Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

15 жовтня 2007 року позивач звернувся в суд з позовом відповідачів про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним. Заяву мотивує тим, що 30 серпня 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачу по справі [PERSON] Вказаний державний акт виданий безпідставно. Зазначене в державному акті рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15-3 стосувалося не відповідачки по справі, а вказаним рішенням було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 50 га бабусі позивача - [PERSON], спадкоємцем якої є позивач. Підгайцівська сільська рада задовольнила заяву позивача і передала у його приватну власність земельну ділянку площею 0, 50 га, яка раніше була передана його бабусі. На підставі вказаного рішення позивач отримав державні акти на право приватної власності на землю від 26 липня 2006 року, однак лише на 0, 32 га. З довідки Підгайцівської сільської ради від 7 серпня 2007 року іншу частину належної позивачеві земельної ділянки площею 0, 18 га приватизувала [PERSON], мотивуючи тим, що вона обробляла цей город, бо [PERSON] була немічна і його не обробляла. Сільська рада визнає помилковість видачі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] в розмірі 0, 18га, що належали бабусі позивача. Таким чином, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 30 серпня 2005 року був виданий [PERSON] помилково і повинен бути визнаний недійсним. Просив суд визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії АЯ № 656533 від 30 серпня 2005 року, виданий на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15-3, громадянці [PERSON] недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшив, просить суд визнати вказаний державний акт частково недійсним, в частині земельної ділянки площею 0, 18 га. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просить суд визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії АЯ № 656533 від 30 серпня 2005 року, виданий на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15-3, громадянці [PERSON] частково недійсним, в частині земельної ділянки площею 0, 18 га. Представник Підгайцівської сільської ради Копюк В.П. позов визнав, суду пояснив, що державний акт було видано [PERSON] помилково, оскільки при його видачі не враховано, що частиною земельною ділянки площею 0, 18 га користувалася бабуся позивача - [PERSON], спадкоємцем якої є позивач. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що їй було рішенням сільської ради виділено земельну ділянку, на яку вона у встановленому порядку оформила своє право власності. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, просять суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 12 грудня 1997 року № 15-3 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 50 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно висновку від 2 серпня 2005 року № 2542 відділ земельних ресурсів Луцького району розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] погодив її, та вважає за можливе передати у власність земельну ділянку площею 0, 3938 га, розташовану в с Підгайці для ведення особистого селянського господарства. Згідно висновку від 2 серпня 2005 року № 1160 відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Луцької райдержадміністрації розглянувши технічну документацію зі складання державного акта на право власності на землю гр. [PERSON] погодив її, та вважає за можливе передати у власність земельну ділянку площею 0, 3938 га., розташовану в с Підгайці для ведення особистого селянського господарства. 24 листопада 2004 року складено акт погодження меж з суміжними землекористувачами (землевласниками), який підписано представником землевпорядної організації, сільським головою, [PERSON] та суміжними землекористувачами. 30 серпня 2005 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 3938 га (яка фактично складається з двох частин - 0, 2738 га та 0, 12 га відповідно). Державний акт підписано головою Підгайцівської сільської ради. Судом також встановлено, що згідно п. 145 рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15/3 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 50 га, з них 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0, 25 га для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11 травня 2004 року спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті [PERSON], померлого [INFO], є [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 2/3 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться [ADDRESS], що належало [PERSON], яка померла [INFO] спадкоємцем якої був її син - [PERSON], котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року, який був чинний на час передачу земельних ділянок у приватну власність [PERSON] та [PERSON], передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно ст. ст. 22, 23 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності з 1 січня 2002 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що спору відносно земельних ділянок біля їх житлових будинків, що розташовані [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно між ними немає. Позивач вважає, що [PERSON] приватизувала також 0, 18 га земельної ділянки, що була передана у приватну власність його бабусі [PERSON], яку виділено в складі земельної ділянки площею 0, 2738 га. За своє життя [PERSON] не оформила належним чином своє право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, а тому такий нерухомий об'єкт не увійшов до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті. Визнання позову представником Підгайцівської сільської ради суд оцінює критично, оскільки в довідці Підгайцівської сільської ради від 12 жовтня 2007 року № 2231 значиться, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0, 50 га, з них 0, 25 га для обслуговування житлового будинку і 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0, 3279 га, з них з них 0, 25 га для обслуговування житлового будинку і 0, 0779 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 6, 7). Пояснення позивача та представника сільської ради про те, що [PERSON] була виділена земельна ділянка саме в тому місці, де розміщена земельна ділянка, яка включено до державного акту [PERSON] не підтверджується жодними належними доказами. Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона є матір'ю позивача і очевидно зацікавлена в розгляді справи на користь її сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй відомо, що спірна земельна ділянка належить [PERSON]. При виготовленні державного акту [PERSON] погоджувала межі з сусідами. Посилання представника сільради на те, що фактично в користуванні відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка площею понад 0, 50 га суд до уваги не бере, оскільки ним не наведено жодних доказів того, що максимальний розмір земельної ділянки не може перевищувати 0, 50 га. Крім того, рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району від 23 грудня 2005 року № 24-4 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 50 га, з них 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0, 07 га і 0, 18 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 11). При цьому позивачеві не могло бути виділено цим рішенням саме спірну земельну ділянку площею 0, 18 га, оскільки станом на цей час спірна земельна ділянка на підставі державного акту належала відповідачу [PERSON] Оскільки судом не встановлено, що при видачі відповідачеві оспорюваного державного акту на земельну ділянку було порушено права позивача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed