Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами увалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване по провулку 2-й Колгоспний, 12 «а» у м.Одесі, стверджуючи, що спірне майно є спільним, тому як придбане було під час шлюбу. Представник відповідача і третьої особи позов визнав частково. Суд вислухав сторони, вивчив надані до справи документи і встановив наступне: [PERSON] і\~ [PERSON] у\~ 1979 році зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачка заселилась у якості члена сім»ї у жилий будинок літ.»А» по 2-му Пров. Колгоспний, 12 «а» у м.Одесі,\~ що належав на праві приватної власності [PERSON]\~ на підставі свідоцтва про право особистої власності від 17 квітня 1972 року. [PERSON] стверджує, що за період шлюбу з відповідачем вони спільними силами і за спільні кошти реконструювали житловий будинок літ.»А», що суттєво збільшило вартість будинку, і збудували\~ на земельній ділянці по 2-му Колгоспному провулку, 12»а» ще один жилий будинок літ.»К». 24 вересня 2003 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння «12»а» по 2-му\~ Колгоспному провулку у м.Одесі. що складається з двох жилий будинків і господарських споруд. У 2006 році сторони шлюб розірвали. Спірними будівлями на сьогодні користується відповідач і його син - [PERSON] Представник відиовідачевої сторони позов визнав частково і надав такі пояснення: жилий будинок літ. «А» по 2-му Колгоспному провулку. 12 «а» у м.Одесі не є спільним майном колишнього\~ подружжя [PERSON] тому розподілу між сторонами він не підлягає. Зазначений жилий будинок з господарськими спорудами у вигляді літньої кухні літ.»Б», сараїв літ.»Д,Е,К», гаражу літ . «З», душу літ.»Ж». 2-х теплиць належав на підставі свідоцтва про право власності від 17 квітня 1972 рок [PERSON] Розпорядженням Київської райдержадміністрації №496 від 16 квітня 1993 року за [PERSON] було визнано право власності на збільшену у розмірах добудову літ «а1» і зроблені у будинку реконструкції (веранда переобладнана у житлову кімнату) . 25 червня 1993 року [PERSON] подарував належний йому будинок з господарськими спорудами\~ своєму сину -\~ [PERSON] Представник відповідачів вважає, що спільним майном подружжя є жилий будинок літ. .»К», який сторони збудували під час шлюбу самочинно і надалі на будинок було визнано право власності за відповідачем, тому визнає за позивачкою право власності на ?\~ частину жилого будинку літ.»К». що розташований по 2-му Колгоспному провулку,\~ 12»а» у м.Одесі. У якості доказів сторони\~ посилалась на такі документи: свідоцтво про право власності на домоволодіння на ім.»я\~ [PERSON] від 30 липня 2003 року, договір дарування, укладений 25 червня 1993 року між [PERSON]А.і [PERSON], свідоцтво про укладання шлюбу між [PERSON] і\~ [PERSON], рішення Київського райвиконкому м.Одеси і акт комісії райвиконкому про прийомку в експлуатацію будинку «12-а по 2-му Колгоспному Пров., рішення Київського райвиконкому № 998 від 27.09.1985 року і №496 від16.04.1993 року про визнання права власності за [PERSON] на самочинні будівлі по 2-му Колгоспному Пров.,12»а»,\~ технічні паспорти на домоволодіння за 1971 рік. за 1993 рік, за 2003 рік, висновок судово - будівельної експертизи за №499/1452 від 28.02.2006 року, квитанції на будівельні матеріали на ім»я [PERSON] При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Ст.22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачала, що» майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю». У Сімейному Кодекс України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, аналогічна норма закріплена у ст.60 « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Реєстрація права на таке майно лише на ім.»я одного з подружжя не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, ст.24 КпШС України передбачала роздільну власність подружжя. Аналогічна ст.57 в СК України позначає «майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування». Таким чином, жилий будинок літ.»А» з господарськими спорудами по 2-му Колгоспному провулку. 12»а» у м.Одесі є особистою власністю [PERSON], тому як цей будинок відповідач набув під час шлюбу, але на підставі договору дарування. Переобладнання і добудови у будинку були виконані до 1993 року і згідно матеріалам справи, ці роботи були виконані за рахунок і силами «дарувальника». Суд встановив, що під час шлюбу сторони спільно збудували жилий будинок літ.»К», тому суд визнає, що спільним майном подружжя [PERSON] є жилий будинок літ.»К» по 2-му Колгоспному провулку. 12 «а» у м.Одесі, який має загальну площу 111,3 кв.м., в тому числі жилу площу 31,1 кв.м. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст.69 СК України. Ст.70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У даному випадку між подружжям [PERSON] не існувало ні домовленості ні шлюбного договору. Способи та порядок поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені ст.71 СК України.

Outcome: approved