Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-13 00:00:00

25 грудня 2007 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем по справі, вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1979 року, зареєстрований відділом РАГС м. Лозова Харківської області, про що вчинено актовий запис № 308. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей в них немає. Даний шлюб у позивача та відповідача - перший. Підставою для розірвання шлюбу позивач вказала те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини непорозуміння один одного, і в них склалися різні погляди на життя, втрачена повага. Спільно не мешкають вже близько 3-х років. Спір про розподіл майна вони вирішать пізніше. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з відповідачем, а витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАГСу, покласти на відповідача. 27 грудня 2007 року було відкрито провадження по даній справі. В попередньому судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що збереження сім'ї вже не можливе і буде суперечити інтересам кожного з них, строк для примирення їм не потрібен, оскільки між ними відсутні взаємопорозуміння, в них різні погляди на життя та життєві цінності. Шлюб у неї перший, і її дошлюбне прізвище [PERSON]. Спору про розподіл майна, на даний час неп має. Відповідач у попереднє судове засідання не з&cent;явився, але , 11 січня 2008 року, до Лозівського міськрайонного суду Харківської області подав письмову заяву, яку зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції під номером 627 від 11 січня 2008 року. В наданій заяві, відповідач прохає суд про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та згоден понести витрати пов'язані з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу.; шлюб у нього перший; пільгами з держави він не користується, дітей неповнолітніх від даного шлюбу у нього з позивачем не має; і оскільки шлюб зберегти вже не можливо, то строку для примирення не потрібно (а.с.№15). Оскільки сторонами у досудовому порядку спір за даною цивільною справою врегульований, відповідач позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, в порядку встановленому ст. 174 цього ж Кодексу, та виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за наявності для того законних підстав для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 11 серпня 1979 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, про що вчинено актовий запис № 308 відділом РАГС м. Лозова Харківської області. (а.с.№4). З огляду на матеріали справи, дійсно вбачається, що у позивача, даний шлюб з відповідачем перший і її дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження (а.с.№4). У позовній заяві (а.с.№3) та у судових поясненнях 14 січня 2008 року у судовому засіданні, позивач вказала, що від даного шлюбу у них з відповідачем неповнолітніх дітей не має. Викладені дані підтвердив у своїй заяві від 11 січня 2008 року і сам відповідач по справі (а.с.№15). Відповідно до пояснень, які надано позивачем у судовому засіданні 14 січня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого подружжя не мешкає спільно вже близько 3-х років, подружні стосунки припинились. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна, на час розгляду справи, не має. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. У позовній заяві (а.с.№3) та в судовому засіданні позивач прохала суд, покласти на відповідача, витрати, пов»язані з отриманням в органах РАЦСу свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідач у своїй письмовій заяві від 11 січня 2008 року (а.с.№15) не заперечував проти даних вимог позивача і вказав, що згоден, нести дані витрати. З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивач в цій частині і покласти на відповідача - витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№1). У судовому засіданні позивач подала до суду письмову заяву (а.с.№21), якою прохала суд не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати при зверненні до суду з даним позовом. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved