Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно зведені за адресою[ADDRESS]об”єкти нерухомості. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і пояснила суду, що 07 грудня 2007 року було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок розташований за адресою:[ADDRESS] на ім»я нині покійного чоловіка [PERSON]. Після оформлення договору купівлі-продажу 21 квітня 1960 року, посвідченого державною нотконторою Новоукраїнського району позивачкою спільно з її чоловіком було здійснено забудову на земельній ділянці без узгодження з відповідними органами місцевого самоврядування необхідних для життя господарських будівель, а саме: сараю- розміром 46 м.кв та лазню- розміром 9.8 м.кв. Не дивлячись на те, що забудова проводилась на земельній ділянці домоволодіння позивачки та її померлого чоловіка та на їх кошти, вони з померлим чоловіком на правових підставах не набули права власності на зазначені вище об”єкти нерухомого майна. З метою узаконення даних будівель позивачка звернулась до Новоукраїнської міської ради, але при обстеженні домоволодіння архітектором бюро було виявлено, що на земельній ділянці побудовано господарські будівлі: сарай- розміром 46 м.кв та лазню- розміром 9.8 м.кв. без будівельних порушень, але з порушенням умов надання відповідного дозволу на забудову. Крім того, архітектором бюро Новоукраїнської міської ради було зроблено висновок про можливість оформлення документів, визначених чинним законодавством України, на самочинно забудовані будівлі. Оскільки добудову зазначених будівель позивачки проводила разом зі своїм покійним чоловіком, на момент забудови являлась його дружиною, а отже і співвласницею майна, та крім того спадкоємницею померлого чоловіка, то має правові підстави звернутись до суду із позовом про визнання права власності на об”єкти самочинної забудови в порядку спадкування, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, заперечень відносно позовних вимог не мають про визнання у судовому порядку права власності на зазначенні самочинні будівлі за позивачкою, як спадкоємцем. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 1, ст. 331 ч. 1. ст. 392, п.2 ст.1299 ЦК України, суд дійшов висновку про небхідність задоволення позову так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно відомостей технічного паспорта на житловий будинок, договору купівлі-продажу від 21 квітня 1960 року, посвідченого державною нотконторою Новоукраїнського району та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, від 07 грудня 2007 року розташований за адресою:[ADDRESS] належить чоловіку позивачки [PERSON], який помер[INFO](а.с. 5 -7 ). Позивачка є спадкоємцем 1 черги та прийняла спадщину, так як проживає в будинку [ADDRESS] та подала заяву до держнотконтори. Згідно схеми до акту обстеження земельної ділянки по[ADDRESS] проведеного 20 грудня 2007 року архітектором архітектурно - планувального бюро і затвердженого архітектором міста (а.с.17) на земельній ділянці, яка виділялася для обслуговування житлового будинку по[ADDRESS] самовільно зведено приміщення сараю - розміром 46 м.кв та лазню- розміром 9.8 м.кв без будівельних порушень, але з порушенням умов надання відповідного дозволу на забудову. Вищевказані об”єкти не зазначені в присадибному плані (схемі) зареєстрованій в БТІ (а.с.9-14 ), дозвіл на їх будівництво спадкодавцю не надавався, проектна документація не виготовлялася. Однак, самочинно зведені будівлі розташовані на земельній ділянці, яка надана відповідачем спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, під час будівництва не було допущено грубих порушень ДБН і Правил забудови. Положенням п.3 ст.376 ЦК України передбачено право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідач не заперечив проти визнання права власності на нерухоме майно за позивачем - спадкоємцем забудовника, вимог про визнання права власності за собою або знесення нерухомого майна не ставив. Статтєю 331 ч. 2 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва). Згідно ст. 66-69 ЗУ “Про нотаріат”, п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлючих документів про належність цього майна спадкодавцеві, а їх відсутність є обмеженням для вчинення нотаріальної дії. На час розгляду справи приміщення сараю- розміром 46 м.кв та лазні- розміром 9.8 м.кв. біля домоволодіння, розташованого за адресою:[ADDRESS]та через відсутність дозволу на їх будівництво позивачка не може реалізувати право вільного володіння та розпорядження отриманим в порядку спадкування майном, як спадкоємцю, яким володіє на законних підставах, що підтверджується письмовими доказами і не викликає сумніву та дає право встановлення права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані на території садиби об”єкти нерухомості за адресою:[ADDRESS]сараю- розміром 46 м.кв та лазні- розміром 9.8 м.кв. у судовому порядку за позивачкою. Відповідно до п. 2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна, тому право власності на майно, на яке судом визнається право на спадщину за позивачем може бути визнане після реєстрації в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. На підставі встановленого та

Outcome: approved