Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом,посилаючись на те, що 5.07.2006 року [PERSON],діючи віл імені [PERSON] на підставі довіреності уклав з відповідачем [PERSON] договір дарування (реєстраційний № 8085, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]). Даний договір не може вважатися дійсним з огляду на його фіктивний характер, що виражається в наступному. Сторони договору не мали наміру створювати правові наслідки, що обумовлювалися цим договором. Відповідач [PERSON] хотів придбати у власність частину земельної ділянки площею 0,5 га, що належала [PERSON] і знаходилася на території с. Гавронщина Макарівського району Київської області. Спочатку йшлося про укладення договору купівлі-продажу. Проте з метою ухилення від сплати податків та зборів до Державного бюджету України, пов'язаних із операцією купівлі-продажу, відповідач [PERSON] запропонував йому укласти не договір купівлі-продажу, а договір дарування, пояснивши при цьому, що при укладанні договору купівлі-продажу оцінка землі здійснюється за експертною оцінкою, а при укладанні договору дарування - за нормативною оцінкою, яка є значно нижчою за експертну. Таким чином, відповідач значно знижував свої податкові зобов'язання перед державою. Він погодився, оскільки [PERSON] видався чесною людиною, та обіцяв відразу ж розрахуватися , причому, сплативши саме за експертною оцінкою вартості землі. Проте до сьогоднішнього дня відповідач категорично відмовляється сплачувати за своїм_зобовязанням, чим прямо порушує норми чинного законодавства України. Ч. 5 ст. 203 ЦК України серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені. Ст. 234 ЦК України вказує, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним, а фіктивний правочин визнається судом недійсним. Таким чином, стає цілком очевидно, що договір дарування від 5 липня 2006 року є фіктивним і підлягає визнанню судом недійсним. Ст. 729 ЦК України передбачено що, позовна давність до вимог про розірвання договору дарування застосовується в один рік. Оскільки дії відповідача були навмисно спрямовані на ухилення від податкового навантаження перед державою, а користуючись довірою позивача, під впливом обману змусили його вчинити фіктивний правочин з правами і наслідками, які його регулюють, представник позивача вбачав за необхідне взяти до уваги норму ч. З ст.256 ЦК України " позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, в даному випадку з боку відповідача.Тому просив суд в изнати договір дарування від 05 липня 2006 року (реєстраційний №8085, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]) фіктивним. Визнати недійсними державний акт на право приватної власності на землю та його державної реєстрації, які отримав [PERSON] ,зобов'язати відповідача негайно повернути йому частину земельної ділянки, подарованої йому відповідно до договору дарування від 05 липня 2006 року (реєстраційний № 8085, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]), та всю супровідну документацію до неї. В судовому засіданні представники позивача підтвердили наведене,вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання не з”явився,повідомлений належним чином. Всилухавши пояснення представників позивача,дослідивши письмові докази,суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог,оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законодавства. З договору дарування від 5.07.2006 року,посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,500 га,що розташована на території с.Гавронщина Макарівського району. З п.6 вказаного договору вбачається, що вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору,що укладається сторонами,їм нотаріусом роз”яснено.Сторони підтверджують,що договір не носить фіктивного чи удаваного правочину.Дарування вчинено за доброю волею,без будь-яких погроз,морального чи фізичного примусу чи насильства. З письмового пояснення відповідача [PERSON] до суду вбачається, що він отримав по договору дарування у власність земельну ділянку розміром 0,5 га від [PERSON],як віддяку за безкоштовну допомогу,надану ним позивачу в період передвиборвої компанії.Вважає,що позовна давність до вимог про розірвання договору дарування скінчилася 5.07.2007 року.Також заперечив факт обману з його боку під час укладення угоди. У відповідності до ст..234 ЦК України фіктивним є правочин,який вчинено без наміру створення правових наслідків,які обумовлювалися цим правочином. Проте докази про фіктивність угоди відсутні.До того ж, як з пояснень представників позивача,так і з пояснень відповідача вбачається, що сторони діяли з метою набуття,зміну та припинення їхніх цивільних прав та обов”язків (ст..202 ч.1 ЦК) стосовно земельної ділянки розміром 0,5 га в с.Гавронщина Макарівського району,тобто з метою реального настання правових наслідків,що обумовлені договором. Позивач не надав суду доказів про вчинення угоди під впливом обману з боку [PERSON] У відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов”язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed