Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-11 00:00:00

Прокурор Онуфріївського району Кіровоградської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Світловодська об'єднана державна податкова інспекція Кіровоградської області, в якому просить визнати недійсними договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS], укладений 10.10.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області та [PERSON]; договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS], укладений 15.10.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області та [PERSON]; договір купівлі-продажу комплексу будівель по [ADDRESS], укладений 01.11.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області і [PERSON], та договори купівлі продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS], укладені 14.06.2006 року між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств. Також просив поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права (позовна давність), оскільки факти незаконності правочинів були встановлені під час прокурорської перевірки значно пізніше від дня укладення даних правочинів. Позов мотивує тим, що вищевказані договори купівлі-продажу нерухомого майна, укладені між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств наприкінці 1999 року, не відповідають вимогам законодавства України, а тому мають бути визнані недійсними. Так, постановою арбітражного суду Кіровоградської області від 10.03.1999 року Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області визнано банкрутом, провадження у справі про банкрутство було припинено лише 29.04.2002 року ухвалою цього ж суду, а тому без згоди арбітражного керуючого Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області не мало законного права відчужувати у 1999 році нерухоме майно на користь [PERSON] Крім того, з 14.01.2000 року майно Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області перебувало у податковій заставі, оскільки за даною юридичною особою рахувався і рахується податковий борг в сумі 90600 гривень, а тому без згоди податкового органу [PERSON] не мав право відчужувати нерухоме майно на користь Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств та укладати з нею договори купівлі продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS]. Також, посилається на те, що відповідно до Статуту Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області право власності на нерухоме майно належить його членам - пайовикам і здійснюється виключно загальними зборами пайовиків. Продаж нерухомого майна (основних засобів) повинна проводитись лише за згодою пайовиків, висловленою на загальних зборах. У 1999 році збори пайовиків не надавали згоди правлінню Онуфріївського районного споживчого товариства на відчуження майна [PERSON], що свідчить про незаконність правочину. Прокурор, згідно ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, має право та підстави для звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки, виходячи зі змісту позовних вимог, це стосується інтересів держави. В судовому засіданні прокурор та представник Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області позов підтримали і просили його задовольнити, підтвердивши обставини, зазначені в позовній заяві. Представник Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області позов не визнала та пояснила, що дійсно між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS] від 10.10.1999 року, договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS] від 15.10.1999 року та договір купівлі-продажу комплексу будівель по [ADDRESS] від 01.11.1999 року. Згадане нерухоме майно належало на праві власності Онуфріївському районному споживчому товариству Кіровоградської області, яке, відповідно до вимог цивільного законодавства, мало право його відчужувати. Договори купівлі-продажу були підписані головою правління товариства та [PERSON] Вказані договори не були посвідчені нотаріально, а тому у 2006 році були визнані дійсними рішеннями третейського суду для вирішення конкретного спору, який утворили [PERSON] та Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області. Договори купівлі-продажу не збереглись, оскільки сплинув певний час після виникнення правовідносин, пов'язаних з продажем майна. Також не збереглись протоколи загальних зборів пайовиків Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області з приводу погодження продажу майна [PERSON] Посилання прокурора на те, що в порушення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області, не отримавши згоди від арбітражного керуючого, призначеного розпорядником майна, уклало договори купівлі-продажу майна з [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, оскільки [PERSON] був призначений арбітражним керуючим-ліквідатором тільки з 27.10.2000 року у відповідності до ухвали арбітражного суду Кіровоградської області від 27.10.2000 року. Крім того, посилання на норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” щодо правовідносин, які мали місце в жовтні 1999 року, є хибними, так-як сам Закон вступив в силу з 01.01.2000 року. Посилання позивача на те, що