Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом та з уточненням до позову, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1972 року по 26 лютого 2003 року, під час якого ними був придбаний будинок [ADDRESS] Оскільки добровільно майно між ними не розділене, просила суд виділити їй в натурі квартиру [ADDRESS], а відповідачу - квартиру [ADDRESS]; виділити їй у користування земельну ділянку, прилеглу до квартири [ADDRESS] площею 784,50 кв.м., виділити відповідачу у користування земельну ділянку, прилеглу до квартири [ADDRESS]площею 784,50 кв.м.; залишити для спільного користування земельну ділянку з господарськими будівлями площею 625 кв.м. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: будинок [ADDRESS], Ѕ частину квартири [ADDRESS], виділивши відповідачці в натурі Ѕ частину квартири [ADDRESS], на суму 12092 грн., виділивши йому в натурі будинок [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що будинок та квартира придбані ними за час шлюбу. З метою рівності часток він виплатив позивачці суму еквівалентну 1700 доларів США, добровільно розділивши зазначений будинок. У судовому засіданні позивачка підтримала власні позовні вимоги, зустрічний позов не визнала та пояснила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.02.1972 року по 26.02.2003 року, подружні стосунки між ними припинені у березні 1999 року, спільне господарство не велось, харчувалися окремо, жили на різних половинах будинку. До квітня 2002 року вона проживала у будинку [ADDRESS]. Відповідач обіцяв сплатити їй за Ѕ частину будинку, однак не сплатив. Віддавав їй 500 доларів США, однак виникла сварка, під час якої гроші він забрав. Намагався віддати гроші потім, але вона не взяла. Була вимушена виселитись з будинку, бо їй погрожували незнайомі чоловіки фізичною розправою, вимагали, щоб вона покинула будинок. Виселилась до квартири [ADDRESS], яку придбала за кошти, які взяла у борг. Оскільки відповідач не віддав їй гроші за Ѕ частину будинку, вимушена була продати квартиру, щоб повернути борг. Квартира [ADDRESS] належала їй та її сестрі [PERSON] у рівних частках як спадкове майно від батьків. Відповідач запропонував [PERSON] купити у неї Ѕ частину квартири, щоб квартиру залишити доньці, однак відповідач гроші сестрі не віддав. Сестра продала їй Ѕ частину квартири за 6000 грн., за яку вона віддавала гроші сестрі частинами зі своєї заробітної плати: у жовтні-листопаді 1999 року та у 2000 році - 3000 грн., у 2004 році - 3000 грн. Вважає, що дана квартира є її особистою власністю, оскільки відповідач участі у її придбанні не брав, подружні стосунки не підтримував. Спірний будинок бажає розділити лише в натурі. З цих підстав зустрічний позов не визнає. Представник позивачки позов підтримала, підтвердила пояснення позивачки, доповнивши, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] безпідставно зазначена відповідачем як спільне сумісне майно, оскільки була придбана позивачкою після припинення з відповідачем подружніх стосунків. Факт припинення подружніх стосунків у березні 1999 року підтверджується справою про розірвання шлюбу між сторонами, у якій відповідач його не оспорював. Будинок повинен бути розділений в натурі, оскільки це технічно можливо. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, зустрічний позов підтримав, пояснивши, що у жовтні 2001 року виселився зі спірного будинку та наймав квартиру у м. Привілля разом з теперішньою дружиною. На початку 2002 року позивачка запропонувала викупити у неї Ѕ частину будинку, бо їй важко його обслуговувати. Погодився сплатити позивачці 2000 доларів США. 03 березня 2002 року віддав позивачці 500 доларів США, наприкінці березня 2002 року - 1200 доларів США, з яких 1000 доларів США позичав у сестри [PERSON] доларів США залишився винен позивачці. У квітні 2002 року позивачка звільнила будинок, він зі співмешканкою вселився у нього. У спірному будинку проживає він та його дружина [PERSON], зареєстровані - він, позивачка та син [PERSON] Подружні стосунки з позивачкою припинені у вересні 2001 року, тому Ѕ частина квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, як придбана під час шлюбу. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зустрічний позов підтримав, підтримав пояснення відповідача, доповнень не надав. У судових дебатах зазначив, що між сторонами фактично було розділено спірний будинок: відповідачем сплачено позивачці 1700 доларів США за Ѕ частину будинку. Дана угода регулюється сімейним законодавством, не є відчуженням нерухомості, а тому не повинна оформлюватись договором, посвідченим нотаріально. На цей час будинок належить лише відповідачу, бо він є покупцем за договором купівлі-продажу, а позивачка не заявила позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала, пояснивши, що з жовтня 2001 року проживала разом з відповідачем у м. Привілля, де наймали квартиру. У лютому 2002 року позивачка запропонувала сплатити їй Ѕ частину вартості будинку. 28.04.2002 року вона з відповідачем вселилися до будинку. Сплатили позивачці 1700 доларів США. Особисто не бачила факт передачі коштів. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти первісного позову, проти задоволення зустрічного позову не заперечував, оскільки вважає неможливим проживання батьків у одному будинку через неприязні стосунки; допитаний у якості свідка пояснив, що навесні 2002 року батько віддав матері 500 доларів США, а потім при ньому ще 1200 доларів США. Батько при ньому поклав 1200 доларів США на піч. Чи брала їх мати, він не бачив. Стосунки між батьками погіршилися приблизно з 1999-2001 р.р. Коли між ними припинені подружні стосунки йому невідомо. Домовленість між батьками про сплату Ѕ вартості будинку була досягнута у грудні 2001 року- лютому 2002 року. Судом досліджено наступні докази: показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що є донькою сторін. Спірний будинок придбаний батьками під час шлюбу. Відповідач пішов з сім'ї у 2001 році. Коли між ними фактично були припинені подружні стосунки їй невідомо. Вже у 1999 році між ними були неприязні стосунки. Між батьками була домовленість про те, що батько житиме у будинку і сплатить матері Ѕ частину його вартості, що їй відомо зі слів матері. Зі слів матері їй також відомо, що вона повертала батькові гроші, однак батько це заперечує. Їй особисто з цього приводу нічого невідомо. Гроші за квартиру [ADDRESS] виплачувала сестрі мати; показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивачки. У 1998 році була домовленість про те, що відповідач сплатить їй вартість Ѕ частини квартири [ADDRESS], однак потім відмовився, тому позивачка особисто сплачувала їй кошти у сумі 3000 грн. - у жовтні 1999 року та у 2000 році, та 3000 грн. - влітку 2004 року. У 1999 році сторони жили у спірному будинку у різних кімнатах. У травні 1999 року, коли донька стала проживати окремо, стали жити на різних половинах будинку. Коли позивачка жила у спірному будинку протягом 2000-2002р.р., їй телефоном погрожували. Взимку наприкінці 2001 року вона йшла з позивачкою, два незнайомі чоловіки підійшли з погрозами та вимагали, щоб позивачка виселилась з будинку, інакше поплатиться життям. Вона наполягала, щоб позивачка залишила будинок. З цієї причини позивачка пішла з будинку, а потім домовлялася з відповідачем з приводу сплати їй вартості Ѕ частини будинку; показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю дружини сина сторін, стосунки нормальні. У вересні 2001 року відповідач залишив будинок. Його син з дружиною жили разом з нею. Зі слів відповідача їй відомо, що між сторонами існувала домовленість про те, що відповідач житиме у будинку і сплатить позивачці Ѕ частину його вартості. У березні 2002 року у себе вдома побачила 500 доларів США, донька їй пояснила, що відповідач намагався віддати їх позивачці, але вона не взяла, тому він гроші тимчасово залишив. Наступного дня грошей вже не було, як їй пояснили, відповідач віддав їх позивачці. Зі слів відповідача їй відомо, що він віддав позивачці ще 1200 доларів США; показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що є дружиною сина сторін. Зі слів відповідача їй відомо, що він віддав позивачці у березні 2002 року 500 доларів США та 1200 доларів США, тому позивачка виселилась з будинку, а відповідач у травні 2002 року вселився. Особисто не бачила факт передачі коштів; письмові докази: копія свідоцтва про одруження сторін, довідка-характеристика спірного будинку, копія договору купівлі-продажу від 20.05.1975р. спірного будинку, копія технічного паспорту на спірний будинок, квитанція про сплату позивачкою судового збору у сумі 141,85 грн., довідка про належність кв. [ADDRESS] квитанція про оплату позивачкою судової будівельно-технічної експертизи квартири, висновок судової будівельно-технічної експертизи квартири, довідка про належність квартири [ADDRESS], копія свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами, письмові пояснення позивачки, копія договору купівлі-продажу від 18.05.2004р. квартири [ADDRESS], копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія договору дарування частини квартири [ADDRESS] від 19.05.2004р., копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири [ADDRESS] від 27.09.1999р., копія плану земельної ділянки [ADDRESS], довідка Лисичанського міського управління земельних ресурсів від 17.08.2007р., копія позовної заяви про розірвання шлюбу від 18.12.2002р., виписка з протоколу судового засідання у справі про розірвання шлюбу між сторонами від 15.01.2003р., довідка управління архітектури та містобудування від 26.12.2007р., квитанція про оплату позивачкою судової будівельно-технічної експертизи, висновок судової будівельно-технічної експертизи, довідка ЛКП «БТІ» про вартість квартири [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, зустрічний - таким, що задоволенню не підлягає. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.3) 19 лютого 1972 року, та розірваному згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.117) 26 лютого 2003 року. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 20 травня 1975 року (а.с.8) відповідачем придбано житловий будинок [ADDRESS] Даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, що не заперечується сторонами. За договором купівлі-продажу Ѕ частини квартири від 27 вересня 1999 року (а.с.127) позивачка придбала у [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Дана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана після припинення подружніх стосунків між сторонами, а тому не підлягає поділу. Оскільки поділ будинку в натурі технічно можливий, будинок [ADDRESS] підлягає поділу між сторонами в натурі. Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України, що регулює спірні правовідносини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] придбано відповідачем під час шлюбу з позивачкою, а тому є спільною сумісною власністю сторін. Частки сторін є рівними, оскільки суду не заявлено обставин, що обгрунтовували б відступ від рівності часток. Посилання представника відповідача у судових дебатах на те, що власником будинку за договором купівлі-продажу є відповідач, позивачкою не заявлено вимоги про визнання права власності на Ѕ частину будинку, а тому безпідставними є вимоги про поділ будинку в натурі, суд не бере до уваги, оскільки будинок є спільною сумісною вланістю подружжя згідно ст. 22 КпШС України, тому при заявленні позовних вимог про поділ будинку в натурі були б недоцільними позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ його частку. Оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с.317-341) поділ спірного будинку в натурі технічно можливий без зміни його господарського призначення, то суд вважає доцільним розділити будинок між сторонами в натурі, виділивши позивачці в натурі на праві власності у спірному будинку квартиру №1, яка складається з кімнат: № 1-1, площею 9,60 кв.м., № 1-2, площею 17,30 кв.м., № 1-6, площею 8,20 кв.м., загальною площею 35,10 кв.м., загальною вартістю 21936 грн. або 46/100 часток, а також веранду літер «а» (приміщення 1-8, 1-9, 1-10), бесідку літер «Е», душ літер «К», вбиральню літер «У», Ѕ частину воріт літер №1, Ѕ частину огорожі літер №2, Ѕ частину огорожі літер №3, Ѕ частину замощення літер II, III, загальною вартістю будівель та споруд 35579 грн. або 50/100 часток домоволодіння. Виділити відповідачу в натурі на праві власності у спірному будинку квартиру №2, яка складається з кімнат: № 1-3, площею 10,80 кв.м., № 1-4, площею 7,20 кв.м., № 1-5, площею 16,50 кв.м., загальною площею 34,50 кв.м., загальною вартістю 26243 грн. або 54/100 часток, а також ганок літер «а'», погріб літер «П», Ѕ частину воріт літер №1, Ѕ частину огорожі літер №2, Ѕ частину огорожі літер №3, водопровід літер №4, зливну яму літер №5, Ѕ частину замощення літер II, III, загальною вартістю будівель та споруд 35701 грн. або 50/100 часток домоволодіння. Так як поділ будинку на дві квартири можливий лише при здійсненні певного його переобладнання, то слід зобов'язати сторони здійснити роботи по переобладнанню будинку, зазначені у висновку експерта (а.с.331). Не підлягають поділу між сторонами будівлі, розташовані на подвір'ї: гараж - літер Д1,Ж, сарай - літер В,Г, оскільки збудовані самовільно згідно технічного паспорту (а.с.9-10). Суд дійшов висновку про доцільність виділення позивачці квартири №1 у спірному будинку, а відповідачу - квартири №2, оскільки з пояснень сторін вбачається, що відповідач на цей час займає фактично Ѕ частину будинку, яка у висновку експерта визначена як квартира №2, здійснив у ній ремонт. Позовних вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації за незначний відступ від рівності часток при поділі будинку позивачкою не заявлено. Оскільки земельна ділянка за даною адресою не приватизована, перейшла у користування сторін згідно ст. 90 Земельного Кодексу УРСР від 08.07.1970 року разом з переходом права власності на житловий будинок, то судом виділяються сторонам у користування земельні ділянки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи. Позивачці слід виділити у користування земельну ділянку квартири №1, площею 784,50 кв.м., позначену на плані жовтим кольором. Відповідачу слід виділити у користування земельну ділянку квартири №2, площею 784,50 кв.м., позначену на плані синім кольором. Земельну ділянку під двором, будівлями і спорудами, площею 625 кв.м., позначену на плані червоним кольором, слід залишити у спільному користуванні сторін, так як згідно висновку експертизи (а.с.332) розташування будівель та споруд на земельній ділянці не дозволяє здійснити її поділ на дві рівні частини з облаштуванням відокремлених входів-виходів для співвласників. До будинку, будівель, споруд та на вулицю сторони мають проходити по ділянці загального користування. Посилання відповідача на те, що ним сплачено позивачці 1700 доларів США за Ѕ частину будинку, тобто між сторонами здійснено добровільний поділ будинку, суд не бере до уваги з наступних підстав. Сторони дійшли домовленості про відчуження позивачкою відповідачу Ѕ частини будинку за 2000 доларів США у грудні 2001-лютому 2002 року, що не заперечується сторонами. Згідно ст. 27 КпШС України подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов'язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб. Фактично сторони домовились про купівлю-продаж Ѕ частини будинку. Посилання представника відповідача на те, що між сторонами не було домовленості про відчуження Ѕ частини будинку, а було здійснено добровільний поділ спільного майна, тому норми цивільного законодавства не застосовуються, суд не бере до уваги, оскільки згідно зазначеної ст. 27 КпШС України сторони мали намір укласти між собою угоду щодо відчуження позивачкою частини нерухомого майна, порядок вчинення якої регулюється ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Договору про відчуження частини спірного будинку у письмовому вигляді та посвідченого нотаріально сторонами не укладено. Відповідачем не надано суду допустимих доказів на підтвердження передачі позивачці 1700 доларів США за Ѕ частину будинку. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приводу передачі грошей відповідачем позивачці, суд не бере до уваги, оскільки вони є недопустимими доказами через недотримання форми договору між сторонами. Посилання відповідача на те, що позивачка виселилася зі спірного будинку у квітні 2002 року внаслідок отримання грошей від нього, суд не бере до уваги, оскільки показаннями свідка [PERSON] підтверджується, що позивачка виселилася зі спірного будинку через погрози її життю. Оскільки позов [PERSON] подано до суду 19.12.2002 року, тобто до розірвання шлюбу, то перебіг строку позовної давності на час пред'явлення позову не почався. Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до [PERSON]про поділ будинку в натурі. Квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю сторін з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Лисичанського міського суду від 15.01.2003 року (а.с.286) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON]про розіварння шлюбу встановлено, що сім'я розпалася остаточно, з березня 1999 року сторони проживають окремо. Посилання відповідача на те, що поджружні стосунки з позивачкою припинені у вересні 2001 року, що він не підтверджував під час судового засідання про розіврання шлюбу, те, що подружні стсоунки припинені у березні 1999 року, суд не бере до уваги, оскільки з оглянутої у судовому засіданні цивільної справи за №2-885/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розіварння шлюбу вбачається, що як у позовній заяві, так і у поясненнях у судовому засіданні позивачка зазначала, що подружні стосунки між ними припинені у березні 1999 року. Відповідач жодним чином не заперечив проти цього, зазначивши, що позов визнає. Окрім того, факт припинення подружніх стосунків між сторонами навесні 1999 року підтверджується показаннями свідка [PERSON] Також з показань [PERSON] вбачається, що позивачка сплачувала частину коштів за дану квартиру вже після розіврання шлюбу - влітку 2004 року. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана позивачкою після фактичного припинення подружніх стосунків з відповідачем, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] про поділ даної квартири як спільного майна подружжя. З цих підстав, а також враховуючи доцільність поділу будинку між сторонами в натурі з підстав, наведених вище, суд вважає зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 141,85 (а.с.11), витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи квартири [ADDRESS] у сумі 250 грн. (а.с.68-69), витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи буд. [ADDRESS] у сумі 1032,24 грн. (а.с.316), а всього 1424,09 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 22, 27-29 КпШС України,

Outcome: approved