Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-31 00:00:00

У вересні та грудні 2007 р. у Новомиргородський районний суд надійшли позовні заяви [PERSON] до відділу охорони здоров'я Новомиргородської райдержадміністрації про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. Заявник вимагає скасувати незаконні накази відповідача від 12.09.2007 р. та 14.11.2007 р. про накладення дисциплінарного стягнення і стягнути на його користь по 5 тис грн. моральної шкоди за кожну догану. За ухвалою районного суду від 07.02.2008 р. вимоги за позовами [PERSON] до відділу охорони здоров'я Новомиргородської райдержадміністрації про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди у цивільних справах за № 2-21/2008 р. і № 2-51/2008 р. були об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні [PERSON] та його представника [PERSON]підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Додатково пояснили, що відповідач грубо порушив вимоги чинного законодавства про працю і через необґрунтоване накладення дисциплінарних стягнень позивач втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений прикладати додаткові зусилля для відновлення власних авторитету і репутації головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ, зазнав значних моральних страждань. Представник відповідача Л. не визнав позов повністю, бо вважає власні рішення законними та обґрунтованими. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань. Згідно вимогам КЗпП України: ст. 147 - за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана, або звільнення. ст. 148 - дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленим проступком, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. ст. 149 - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається із пояснень учасників судового розгляду та наданих сторонами письмових доказів, за наказом начальника відділу охорони здоров'я Новомиргородської райдержадміністрації Л. від 12.09.2007 р. за № 71-01-09 головному лікарю Новомиргородської ЦРЛ [PERSON] винесено догану за те, що 08.06.2007 р. старша медична сестра реанімаційно-операційного відділення звернулась з позовом до місцевого суду з приводу незаконних дій адміністрації ЦРЛ та безпосередньо [PERSON] просила суд визнати незаконною відмову в оплаті 25% посадового окладу за ведення обліку, видачі та зберігання медикаментів. В. о. головного лікаря [PERSON] був виданий наказ № 10-04-06/2 від 22.01.2007 р., в якому надавалось 25% надбавки від посадового окладу позивачки. Неодноразово [PERSON]зверталась з заявою до головного лікаря про оплату праці у вигляді 25% від посадового окладу, але тричі їй було відмовлено. 14.03.2007 р. [PERSON] видав наказ № 59-04-05 від 14.03.2007 р. про скасування 1 розділу наказу № 162-04-06 від 19.08.2006 р., згідно якого було заборонено виплату надбавки. Всі дії головного лікаря призвели до написання позовної заяви в Новомиргородський місцевий суд, де відповідач визнав неправомірність своїх дій. Таким чином, у судовому засіданні безспірно з'ясовано, що зміст наказу про накладення стягнення не відповідає вимогам закону, оскільки не містить посилання на конкретне порушення працівником трудової дисципліни, коли та яким чином було допущено таке порушення, на підставі якого закону чи іншого нормативного акту позивача було піддано одному із видів дисциплінарного впливу. Як вбачається з показань свідків [PERSON] [PERSON] [PERSON] а також матеріалів цивільної справи № 2-194/2007 р., у зв'язку з недостачею фінансів по статті заробітна плата дія наказів про надбавки за напруженість праці була призупинена з 01.02.2007 р. за наказом в. о. головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ [PERSON] від 26.01.2007 р. Окрім цього, за наказом позивача від 28.03.2007 р. № 83-04-05 було добровільно скасовано наказ головного лікаря ЦРЛ від 14.03.2007 р. № 59-04-05, обґрунтованість якого оспорювалась [PERSON] у судовому порядку. Викладене свідчить, що зміст наказу про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] не відповідає вимогам закону, бо у даному випадку не були ураховані ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. До того ж у самому наказі мається вказівка лише на час звернення [PERSON] (08.06.2007 р.) до суду. Ухвала Новомиргородського районного суду про визнання мирової угоди між позивачкою та Новомиргородською ЦРЛ і закриття провадження у справі № 2-194/2007 р. постановлена 10.08.2007 р., тобто дисциплінарне стягнення було застосоване не безпосередньо за виявленим проступком, а пізніше одного місяця з дня його виявлення, що за законом є неприпустимим (ст. 148 КЗпП). За наказом начальника відділу охорони здоров'я Новомиргородської райдержадміністрації Л. від 14.11.2007 р. за № 94-01-09 “Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON]” [PERSON] головному лікарю Новомиргородської ЦРЛ, винесено догану за невиконання службових обов'язків, бо відповідно до листа-вимоги контрольно-ревізійного відділу в Новомиргородському районі від 29.10.2007 р. № 13-14/842 станом на 29.10.2007 р. вказаному відділу не надано інформацію про розгляд акту ревізії з працівниками установи та прийняття відповідних рішень щодо притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а також залишаються невідшкодованими незаконні видатки на заробітну плату у сумі 16,3 тис грн., у відповідності до ст. ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України та несвоєчасне виконання наказу відділу охорони здоров'я № 88-01-09 від 06.11.2007 р. Як пояснив у суді позивач, його на 2 роки відсторонили від виконання посадових обов'язків і тому він приступив до роботи лише влітку 2007 р., а попередні рішення про незаконні видатки на заробітну плату приймалися іншими особами, які тимчасово виконували повноваження головного лікаря закладу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 КЗпП відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Положенням про головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ, що затверджене відповідачем 13.06.2007 р., на заявника також не покладено право, обов'язок чи персональну відповідальність з приводу прийняття рішень щодо притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а також відшкодування незаконних видатків на заробітну плату. Таким чином, у судовому засіданні безспірно з'ясовано, що зміст наказу про накладення стягнення не відповідає вимогам закону, оскільки не містить посилання на конкретне порушення працівником трудової дисципліни, коли та яким чином було допущено таке порушення, на підставі якого закону чи іншого нормативного акту особа, яку було піддано стягненню, повинна була виконувати попередній наказ. Окрім цього, зміст наказу не відповідає вимогам закону, бо у даному випадку не були ураховані ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Заслуговують на увагу заперечення позивача та його представника про відсутність у відповідача повноважень для накладення дисциплінарного стягнення на заявника. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.11.2007 р. № 1364 було затверджено Типове положення про відділ охорони здоров'я районної державної адміністрації (далі - Типове положення). Зі змісту Типового положення витікає, що начальник відділу охорони здоров'я вправі розглядати питання щодо заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності лише працівників цього відділу (п. 9). Посилання відповідача на власні повноваження, передбачені Положенням про відділ охорони здоров'я Новомиргородської райдержадміністрації, затвердженим розпорядженням її голови від 16.09.2005 р. (зі змінами від 04.04.2007 р.), у даному випадку не мають правового значення, оскільки вони суперечать вище наведеному Типовому положенню, а також надають право вирішувати питання щодо головних лікарів закладів охорони здоров'я лише за погодженням з органами місцевого самоврядуванн[PERSON] Згідно вимогам ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пред'являючи вимогу відшкодувати моральну шкоду, позивач та його представник стверджують, що відповідач грубо порушив вимоги чинного законодавства про працю і через необґрунтоване накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений прикладати додаткові зусилля для відновлення власних авторитету і репутації головного лікаря Новомиргородської ЦРЛ, зазнав значних моральних страждань. Суд критично відноситься до зазначених пояснень, оскільки з моменту накладення дисциплінарного стягнення пройшов порівняно невеликий проміжок часу. Під моральною шкодою суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної школи суд визначає залежно від характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, судом враховуються стан здоров'я заявника, суттєвість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння відповідача та моральних страждань позивача, а також інших (вище перелічених) негативних наслідків. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути 200 грн., бо спричинена шкода обумовлена моральними стражданнями позивача внаслідок вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також зниженням престижу, ділової репутації з вини відповідача. У решті позову потрібно відмовити за його недоведеністю. На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, ст. ст. 79-81, 85, 88 ЦПК України судові витрати у сумі 665,89 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір у розмірі 17 грн. - на користь держави. Ураховуючи наведене,

Outcome: partial