майно Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області з 14.01.2000 року знаходиться у податковій заставі є незрозумілим по відношенню до правочинів, які мали місце у 1999 році. Таким чином, представник відповідача вважає, що у прокурора відсутні підстави оспорювати дані правочини. Представник Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств позов не визнала та пояснила, що договори купівлі продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS], укладені 14.06.2006 року між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств, є дійсними, правомірними і вчинені у формі, встановленій законом. Під час відчуження майна [PERSON] на користь відповідача, воно не перебувало у податковій заставі та не існувало інших заборон на його продаж. Кіровоградська обласна спілка споживчих товариств є добросовісним набувачем нерухомого майна і, в силу статті 388 ЦК України, це майно не може бути у неї витребувано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання завчасно врученої судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області та [PERSON] впродовж 1999 року було укладено ряд договорів, в тому числі спірні договори: договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS] від 10.10.1999 року, договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS] від 15.10.1999 року та договір купівлі-продажу комплексу будівель по [ADDRESS] від 01.11.1999 року. Про існування цих договорів, оригінали яких відсутні як у сторін, так і в бюро технічної інвентаризації, дають підстави вважати рішення третейського суду для вирішення конкретного спору, який утворили [PERSON] та Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області у 2006 році. Так, рішеннями третейського суду для вирішення конкретного спору у складі судді Стіфутіна І.В., який утворили [PERSON] та Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області, ухваленими впродовж 3 - 13 лютого 2006 року, визнані дійсними договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS], укладений 10.10.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області та [PERSON]; договір купівлі-продажу будівлі магазину по [ADDRESS], укладений 15.10.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області і [PERSON]; та договір купівлі-продажу комплексу будівель по [ADDRESS], укладений 01.11.1999 року між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області і [PERSON]. Цими ж рішеннями третейського суду визнано за [PERSON] право власності на вище перелічені об'єкти нерухомого майна. Сума грошових коштів, які отримало Онуфріївське районне споживче товариство від [PERSON] за продаж майна, судом не встановлена у зв'язку з відсутністю оригіналів і копій цих договорів та відсутністю посилань на цю суттєву обставину в рішеннях третейського суду. 14.06.2006 року між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств укладено договори купівлі продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS], про що свідчать наявні у справі копії нотаріально посвідчених договорів. З пояснень представника Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області вбачається, що вищевказані об'єкти на даний час знаходяться у фактичному користуванні Онуфріївського районного споживчого товариства. Суд вважає, що оспорюванні прокурором правочини мають бути визнані недійсними у зв'язку з нижчевикладеним. Згідно статті 48 ЦК України (1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, недійсним є правочин зміст якого суперечить вимогам законодавства. У відповідності до вимог ст.ст. 225, 145 ЦК України (1963 року), норми якого необхідно застосовувати до вищевказаних правовідносин, право продажу майна за договором належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником покупець набуває право власності лише в тих випадках, коли власник не вправі витребувати від нього майно: коли майно загублено власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло із їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Придбані відповідачем [PERSON] вищезазначені об'єкти нерухомого майна, згідно з п. 44 статуту Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області (далі - Статут) та матеріалів справи, є основними засобами та власністю Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області. Суб'єктами права власності Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області, як передбачено п. 45 Статуту, є його члени-пайовики. При цьому, відповідно до підпункту „о” пункту 19, п. 20 Статуту, це право здійснюється загальними зборами пайовиків і відноситься до виключеної їх компетенції. Пунктом 48 Статуту передбачено, що загальні збори передають право володіння, користування та розпорядження їх власністю правлінню споживчого товариства, за виключенням права продажу... основних засобів. Зазначені вище пункти Статуту вказують на те, що зазначені вище об'єкти нерухомості могли бути продані відповідачу [PERSON] лише зі згоди загальних зборів пайовиків Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області. З пояснень сторін вбачається, що протоколи зборів пайовиків товариства за 1999 рік не збереглися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 