Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказаний позов мотивовано тим, що позивач із 1994 року працював у відкритому акціонерному товаристві «Ковельсільмаш» начальником юридичного відділу. 21.11.2007 року голова правління підприємства Макаров С.М. прибувши із м. Херсон на оперативно скликаній нараді керівників структурних підрозділів заявив, що позивач як начальник юридичного відділу не відповідає займаній посаді, оскільки ніби то скрив та не відправив у відповідні установи листів ТзОВ «Фірми Восток» про відкликання касаційних скарг з Вищого Господарського суду України в справі № 03/68-12. В результаті господарським судом Волинської області не скасована ухвала від 20.06.2007 року про забезпечення позову у даній справі і державний реєстратор відмовляє здійснювати реєстрацію виконуючого обов'язки голови правління на нового керівника підприємства. Крім цього, позивачу було поставлено в провину неприйняття необхідних заходів по запобіганню блокування рахунків, а саме, накладення відділом державної виконавчої служби арешту на поточні рахунки підприємства. Позивачу поставлена вимога негайно написати заяву на звільнення з роботи за власним бажанням і залишити роботу. Не дочекавшись заяви 23.11.2007 року голова правління видав наказ № 225-ОС про звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України «у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації». Вважає його звільнення незаконним, проведеним із порушенням трудового законодавства. Звільнення вважає проведеним на замовлення технічного директора [PERSON]. Як встановлює ст. 40 п. 2 КЗпП України, звільнення працівника за цим пунктом можливе, якщо неналежне виконання працівником трудових обов'язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров'я. Освіта та кваліфікація позивача відповідала займаній посаді. Крім цього, він періодично здійснював підвищення своєї кваліфікації на відповідних курсах Міністерства юстиції України. Обставин вини, які вказуються в наказі не можуть наводитьсь як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України можливе при умові додержання встановленого порядку, який допускає таке звільнення лише у разі відсутності можливості переведення працівника на іншу роботу, відповідно до іншої спеціальності чи кваліфікації. Однак, при звільненні з роботи йому не було запропоновано будь-якої іншої роботи відповідно до наявних у нього спеціальностей. Діями керівника підприємства грубо порушено трудові права позивача. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків, вирвало його із звичного середовища товаришів по роботі і друзів, спонукає позивача до пошуків іншої роботи. Все це вимагає значних матеріальних витрат та додаткових зусиль для організації свого життя. Голова правління Макаров С.М. заявив на нараді 21.11.2007 року про його невідповідність займаній посаді, низьку кваліфікацію при широкому крузі працівників, чим принизив престиж його ділової репутації, а зараз необхідні зусилля для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України незаконно звільнений працівник має право вимагати відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Факт завдання моральної шкоди є очевидним. Заподіяні моральні збитки оцінює в 23000 гривень, які просить стягнути із винної особи. Просить поновити його на роботі на посаді начальника юридично-претензійного відділу ВАТ «Ковельсільмаш», стягнути з відкритого акціонерного товариства «Ковельсільмаш» середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 23000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] свою заяву підтримав із підстав у ній викладених та просить її задовольнити, доповнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 01.08.2008 року із розрахунку посадового окладу в розмірі 1714 гривень, оскільки із нового року була збільшена мінімальна зарплата, а відповідно до колективного договору повинні бути переглянуті тарифні ставки та посадові оклади працівників підприємства. Крім цього, просить стягнути із відповідача понесені ним витрати за послуги адвоката в розмірі 2000 гривень та винести окрему ухвалу на ім'я прокурора щодо порушень трудового законодавства головою правління підприємства ВАТ «Ковельсільмаш». Представник позивача [PERSON] позов підтримала із підстав викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Суду пояснила, що вказане звільнення [PERSON] проведено явно із порушенням чинного трудового законодавства, позивач має дуже великий трудовий стаж, зокрема і на цій посаді, з якої його звільнили. Крім цього, вказане звільнення заподіяло позивачу моральну шкоду, сильні душевні переживання, відобразилось на його здоров'ї, оскільки після звільнення він сильно переживав, не міг зосередить та чітко усвідомити те, що сталося, від чого був змушений звернутись за допомогою до адвоката. Пізніше в письмовому вигляді представником [PERSON] було заявлено клопотання про винесення окремої ухвали на ім'я Ковельського міжрайонного прокурора за порушення керівником підприємства трудового законодавства. Представник відповідача Зяткевич Д.В. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що звільнення [PERSON] проведено у відповідності до чинного трудового законодавства. На даний час посада начальника юридично-претензійного відділу скорочена. Крім цього, пояснив, що дійсно в колективному договорі зазначено, що тарифні сітки та посадові оклади переглядаються у разі підвищення мінімальної заробітної плати. Однак, в 2008 році не переглядались посадові оклади керівного складу підприємства, а відповідно до витягу протоколу засідання правління від 18.01.2008 року внесені зміни в штатні розписи лише некваліфікованих працівників, про що свідчить і відповідна довідка. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Ковельсільмаш» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 233 ч. 1 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 235 ч. 1 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина 2 вказаної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника підлягає негайному виконанню згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається із ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строкові трудові договори до закінчення його строку чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконувані роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Частина 2 ст. 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу голови правління ВАТ «Ковельсільмаш» Макарова С.М. № 225-ОС від 23.11.2007 року [PERSON] звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України «у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації», про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Як вбачається із норм чинного трудового законодавства, звільнення за вказаним пунктом можливе лише при умові того, що особа не може внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я виконувати покладені на нього трудові обов'язки та при умові неможливості переведення працівника на інше місце роботи. При звільнення позивача з роботи головою правління Макаровим С.М. було допущено порушення чинного трудового законодавства. Зокрема, висновок про недостатній рівень кваліфікації зробив саме керівник, який не є спеціалістом в юриспруденції, на основі даних, які не свідчать про недостатній рівень кваліфікації працівника, про що видано наказ та зроблено запис у трудову книжку. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] довгий час працює юристом і зокрема начальником юридично-претензійного відділу жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності та постійно підвищував свій професійний рівень. Також відповідачем в судовому засіданні не представлено жодного доказу та письмового висновку того, що [PERSON] має недостатню кваліфікацію, а лише є наказ голови правління про звільнення з роботи з цих підстав, що не може свідчити на думку суду про недостатню кваліфікацію працівника. Відповідачем в судовому засіданні не підтверджено та не обґрунтовано тієї умови, що позивач в даному випадку внаслідок недостатньої кваліфікації не може виконувати покладених на нього трудових обов'язків і неможливо працівника за його згодою перевести на інше місце роботи. Крім цього, звільняючи [PERSON] із роботи керівництво підприємства не запропонувало йому іншої роботи в межах наявних у нього спеціальностей, що є також порушенням ст. 40 ч. 2 КЗпП України, хоча одна посада юриста залишалась на підприємстві. Отже, враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що звільнення [PERSON] було проведено із порушенням чинного трудового законодавства, його слід поновити на попередній посаді, яку він займав до звільнення. В даному випадку та обставина, що посада начальника юридично-претензійного відділу у відповідності до змін в штатному розписі скорочена до уваги не приймається, оскільки у відповідності до чинного законодавства, суд поновлює особу при таких обставинах на попередньому місці роботи. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] незаконно звільнили з роботи на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення до часу поновлення на роботі. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із довідки № 4 від 16.01.2008 року про те, що середній заробіток [PERSON] складає 1530 гривень, постанови КМУ України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та графіку роботи помісячно за 2007-2008 рік. Зокрема, у відповідності до абзацу 3 п. 2 розділу 2 вказаної постанови КМУ середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні 2 місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. А саме при розрахунку середньої заробітної плати беруться суми виплат за вересень, жовтень 2007 року поділені на кількість робочих днів (1530 + 2 (3060) / 43 (вересень 20, жовтень 23 робочих дні) = 71,2 . Середня заробітна плата судом вираховується за листопад 6 днів 6*71,7= 427,2 гривні, грудень 21*71.2= 1495,2 гривні; січень 21*21=1495,2 гривні , лютий 18*71,2 = 1281,6 гривні. Таким чином із відповідача підлягає стягненню сума за час вимушеного прогулу в сумі 4699 ( 427,2+1495,2+1495,2+1281,6 =4699) гривень, 20 копійок. Су не вбачає підстав для розрахунку середнього заробітку позивача починаючи із 01.08.2008 року в сумі 1714 гривень, оскільки дійсно в колективному договорі в розділі 5 п.2 зазначено , що тарифні сітки і посадові оклади підвищуються одночасно з переглядом в законодавчому порядку розміру мінімальної заробітної плати. В судовому засіданні встановлено, що наказу по підприємству про перегляд посадових окладів у 2008 році не видавалось і вони не переглядались, а рішенням засідання правління ВАТ «Ковельсільмаш» від 18.01.2008 року а такі тарифні сітки переглянуто лише некваліфікованим працівникам. Наявність запису в колективному договорі без відповідного наказу по підприємству не може свідчити про автоматичне підвищення окладів , а тому підстав для взяття за основу при розрахунку підвищеного окладу в суду не має. Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Враховуючи те, що [PERSON] незаконно звільнили, та обставини при яких його звільнили, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачу заподіяно власником моральну шкоду, яку необхідно стягнути із відповідача. Вказане звільнення є у прямому причинному зв'язку із заподіянням позивачу моральних збитків. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок звільнення з роботи позивач пережив душевні хвилювання, змушений вживати додаткових заходів для нормалізації свого життя, був позбавлений можливості спілкуватися із своїми друзями та знайомими. Однак, суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральних збитків позивачем в сумі 23000 тисячі гривень є завищеною і в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи із принципу розумності та справедливості, обставин звільнення працівника, враховуючи те, що він довгий час працював юристом, не мав жодних дисциплінарних стягнень та зауважень, вік позивача, підставу його звільнення та у якій формі це було зроблено, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає суму відшкодування заподіяних моральних збитків позивачу в сумі 1000 гривень. Суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнень понесених ним витрат на послуги адвоката в сумі 2000 гривень підлягають до часткового задоволення. Зокрема, як вбачається із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи із обставин справи, положень Постанови КМУ України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсацій за рахунок держави» суд вважає, що витрати на послуги адвоката в сумі 2000 гривень (за підготовку заяви в сумі 500 гривень та участь у справі в суді 1 інстанції в сумі 1500 гривень) є завищеною і такою, що не відповідає реальній участі представника в судовому засіданні. А саме, ніякої юридичної складності в підготовці позовної заяви про поновлення на роботі в даному випадку не було і вартість цих послуг в сумі 500 є завищеною. Також на думку суду не відповідає плата за участь представника в судовому засіданні в суді 1 інстанції в сумі 1500 гривень, оскільки в судовому засіданні представник був лише один раз і виходячи із кількості годин, що розглядалась справа, це явно виходить за межі розумності оплати послуг адвоката. Тому виходячи із вищенаведених обставин в цій частині позову суд задовольняє вимоги про оплату послуг адвоката в сумі 2000 частково на суму 1000 гривень. Що стосується клопотання позивача та його представника винести окрему ухвалу на ім'я Ковельського міжрайонного прокурора про порушення кримінальної справи відносно голови правління ВАТ «Ковельсільмаш» Макарова С.М. за ознаками ст. 172 ч. 1 КК України, то відповідно до ст. 211 ЦПК України суд виявивши під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам. В даному випадку суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали з тих підстав, що просить позивач та його представник. Судові витрати суд стягує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 1530 гривень підлягає до негайного виконання. На підставі ст.ст. 40, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial