Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-24 00:00:00

У липні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про реальний розподіл будинку та надвірних споруд [ADDRESS] та визначення порядку користування земельною ділянкою згідно часткам права власності на будинок, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2002 року він є власником 8/25 частин жилого будинку після смерті матері, а відповідачі, яким на праві приватної власності належить інша частина будинку, відмовляються від добровільного розподілу будинку та надвірних споруд. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності на прибудову, проведену за його рахунок, та змінити частки у праві спільної часткової власності на спірний будинок, збільшивши його частку за рахунок прибудови. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 6 березня 2007 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про реальний розподіл будинку та надвірних споруд в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою згідно часткам права власності на будинок відмовлено. Визнано право власності за [PERSON] на прибудову, розміром 4.22х10.64 кв.м., позначену на плані літерами 2-7, 2-8, 2-9 в домоволодінні [ADDRESS]. Визначено частки в спільній частковій власності домоволодіння [ADDRESS] з урахуванням прибудови, що становлять: [PERSON]-23/100, [PERSON] - 43/100, [PERSON] - 34/100 або 17/50. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Незаконність судового рішення апелянт обґрунтовує порушенням рішенням суду його прав власника житла, яке і в майбутньому буде перешкодою для виділення йому частки в будинковолодінні, виходячи зі змісту ч.1 п.2 ст. 205 ЦПК. Висновок будівельної експертизи є неповним, оскільки ні експерти, ні суд не досліджували можливість виділення йому кімнат 1-6, 1-7, чи 1-7, 1-8. Суд не взяв до уваги, що в 2001 році [PERSON], даруючи своїй внучці 12/25 частини будинку в своїй заяві в МБТІ зазначала конкретні приміщення, а тому [PERSON] мати залишила кімнати 1-6, 1-7. Суд не розглянув вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки[PERSON] має право власності на 8/25 частин в будинковолодінні. Суд безпідставно задовольнив зустрічний позов [PERSON], оскільки спір в даній частині був відсутній, а останній в МБТІ з приводу реєстрації права власності не звертався. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що в спірному будинковолодінні [ADDRESS] [PERSON] належить 8/25 частин будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] - 1/5 частина на підставі договору дарування від 25 квітня 1989 року, а [PERSON] - 12/25 частин згідно договору дарування від 27.07.2001 року. Крім того, [PERSON] здійснив прибудову площею 4.22х10.64 кв.м., а тому частки з врахуванням прибудови змінилися і становлять: [PERSON] - 23/100, [PERSON] - 43/100, [PERSON] - 34/100 або 17/50. Задовольняючи позов про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності, суд виходив із того, що [PERSON] прибудову зроблено з дозволу інших співвласників, відповідачі не заперечували його права власності на прибудову, а оскільки в зв'язку з прибудовою частки співвласників змінилися, то суд і змінив розміри, визначивши частки відповідно до висновку експертів. Висновок суду в цій частині ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону, а саме ст.119 ЦК України в редакції 1963 року чинної на час виникнення спірних правовідносин, а також ч. 3 ст. 357 ЦК України, чинної на час вирішення спору. Згідно роз'яснень, викладених в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок” вимоги учасників спільної часткової власності про зміну часток і підлягають задоволенню за умов, якщо учасник спільної власності збільшить за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведено з дозволу виконкому місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Саме з врахуванням зазначених умов [PERSON] і було зроблено прибудову. Оскільки на час прибудови [PERSON] будинок знаходився в спільній частковій власності, то виходячи з роз'яснень, викладених в частині 3 п. 21 постави Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, зміна часток в будинку після перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої не тягне за собою зміни розміру частки на земельну ділянку, що випливає і зі змісту статей 30 та 120 ЗК України відповідно в редакції 1992 та 2001 року. Проте, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розподіл будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині розподілу будинковолодіння та земельної ділянки, суд виходив із того, що згідно висновку експерта неможливо виділення [PERSON] у власність кімнат, позначених літерами 1-7, 1-8 в зв'язку з порушенням в такому випадку часток співвласників, а реальний поділ повинен проводитися відповідно до часток у будинковолодінні. Запропоновані експертами варіанти не влаштовують позивача, яким не було надано доказів можливості поділу будинку. Проте, висновок суду в цій частині суперечить закону і не ґрунтується на матеріалах справи. Так, суд не врахував, що відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і підлягає оцінці судом. Суд, поклавши в основу рішення в частині відмови для задоволення позовних вимог висновок експертів №85 ц від 30.01.2007 року не дав оцінки запропонованому експертами варіанту розподілу, згідно якого в спільному користуванні співвласників 8/25 і 12/25 частин будинковолодіння ( без врахування прибудови ) залишаються ганок а3-1, тамбур -I, коридор 1-2 і прихожа 1, тобто експертами запропоновано між співвласниками зазначених частин будинку фактично порядок користування будинком, а не розподіл між ними частини будинку з виділенням сторонам ізольованих приміщень із самостійними виходами. Відповідно ж до роз'яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 з наступними змінами ”Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок” виділ є можливим, якщо стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходами. В судовому засіданні експерти підтвердили наявність інших варіантів розподілу будинковолодіння. Проте, суд за викладених обставин в порушення вимог ч. 4 ст.10 ЦПК відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи, що призвело до ухвалення судом рішення за неповно з'ясованих обставин справи. Судом апеляційної інстанції було призначено додаткову будівельно-технічну експертизу і експертами запропоновано три можливих варіанту розподілу будинковолодіння з обладнанням самостійних виходів. Виконавчий комітет Новозаводської районної ради не виключає можливості переобладнання будинку згідно обох варіантів розподілу будинку. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести розподіл будинковолодіння по третьому варіанту запропонованому експертами, виходячи з того, що за такого розподілу будинковолодіння сторонам виділяються ізольовані частини будинку, не порушується право власності відповідачів, а позивач згоден на отримання грошової компенсації за недоотриману ним частку. Що ж стосується висновку експерта щодо неможливості за такого розподілу прибудувати ванну кімнату до стіни будинку з причин порушення протипожежних норм з будівлею сараю на садибі [ADDRESS], відстань до якого становить 9.16 м, а протипожежні норми складають 10 метрів, то дана обставина не може бути підставою для не розподілу будинку по даному варіанту, виходячи з наступного. Визначаючи протипожежні розриви експерти виходили із 4 ступеня вогнетривкості будинку, але не зазначили протипожежного розриву у випадку прибудови із цегли, що буде відноситися до 3 ступеня вогнетривкості, як і сарай на суміжній земельній ділянці, а згідно ДБН в такому випадку відстань зменшується до 8 метрів. Крім того, позивач погоджується на виділення відповідачці частини ганку- а3 для обладнання останньою ванної кімнати. Враховуючи позицію позивача, який погоджується на виділення йому приміщень згідно будь-якого варіанту, але реального розподілу будинку з облаштуванням окремих виходів, та позицію відповідачів, зокрема відповідачки, яка заперечує взагалі реальний розподіл будинковолодіння, за наявності такої можливості, суд вважає, що остання при здійсненні своїх прав власника намагається здійснити перешкоди у здійсненні своїх прав власника позивачем, а тому обмеження її права власності пов'язане зі зменшенням її площі в будинку на 0.5 кв.м., але збільшення в будинковолодінні на 5828 грн. без виділення ванної кімнати за наявності наружного туалету не буде суттєвим порушенням її прав власності.

Outcome: approved