Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 15 січня 2008 року з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 січня 2000 року. [PERSON] з [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] До 2004 року відповідач то з'являвся у зазначеній квартирі, то знову уходив. У лютому 2004 року [PERSON] остаточно залишив позивачку, квартиру, забравши всі свої особисті речі та документи, ключі від квартири віддав позивачці. Спільного майна у колишнього подружжя не було і немає, комунальні платежі він ніколи не сплачував. До цього часу відповідач не проживає у квартирі і не з'являється без поважних причин. Відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, живе то з однією, то з другою жінкою, які ведуть подібний йому спосіб життя. У серпні 2007 року позивачка приватизувала на своє ім'я зазначену квартиру, на що надав відповідач письмову згоду. Добровільно відповідач не знімається з реєстру по вищезазначеній [ADDRESS], хоча і не суперечить проти цього. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог, пояснила, що з [PERSON]вони проживали нормально до 1994 року, тобто до того, як відповідач не почав вживати спиртні напої, через що подружні відносини зіпсувалися і у січні 2000 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, вони деякий час продовжували мешкати разом, але відповідач то уходив з дому, то знову приходив, ніде не працював, зловживав спиртними напоями, а у лютому 2004 року він зібрав всі свої речі, віддав ключі від вхідних дверей у квартиру і пішов, плату за комунальні послуги відповідач не проводить. Коли позивачка зустріла його на вулиці, то останній повідомив, що квартиру він залишив дітям, не претендує на неї, не збирається у ній проживати, бо на це у нього є батьківський будинок, та не заперечує проти того, щоб [PERSON] приватизувала квартиру на себе, про що поставив свій підпис. Позивачка у серпні 2007 року приватизувала квартиру, проте відповідач добровільно не виписується, обґрунтовуючи це тим, що він загубив паспорт. Позивачка зазначила, що [PERSON] таким чином порушує її права, як власника квартира. У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги своєї довірительки, вважала, що позов є таким, що підлягає задоволенню з тих підстав, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад чотирьох років, у лютому 2004 року він добровільно виїхав зі спірної квартири, при цьому забрав всі свої речі і віддав [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири. Також відмітила, що відповідач не заперечував проти того, щоб позивачка приватизувала на себе квартиру, не сплачує комунальні платежі, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що призвело до того, що останній загубив свій паспорт, через відсутність якого не може у добровільному порядку виписатися з квартири. З'являтися до суду [PERSON] не бажає, хоча повідомляється належним чином про час слухання справи. На підставі вищевикладеного, представник позивачки прохала визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно і належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки. Причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов вони не надав. Представник третьої особи - голова житлово-будівельний кооператив [ADDRESS]до судового засідання не з'явився, проте надав до суду свою заяву, в якій зазначив, що він не заперечує проти задоволення позову [PERSON]про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], оскільки останній, дійсно, не мешкає за зазначеною адресою з 2004 року. Також прохав справу розглянути за його відсутності у зв'язку із зайнятістю на роботі. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані дві особи: [PERSON], та [PERSON], тобто відповідач, що підтверджується довідкою від 09.01.2008 року, виданою житлово-будівельним кооперативом №7 (а.с. 10). Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 11 січня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9). У серпні 2007 року, зі згоди відповідача, [PERSON] приватизувала вищезазначену квартиру на своє ім'я, що підтверджується копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2007 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11, 12). Із зазначених документів вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить позивачці на праві приватної власності. Згідно акту від 11 лютого 2008 року, який було складено у присутності голови житлово-будівельного кооперативу №7, паспортиста житлово-будівельного кооперативу №7, а також мешканців [ADDRESS], відповідач - [PERSON], не проживає за вищезазначеною адресою з лютого 2004 року. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON]- донька позивачки та відповідача, пояснила, що їй відомо те, що її батьки не проживають разом, шлюб між ними було розірвано у 2000 році. Батько - [PERSON], приблизно чотири роки тому пішов з дому і до цих пір не з'являється за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS], не оплачує комунальні послуги. Зазначила, що при її останній розмові з батьком, останній сказав, що він залишив квартиру їй з сестрою, і попрохав його більше не чіпати. У спірній квартирі речей [PERSON] немає, всі свої речі він забрав у лютому 2004 року. Пояснила, що у 2007 році її мати - позивачка по справі, зі згоди батька приватизувала квартиру. Повідомила, що батько проживає з іншою жінкою, де саме - їй невідомо, також зазначила , що у селі, неподалік Лозової, проживають батьки відповідача, які мають власний будинок, куди може любої миті оселитися [PERSON]. Допитана у судовому засіданні в якості свідка - [PERSON], пояснила, що знає сім'ю [PERSON]з 2003 року, тобто з часу її переїзду та заселення у [ADDRESS]. [PERSON] вона останній раз бачила у 2003 році. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено у ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, показання свідків, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON]є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] понад шість місяців не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних на те причин.

Outcome: approved