Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

Оскаржуваним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30.10.2007 року позовні вимоги [PERSON]. задоволені частково. Стягнуто на користь позивача з ДП „Пожспецмаш” заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 41605грн. 15коп. Стягнуто з відповідача на користь держави 416грн. судового збору та 30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку підлягало до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON]. відмовлено. Суд прийшов до висновку, що з позивачем при звільненні з роботи не проведено остаточного розрахунку і заборгованість по заробітній платі складає 12314грн. 02коп., згідно довідки ДП „Пожспецмаш” №93 від 26.06.2007 року. В судовому засіданні представники відповідача не спростували доводів [PERSON]. щодо неотримання ним заробітної плати. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 по 22 листопада 2006 року суд задовольнив частково в розмірі 1977грн. 44коп., оскільки заборгованість визначається виходячи з кількості робочих днів, а не календарних, як зазначив позивач. Таким чином, відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні [PERSON]. з роботи йому належало виплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 14291грн. 76коп. (12314,02грн. + 1977,44грн.). При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи ДП „Пожспецмаш”, коли підприємством, на підставі акту КРУ в Чернігівській області №25-04-21/28 від 07.11.2006 року, було „сторніровано” (знято) з позивача 10532грн. 42коп. заробітної плати. Суд вказав, що такі дії відповідача суперечать положенням глави ІХ КЗпП України, яка регулює питання матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству. Оскільки, при звільненні з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, то суд першої інстанції стягнув на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 23.11.2006 року по 03.10.2007 року, в розмірі 27313грн. 39коп. (123грн. 59коп. х 221роб. день). Оскаржуваною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 30.10.2007 року позовну заяву ДП „Пожспецмаш” до [PERSON]. про стягнення заподіяної підприємству шкоди залишено без розгляду. Суд прийшов до висновку, що згідно ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Оскільки представники ДП „Пожспецмаш” подали позов, не маючи повноважень від МНС України на ведення справи в суді, то суд згідно ст.207 ЦПК України, залишив позовну заяву без розгляду. В апеляційних скаргах ДП „Пожспецмаш” просить скасувати зазначені ухвалу та рішення суду і направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Оскаржуючи ухвалу суду, відповідач вказує на те, що на день подання позову та судового розгляду [PERSON]. вже не був керівником підприємства. А тому, ДП „Пожспецмаш”, виконуючи обов'язкові вимоги КРУ в Чернігівській області, звернулося з позовом до останнього про відшкодування завданої підприємству шкоди. Таким чином, позов було подано уповноваженою особою і розглядатися він був повинен одночасно з позовною заявою [PERSON]. Оскаржуючи рішення суду, ДП „Пожспецмаш” вказує на те, що в судовому засіданні позивач визнав факт отримання ним в рахунок заробітної плати будівельних матеріалів, побутової техніки, оплати за житлово-комунальні послуги, а всього на суму 11970грн. 06коп. Також, невідомо з яких міркувань суд прийшов до висновку про кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON]. - 221, тоді як їх лише 216. Крім того, суд не прийняв до уваги висновок КРУ в Чернігівській області про незаконність нарахування премій і доплат за інтенсивність, здійснених на користь позивача на загальну суму 12957грн. 42коп., через які відповідно зросла і середньоденна заробітна плата останнього із 86,52грн. до 123,59грн. Також, суд виніс рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі без відрахування обов'язкових платежів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає відхиленню, а апеляційна скарга на рішення суду - частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суду першої інстанції. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. По справі встановлено, що [PERSON]. працював на посаді директора ДП „Пожспецмаш” з 08 вересня 2005 року (а.с.6-11). Наказом по МНС України №227 від 19.10.2006 року та наказом МНС України №235 від 02.11.2006 року про внесення змін до попереднього наказу позивача було звільнено з роботи за невиконання умов контракту (а.