 25.03.2003 року були надіслані адміністрацією ВАТ БМУ № 8 копія наказу про звільнення з роботи № 03 від 23.01.2003 року та інші документи. Наказ про його звільнення від 20.01.2003 року № 01-к був скасований наказом по товариству № 02-к від 21.01.2003 року. З цих підстав суд вважає, що твердження позивача про зобов'язання ВАТ БМУ № 8 видати копію наказу про звільнення від 23.01.2003 року є безпідставними, оскільки він вже отримав цю копію, яку, до того ж, додавав до матеріалів позовної заяви про поновлення на роботі. Враховуючи, що позовні вимоги в частині неправомірних дій ВАТ БМУ № 8 суд визнав безпідставними, задоволенню не підлягають також вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основних вимог. З цих підстав, позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. У відповідності зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108-95/ВР з наступними змінами і доповненнями; розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, зареєстрованої у Мніюсті 17.08.1993 року за № 110;

Outcome: dismissed