1997 року по кінець жовтня 1999 року він обіймав посаду голови правління Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області. Ні він, ні члени правління Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області не продавали громадянину [PERSON] або іншим громадянам магазини по [ADDRESS] та по [ADDRESS], а також комплекс будівель по [ADDRESS]. Питання, пов'язані з продажем майна товариства вирішувались виключно на загальних зборах пайовиків товариства. Якщо було якесь питання про продаж майна, то воно обов'язково виносилось на розгляд зборів. Без згоди зборів продажу не було. Від імені Онуфріївського районного споживчого товариства він не підписував договорів з [PERSON], якого, доречи, взагалі не знає. Питання про продаж майна цій особі ніколи не вирішувалось на загальних зборах. Показання свідка [PERSON] підтвердила свідок [PERSON], яка пояснила суду, що з 1970 по 2003 рік працювала на різних посадах в системі Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області. До травня місяця 1999 року вона працювала директором Павлиського РТП Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області, а потім очолювала торгівельне об'єднання „Промінь”, яке орендувало майно та магазини Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області в межах селищ Павлиш та Онуфріївка. Крім того, вона є пайовиком Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області і постійно приймала участь у загальних зборах товариства. Про продаж магазинів або іншого нерухомого майна [PERSON], що відбулась у 1999 році, їй нічого не відомо, оскільки такої продажі не було, загальних зборів пайовиків Онуфріївського районного споживчого товариства з цього приводу вона не пам'ятає, майно весь час перебувало у користуванні товариства. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання в тому, що питання про продаж вище зазначених об'єктів [PERSON] на загальних зборах пайовиків Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області не розглядалось і вони вибули із володіння їх власників - пайовиків Онуфріївського районного споживчого товариства Кіровоградської області шляхом продажу не уповноваженою на це особою відповідачу [PERSON], поза їх волею, тобто відповідач [PERSON] не набув права власності на спірні об'єкти у встановленому законом порядку, а тому спірні договори купівлі-продажу не відповідають вимогам закону і на підставі ст. 48 ЦК України (1963 року) є недійсними. Аналогічні обставини, а саме те, що у 1999 році пайовики Онуфріївського районного споживчого товариства не надавали на загальних зборах згоди на продаж майна [PERSON], вже встановлені рішенням Онуфріївського районного суду від 5 липня 2007 року у спорі між тими самими сторонами, яким визнані недійсними ряд договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між Онуфріївським районним споживчим товариством Кіровоградської області і [PERSON]. Як зазначено вище, 14.06.2006 року між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств укладено договори купівлі продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 658, 388 ЦК України (2003 року), право продажу товару за договором належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником покупець набуває право власності лише в тих випадках, коли власник не вправі витребувати від нього майно: коли майно загублено власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло із їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Власником вище зазначених об'єктів купівлі-продажу, як зазначено вище, є пайовики Онуфріївського районного споживчого товариства, а не відповідач [PERSON], і продані ним об'єкти нерухомості вибули із володіння власників не з їх волі, а тому суд вважає, що договори купівлі-продажу магазину по [ADDRESS] і комплексу будівель по [ADDRESS], укладені 14.06.2006 року між [PERSON] та Кіровоградською обласною спілкою споживчих товариств, на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України (2003 року), слід визнати недійсними. Що стосується рішень третейського суду, то останні у 2006 році лише підтвердили дійсність оспорюваних договорів, виходячи з вимог ст. 47 ЦК України (1963 року), тоді як прокурором поставлена вимога про визнання їх недійсними зовсім з інших підстав. Крім того, згідно ст. 15 Закону України „Про банкрутство” від 14.05.1992 року, який діяв до 01.01.2000 року, з моменту визнання юридичної особи банкрутом припиняється її підприємницька діяльність і до ліквідаційної комісії переходить право розпорядження майном банкрута. Так, постановою арбітражного суду Кіровоградської області від 10.03.1999 року Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області визнано банкрутом та призначено ліквідаторів банкрута. Провадження у справі про банкрутство було припинено лише 29.04.2002 року ухвалою цього ж суду. Таким чином, Онуфріївське районне споживче товариство Кіровоградської області у 1999 році взагалі не мало права розпорядження вище переліченим майном, а тим більше права здійснювати його продаж [PERSON], що згідно статті 48 ЦК України (1963 року) є підставою недійсності правочину. З огляду на викладене,

Outcome: approved