Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 14.07.1989р. перебувала у шлюбі з [PERSON], який як член ЖБК-92 в 1985р. отримав квартиру [ADDRESS]. Після укладення шлюбу позивачка прописалась в спірній квартирі та також сплачувала за неї внески. Вважає, що дана квартира являється їх спільною власністю та просить визнати за нею право власності на 55/100 частки квартири, оскільки за розрахунками, вона сплатила більшу частину її вартості. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання[PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилюючись на те, що в травні 2002р. шлюб з[PERSON] фактично розпався, остання покинула спірну квартиру, більше в ній не проживала та не з”являлась. Просить визнати[PERSON] втратившою право на користування житловим приміщенням, як такої що не проживає у вказаній квартирі понад п'яти років. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та уточнив, зазначивши, що[PERSON] підлягає визнанню втратившою право на користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки, 26.03.2003р. остання ,залишивши квартиру, переїхала в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту, яке придбала та оформила на себе ще в 24.01.2002р., тому договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Позовні вимоги[PERSON] не визнав та пояснив, що в 2003р., коли колишня дружина покинула сім'ю, між ними фактично відбувся поділ майна, остання виїхала з квартири, забравши окрім своїх речей холодильник, швейну машинку, частину домашньої бібліотеки та п'ять його художніх творів, вартість яких становить значну суму. Вважає, що свою частину від спільно нажитого майна позивачка вже отримала. Просив в задоволенні її позовних вимог відмовити. Представник [PERSON] за дорученням [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, позов[PERSON] не визнала та пояснила, що [PERSON] з 1989р. по 1997р. працював за кордоном, до нього неодноразово приїздила дружина, який він передавав зароблені ним гроші, з яких вона сплачувала комунальні платежі за квартиру та виплачувала пай за кооператив. Крім того,[PERSON] під час шлюбу без відома чоловіка придбала іншу квартиру [ADDRESS], в яку переїхала на постійне проживання після того, як покинула чоловіка, тому не має права на спірну квартиру взагалі. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала на підставах зазначених в позові. Пояснила, що [PERSON] самостійно вніс лише перші 30% в пай за квартиру, частину вартості квартири сплачували разом, а в 1992р. вона внесла залишок вартості квартири за власні кошти, які отримала в дар від доньки. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, визнавши за нею право власності на 55/100 частин квартири [ADDRESS]. Позовну заяву [PERSON] не визнала, пояснила, що останній створив неможливі умови для сумісного проживання в сім”ї, в результаті чого вона змушена була покинути квартиру. Просила відмовити в задоволенні його позовних вимог за необґрунтованістю, т.я. шлюб розірваний лише у лютому 2008р. та вона вважає, що не втратила право користування житловою площею бо є співвласником. Представник[PERSON] за усним клопотанням [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що[PERSON] являється співвласником спірної квартири, оскільки внесла залишок паю, який отримала за договором дарування від доньки. Дані кошти не являються спільною власністю подружжя. Просила позовні вимоги[PERSON] задовольнити, в позові [PERSON] відмовити. Голова ЖБК-92 Пудікова М.І. в судовому засіданні пояснила, що їй не відомо хто і коли вносив пай за кооператив, знає лише, що в 1992р. був сплачений залишок позики в сумі 5630р.При вирішенні позову покладалась на розсуд суду. Представник відділу обліку і реєстрації Суворовського райвідділу УМВС України в Херсонській області в судове засідання не з”явився, причини неявки суду не відомі, був повідомлен належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов[PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 14.07.1989р. між[PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], актовий запис №441. Відповідно довідки ЖБК №92 від 15.04.2002р. за №44, [PERSON] являється членом даного кооперативу. Повна вартість квартири [ADDRESS] становить 10964р.. З них в 1985р. сплачено перший внесок в розмірі 3303р.Станом на 01.08.1989р. залишок позики складав 6543р. Повністю сплачено позику 13.08.1992р., внісши залишок в розмірі 5630р. На підставі квитанції № 450171 від 13.08.1992р. вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення позики перед ЖБК-92 перерахувала на їх рахунок 5630р. Дані гроші були отриманні нею 12.08.1992р. в дар від доньки, [PERSON], про що свідчить договір дарування, посвідчений Другою Херсонської державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-3610 на суму 6000р. та пояснення самої [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка, яка пояснила, що отримала дані гроші від дідуся як дарунок на 16-річчя, після чого подарувала їх матері, перерахувавши на її рахунок,[PERSON] перевела на рахунок ЖБК -92 залишок паю в розмірі 5630р. Виходячи з викладеного, [PERSON] з власних кошт вніс перший внесок позики в розмірі 3303р.,[PERSON] внесла залишок позики в розмірі 5630р., які також були її приватною власністю, оскільки за ст.. 57 ч.1 п.2 СК України - особистою приватною власністю дружини(чоловіка) є майно набуте за час шлюбу на підставі договору дарування. Приймаючи до уваги повну вартість квартири, яка становить 10964р., з спільних сімейних коштів в рахунок позики за квартиру сплачено лише 913р.,що складає по 456,50р. на кожного, тоб то сума внесена [PERSON] в рахунок позики становить 4877,5р., сума внесена [PERSON]- 6086р. Таким чином, відповідно до ст.. 60 СК України, яка зазначає, що майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що спірна квартира, являється спільною сумісною власністю подружжя. А тому, суд не може визнати[PERSON] втратившою право на користування житловим приміщенням, оскільки вона фактично являється співвласником даної квартири. Шлюб між[PERSON] та [PERSON] розірвано 01.02.2008р., що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м.Херсон від за №153/08, строк позовної давності, передбачений ст.. 72 СК України, не пропущено. В судовому засіданні встановлено, що сторони не домовились між собою про порядок поділу майна. Згідно ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Ст.. 357 ч.2 ЦК України вказує - якщо розмір часток у праві спільної власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання. На підставі викладеного, з урахуванням розміру внесків кожного з подружжя та загальної вартості квартири, суд вважає за необхідне визнати за[PERSON] право власності на 55/100 частин квартири [ADDRESS], [PERSON] відповідно 45/100 частин вказаної квартири.

Outcome: approved