Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-17 00:00:00

[PERSON], 25.10.07 р. звернувся до суду з позовною заявою до приватного підприємця [PERSON] про визнання договору чинним. Як на третю особу позивач вказує приватного підприємця [PERSON]. Позивач вказує, що 12.07.07 р. він уклав усний договір з приватним підприємцем [PERSON] щодо виконання робіт з розміщення зовнішньої реклами на власний автомобіль. [PERSON] у договірних відносинах з [PERSON], який фактично і виконує роботи по розміщенню реклами. 23 липня 2007 р., він на вимогу [PERSON]. надав власний автомобіль і той пообіцяв виконати роботи по розміщенню реклами. 24 липня 2007 р. він дізнався що з даху ближнього будинку впав лист шиферу чим було пошкоджено автомобіль, а реклама не була виготовлена і не розміщена. Позивач просить : визнати усний договір на виготовлення та розміщення реклами між ним та приватним підприємцем [PERSON] таким що укладений; зобов'язати відповідача виконати умови усної домовленості по виготовленню та розміщенню зовнішньої реклами на автомобілі; стягнути з [PERSON] шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 2809.46 грн., або виготовити рекламу за свій рахунок; стягнути з відповідача витрати понесені з проведенням експертизи у розмірі 250 грн. а також понесені ним судові витрати. Позивач посилається на вимоги ст. ст. 855.937.950.951.1164 ЦК України. Відповідач, приватний підприємець [PERSON], з вимогами не погоджується повністю. У запереченнях вона вказує, що за усною домовленістю з позивачем нею була виготовлена реклама, але не розміщена на автомобілі так як позивач відмовився оплачувати роботу. Відповідач погоджується розмістити рекламу на автомобілі позивача після проведення ним оплати, частково чи повністю. Усна домовленість, на думку відповідача не може бути визнана укладеною, так як позивач відмовляється від оплати виконаних робіт. Відповідач заперечує договірні відносини з [PERSON], пояснивши що вони зрідка надають один одному допомогу. Автомобіль позивачем їй не надавався, вона його не приймала під охорону і не доручала цього нікому, у тому числі і [PERSON]. Щодо пошкодження автомобіля, впавшим з даху шифером, дізналась пізніше. Винною себе не вважає. Приватний підприємець [PERSON](третя особа) пояснив що договірних відносин у нього з ПП [PERSON] не існує , оскільки у них окремі приватні інтереси. Не спростовує того що де інколи надають один одному допомогу у виконанні робіт. Щодо домовленості позивача та відповідача по розміщенню реклами на автомобілі йому невідомо. Відносно розміщення реклами на автомобілі позивача [PERSON] до нього за допомогою не зверталась. Домовленостей щодо виконання робіт по розміщенню реклами у нього з позивачем не було. 23.07.07 р. [PERSON], не зважаючи на заперечення, залишив автомобіль та ключі від нього, вказавши що на автомобілі необхідно встановити рекламу. В ніч з 23 на 24 липня 2007 року, буревієм зірвало з даху шиферину якою і було пошкоджено автомобіль позивача. 24.07.07 р., вранці, [PERSON] забрав залишені ключі та автомобіль. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, вивчивши надані ними докази, Суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Між сторонами склались правовідносини, що регулюються положеннями ст. 865 ЦК України, як договір побутового підряду. У липні 2007 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір в усній формі щодо виготовлення та розміщення зовнішньої реклами на автомобілі, належному позивачу, що відповідає вимогам ст. 626 ч.ч.1.3 та ст. 639 ч. 1, ст. 866 ЦК України. З цим сторони погоджуються і не спростовують. Відповідно до положень ч. 5 ст. 626 ЦК України договір є відплатним. Сторони досягли угоди як відносно робіт так і відносно оплати за виконані роботи, що відповідає вимогам ст. 638 ч. 1 ЦК України, і тому моментом укладення договору вважається час домовленості сторін (ст. 640 ч. 1 ЦК України). Це сторонами визнається та не спростовується. Відповідно до ст. ст. 3.4 ЦПК України, суд захищає лише порушені права чи інтереси осіб. