Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-28 00:00:00

07.12.2007р. [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 2005 року відносини між ними погіршилися у зв'язку з тим, що через різні погляди на життя між ними постійно відбувалися конфлікти і сварки, а тому, втративши почуття любові та поваги один до одного, вони в березні 2006 року припинили шлюбно-сімейні відносини. З вказаного часу вони проживають окремо, і в подальшому не вживали заходів до примирення. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов. Відповідач визнав позов і підтвердив викладені вище обставини, а також пояснив, що, по-перше, вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне життя з позивачем є неможливим, і, по-друге, не заперечує проти того, щоб їх неповнолітній син [PERSON] і в подальшому залишився проживати з матір'ю. Разом з тим, відповідач просив відмовити в задоволені позову позивача, посилаючись на те, що між ними не вирішено питання про поділ спільного майна подружжя. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 27 червня 1992 року сторони зареєстрували шлюб в Приморському відділі ЗАГСу м.Одеси, актовий запис № 412 ; у позивача це другий шлюб, а у відповідача - перший ; від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте з 2005 року між сторонами постійно відбувалися сварки і конфлікти, що, у свою чергу, негативно впливало на їхні відносини. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони в березні 2006 року припинили шлюбно-сімейні відносини і відповідач пішов з сім'ї. З цього часу сторони проживають окремо. Втративши почуття любові та поваги один до одного, сторони в подальшому не вживали заходів до примирення. У судовому засідання сторони категорично заперечували проти примирення, посилаючись, що подальше спільне життя та збереження їх шлюбу неможливо. Виходячи з викладеного та враховуючи положення ст.24 СК України щодо добровільності шлюбу, - суд доходить висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно, а збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Також судом установлено, що з березня 2006 року неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, а відповідач не заперечує проти того, щоб дитина і в подальшому залишилась проживати з матір'ю. Водночас суд ураховує, що неповнолітній син сторін, в силу свого віку, більш потребує турботи і догляду з боку матері. Суд не бере до уваги заперечення відповідача проти ухвалення рішення по даній справі, з посиланням на те, що станом на цей час між ним і позивачем не вирішене питання щодо поділу спільного сумісного майна, - оскільки вимоги про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторонами не заявлені у даній справі. Крім того, згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а згідно ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. На підставі викладеного і

Outcome: approved