с.5). Як вбачається з довідки ДП „Пожспецмаш” №93 від 26.06.2007 року, за період з травня по жовтень 2006 року [PERSON]. була нарахована заробітна плата в розмірі 12314грн. 02коп., проти чого не заперечував у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача Ященко Ю.М. (а.с.2, 67зв.). Згідно довідки ДП „Пожспецмаш” №1475 від 26.06.2007 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 123грн. 59коп. (а.с.3). Позивач стверджує, що за час роботи він лише одного разу отримував заробітну плату - у грудні 2005 року за вересень 2005 року (а.с.67). Представник відповідача - головний бухгалтер ДП „Пожспецмаш” Подрєзенко А.І., як в суді першої інстанції (а.с.68-69), так і в апеляційному суді, підтвердила, що особисто [PERSON]. отримував заробітну плату один раз і документально мається лише один підпис позивача про отримання ним заробітної плати - за грудень 2005 року. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, за спірний період позивач отримував заробітну плату натуроплатою: за травень 2006 року - на суму 2747грн. 20грн., за червень 2006 року - на суму 439грн. 52коп., за липень 2006 року - на суму 2097грн. 62коп. та 635грн. 42коп., за жовтень 2006 року - на суму 2520грн., а всього - на загальну суму 8439грн. 76коп., що підтверджується копіями накладних та видаткових касових ордерів, на яких мається підпис [PERSON]. (а.с.41-44, 155, 160, 167, 170-173). У своїх позовних вимогах [PERSON]. ставив питання про стягнення заборгованості по заробітній платі за час з 01 травня по 22 листопада 2006 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.11.2006 року по 03.10.2007 року (а.с.1, 36, 67, 69). А тому, заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.05.2006 року по 22.11.2006 року становить 5851грн. 70коп. (12314,02грн. + 1977,44грн. -8439,76грн.) (обов'язкові платежі з даної суми не утримувалися), яку необхідно стягнути на його користь з ДП „Пожспецмаш”. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при звільненні [PERSON]. з роботи підприємство не виплатило належну останньому заробітну плату, але при цьому невірно визначив розмір вищевказаної заборгованості. Визначаючи розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд також вважає за необхідне зменшити дану суму до 26695грн. 44коп. (123,59грн. х 216 роб. днів) (обов'язкові платежі з даної суми не утримувалися). Виходячи з цього, загальна сума заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь [PERSON]. становить 32547грн. 14коп. (5851,70грн. + 26695,44грн.) (обов'язкові платежі з даної суми не утримувалися). Також, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнення середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню, до 2286грн.39коп. ((1371,35грн. + 3201,43грн.) : 2), а розмір судового збору - до 325грн. 47коп. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні. При цьому, суд не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що [PERSON]. були незаконно нараховані і виплачені премія та доплата за інтенсивність на загальну суму 12957грн. 42коп. Як встановлено по справі, дані виплати проводилися відповідно до умов контракту №55 від 08.2005 року та Положення про преміювання керівників підприємств, підпорядкованих МНС України, затвердженого наказом МНС України №252 від 16.09.1999 року. Крім того, як пояснила в суді апеляційної інстанції представник відповідача [PERSON]., нарахування та виплата позивачу премій та доплат за інтенсивність проводилась не за наказом [PERSON]., а за розпорядженням колишніх заступника директора підприємства Горошка В.І. та начальника ВПЗ Мелконяна А.А. Відповідно до ст.136 КЗпП України, покриття шкоди керівниками підприємств в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати керівника. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. В зв'язку з цим, не можуть бути взяті до уваги посилання представників відповідача на те, що при проведенні остаточного розрахунку з [PERSON]. з останнього було „сторніровано” (знято) 10532грн. 42коп. заробітної плати, згідно акту КРУ в Чернігівській області, оскільки позивач має борг перед підприємством. Крім того, згідно ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Оскільки представники ДП „Пожспецмаш” не мали повноважень від МНС України на ведення справи в суді, чого вони самі не заперечували, то суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду позовну заяву ДП „Пожспецмаш” до [PERSON]. про стягнення заподіяної підприємству шкоди. За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування. На підставі наведеного,

Outcome: partial