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому вимоги позивача щодо визнання усного договору на виготовлення та розміщення зовнішньої реклами з відповідачем, таким що був укладений, не може бути предметом розгляду оскільки права чи інтереси його , у цій частині не порушено. Вимога позивача відносно того щоб зобов'язати ПП [PERSON] виготовити і розмістити зовнішню рекламу на автомобілі (п. 3 позовної заяви) Суд вважає необхідним розділити її на дві частини. Перша частина вимоги полягає у тому щоб зобов'язати відповідача виготовити обумовлену ними зовнішню рекламу. Відповідач ПП [PERSON] пояснила що реклама виготовлена. Це позивачем не спростовано. Тому ця частина вимоги не може бути предметом судового розгляду оскільки право позивача не порушено, визнається відповідачем і не оспорюється (ст. 15 ЦК України, ст. ст. 3.4. ЦПК України). Щодо другої частини цієї вимоги відповідач пояснила, що розташування реклами на автомобілі позивача буде виконано після повної або часткової оплати як за матеріали так і за роботу. Позивач відмовляється від цих умов посилаючись на те що відповідач зобов'язана відшкодувати йому шкоду завдану пошкодженням автомобіля впавшим шифером. Оскільки між сторонами відбулася усна домовленість щодо виготовлення та розміщення реклами позивачем не надано доказів щодо всіх умов укладеного договору, а саме відносно попередньої оплати за роботи які будуть виконані. Як вбачається з пояснень сторін робота виконується з матеріалів відповідача. Умови на які вказує [PERSON], щодо часткової оплати за матеріали та роботу, відповідають вимогам ст. ст. 870 ч. 2; 873 ЦК України, з урахуванням того що позивач відмовляється оплачувати як роботу так і матеріали повністю. Умови на які вказує позивач, щодо взаємозаліку, тобто виконання роботи по виготовленню та розміщенню реклами в рахунок вартості ремонтних робіт по пошкодженому автомобілю, є суттєвою зміною укладеного усного договору і відповідно до ст. 651 ЦК України, допускається лише за згодою сторін. Такої згоди сторони не досягли. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, на що вказано у ч. 2 ст. 651 ЦК України, що дає право, відповідно до ч. 3 вказаної статті, вважати такий договір розірваним. Позивачем не надано доказів того що відповідачем істотно порушено договірні умови. Не підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення з приватного підприємця [PERSON] майнову шкоду у розмірі 2809.46 грн., завдану внаслідок пошкодження автомобіля належного йому. Відповідно до ст. 1166 ч.1 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала неправомірними діями чи бездіяльністю. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3, ст. 10; ст. 60 ЦПК України). Позивачем не доведено існування договірних відносин між приватним підприємцем [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] Не надано позивачем доказів того що 23.07.07 р. він надав автомобіль на вимогу [PERSON]., оскільки це спростовується як [PERSON] так і допитаним, з ініціативи позивача, свідком [PERSON]. Договірних відносин у позивача з [PERSON] ніяких не існує, з чим позивач погоджується. Залишаючи власний автомобіль [PERSON]. позивачем не укладено договору зберігання , як того вимагає ст. 936 ЦК України., проявивши при цьому безпечність відносно власного майна. Автомобіль позивачем залишено у загальному дворі не облаштованому для зберігання транспортних засобів та при відсутності охорони, що позивачем не спростовується. У позивача відсутні докази того, що відповідач доручила [PERSON]. прийняти автомобіль на зберігання. Відсутні у позивача також докази того, що [PERSON] погодилась прийняти його автомобіль на зберігання. Між позивачем та відповідачем не укладено письмового договору зберігання, як те передбачено ст. ст. 208.937 ЦК України. Доказів щодо цього сторонами не надано. При таких обставинах правочин, щодо збереження автомобіля, відповідно до ст. ст. 203.215 ЦК України вважається недійсним, тим більш що волевиявлення обох учасників не було. Позивач, у позовній заяві вказує, що відповідачем пошкоджено його автомобіль, однак доказів цього не надає, всупереч вимогам ст. 1166 ЦК України. Посилання позивача на вимоги ст. ст. 937.950.951 ЦК України безпідставні, оскільки ним не виконана форма договору зберігання власного майна, і ним також не доказано що відповідач був зберігачем майна. Позивачем не надано доказів щодо неправомірності дій чи бездіяльності відповідача щодо збереження його автомобіля, як того вимагає ст. 1166 ЦК України. При недоведеності вини відповідача у пошкодженні автомобіля належного позивачу, не можуть бути задоволені вимоги щодо стягнення витрат на проведення експертних досліджень та судових витрат (ст. 89 ЦПК України).

Outcome: dismissed