Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-27 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, вказала, що в ДТП та його наслідках є її провина, однак вважала, що сума, яка підлягає за відшкодування матеріальної та моральної завищена, оскільки позивачами надані копії чеків за період, який позивачі не хворіли, в чеках вказані спиртні напої та продукти, які не відносяться до продуктів харчування, моральна шкода завищена та просила позов задовольнити частково. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також позов визнала частково, вказала, що проти відшкодування шкоди позивачам вона не заперечувала та пропонували їм допомогу, але останні відмовилися в отриманні коштів, вважала теж, що сума, яка підлягає за відшкодування матеріальної та моральної завищена, оскільки позивачами надані копії чеків за період, який позивачі не хворіли, в чеках вказані спиртні напої та продукти, які не відносяться до продуктів харчування, моральна шкода завищена та просила позов задовольнити частково. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути з відповідачів суму матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідачів суму матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі. Суд, вислухавши позивачів, відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 вересня 2005 року біля 21 години позивачі [PERSON] та [PERSON] їхали моторолером „Судзукі" по вул. Центральній в напрямку вул. Красної в в напрямку вул. Пролетарської с. Любимівка. Під час руху [PERSON], здійснюючи рух по вищевказаній вулиці, в районі зупинки суспільного транспорту, яка розташована по вул. Центральна виїхала на смугу зустрічного руху й продовжувала рух, у наслідок чого допустила зіткнення з моторолером, що рухався в зустрічному напрямку „Сузукі” під управлінням водія [PERSON]. Водієві моторолера "Сузуки" [PERSON] і його пасажирові [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. Власником автомобіля є відповідачка [PERSON] - невістка відповідачки [PERSON]. [PERSON] керувала автомобілем, який належить [PERSON] без будь-яких правових підстав з дозволу відповідачки [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачам були спричинені тілесні ушкодження. [PERSON] - в вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки з наявністю рани на правій гомілці, забій голови, струс головного мозку, забійно-скальпована рана голови зліва, які за своїм характером належать до тяжких тілесних ушкоджень; [PERSON] - у вигляді відкритого осколочного перелому правої гомілки в нижній третині, при наявності забійної рани на рівні перелому по передньо-зовнішній поверхні стегна, відкритого перелому основної фаланги 5-го пальцю лівої стопи, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 2 КК України. Кримінальна справа відносно неї постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 року була закрита на підставі Закону України „Про амністію". Як було встановлено постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 року, дії [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 1.5, 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України, що спричинило факт дорожньо-транспортної пригоди та заподіянню водієві "Сузукі” [PERSON] і його пасажирові [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя, кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) - вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою. Таким чином, судом було встановлено вину в діях [PERSON] в скоєнні ДТП та завданню тілесних ушкоджень позивачам, кримінальну справу закрито відносно неї не з реабілітуючи вину підстав, тому вона повинна відшкодувати завдану матеріальну шкоду позивачам. Відповідно до ст.. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров”я, зобов”язана відшкодувати потерпілому заробіток (доход), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та на інших осіб. Частина 2 цієї статті передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі наведеного, відповідач [PERSON] як власник автомобілю„Опель-Вектра", державний [NUMBER] повинна нести відповідальність за завдання тілесних ушкоджень, тобто матеріальної шкоди позивачам порівну з винною у завданні шкоди особою [PERSON], оскільки передала управління автомобілем [PERSON], остання керувала їм з її дозволу. Після ДТП позивачі в тяжкому стані спочатку були госпіталізовані до лікарні імені Мечнікова, а потім переведені в 16 ДМКЛ, де лікувалися на протязі місяця. Матеріальним забезпеченням позивачів в період перебування в стаціонарі, а потім на амбулаторному лікуванні займалася їх дочка [PERSON]. Вона купувала лікарські засоби та матеріали, сплачувала кошти в фонд лікарні, купувала їм продукти харчування. Були придбані лікарські засоби та матеріали, сплачені кошти в фонд лікарні на загальну суму 4 120 грн. 64 коп., що підтверджується копіями чеків, рецептами та квитанціями. Таким чином, вказана сума підлягає відшкодуванні в повному обсязі. В частині позову [PERSON] та [PERSON]. матеріальних збитків та витрат на продукти харчування в сумі 4 883 грн. 72 коп. за період з вересня 2005 року по травень 2006 року, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 2623.1 грн., оскільки позивачами надано чеки на придбання продуктів харчування фактично станом на листопад 2006 року, хоча по цей час вони не знаходились на лікуванні та в деяких чеках вказано придбання алкогольних напоїв, інших продуктів, дитячих іграшок, які не відносяться до продуктів харчування, необхідних позивачам для видужання. що підтверджується чеками. Також, суд вважає, що на користь позивачів підлягає стягненню з відповідачів солідарно витрати на проїзд сина до батьків, проїзд доньки позивачів до батьків у лікарню в сумі всього 313 грн., а також витрати позивачів на санаторне-курортне лікування в сумі 308 грн. в зв”язку з завданими пошкодженнями. Також, суд вважає, що діями відповідачів позивачам завдана внаслідок ДТП моральна шкода, яка виразилася в тому, що вони отримали тяжкі тілесні ушкодження, перенесли травматичний шок, позивач [PERSON] була непритомна, не могла сама пересуватися, потребувала стороннього догляду, так як не могла сама себе обслуговувати, перебувала в пригніченому стані, не могла виконувати будь-яку роботу, її переслідували сильні фізичні болі, 19 січня 2006 року позивач була визнана інвалідом 1-ї групи, а з 2.2007 року - інвалідом 3-ї групи. Позивач [PERSON] на протязі 3-х місяців пересувався з допомогою милиць, не міг виконувати роботу по господарству, пересувався тільки по будинку і в такому стані вимушений був доглядати свою дружину, в жовтні 2006 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи. Через ДТП та пов'язані з ним обставини позивачі були вимушені змінити свій спосіб життя, стали інвалідами, втратили колишні життєві зв'язки. В рахунок відшкодування моральної шкоди суд вважає, що на користь позивачів підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь кожного з позивачів по 10 000 грн., вважаючи, що така сума відшкодування моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним стражданням. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної соди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявністю її вини. Оскільки було встановлено, що в заподіянні шкоди винні відповідачі, тому суд вважає, що в вони також повинні солідарно нести відповідальність за заподіяну позивачам моральну шкоду, оскільки моральна шкода завдана також їх спільними діями з перелічених підстав. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 82.15 грн.

Outcome: partial