Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

До суду звернувся Запорізькій юридичний інститут ДДУВС ( далі - ЗЮІ) з позовом до [PERSON] про стягнення з нього витрат за навчання в інституті 33 820 грн. 28 коп., за сплачене державне мито в розмірі 334 грн. 53 коп., витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи та поштові витрати в сумі 02 грн. 75 коп. Під час розгляду справи позивач зменшив свої позовні і просить стягнути з відповідача витрати, понесені на його навчання в розмірі 8 301 грн. 70 коп. В обгрунтування позову ЗЮІ посилається на те, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України курсантом ЗЮІ. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про освіту», Указу Президента України від 23 лютого 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови КМУ від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням». З курсантом [PERSON] укладена угода про підготовку про підготовку фахівця у ЗЮІ. Стаття 4 цієї угоди передбачає підстави, за наявності яких курсант зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на навчання в повному обсязі. У зв'язку з рапортом про відрахування зі служби за власним бажанням , наказом начальника інституту від 16 травня 2006 року № 35 [PERSON] відрахований з інституту і відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений з органів внутрішніх справ за ст. . 63 п. «ж» ( за власним бажанням) з 16 травня 2006 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що [PERSON] в добровільному порядку відмовляється відшкодувати витрати, понесені на його навчання. [PERSON] позов не визнав і пояснив в судовому засіданні, що дійсно звільнився з органів внутрішніх справ і був відрахований з навчального закладу на підставі його рапорту, але цей рапорт змусив його написати начальник курсу, де він навчався. При цьому він на рапорті не ставив число його написання. Окрім того, в той час у нього склались особисті проблеми, які не дозволяли навчатись далі в навчальному закладі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований, підтверджується об'єктивними доказами, а тому підлягає задоволенню. Як свідчать матеріали справи [PERSON] поступив навчатись в ЗЮІ і був одночасно зарахований до складу курсантів інституту та працівників органів внутрішніх справ 1 серпня 2002 року на підставі наказу ректора ЗЮІ № 620с ( а.с. 4). 1 липня 2003 року між[PERSON] та ЗЮІ була укладена угода про підготовку фахівця у ЗЮІ за державним замовленням та його працевлаштування а.с. 7). Відповідно доп. 3.6. Угоди, курсант зобов'язаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ під час навчання, після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну перебування на службі за підставами п. 4 цієї угоди, відшкодувати МВС України витрати на період навчання. Пункт 4 Угоди передбачає умови звільнення, у разі виникнення яких стягуються витрати на навчання, в тому числі і за власним бажанням. 2 Позивач надав суду розрахунки розміру витрат, понесеним навчальним закладом на навчання відповідача. Цей розрахунок [PERSON] не оспорив. Суд не бере до уваги твердження [PERSON]. про те, що керівництво інституту спонукало його написати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ та відрахування з ЗЮІ, на тій підставі, що ним суду не надано ніяких доказів цього. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і у відповідності до умов договору, вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства ... Таким чином досліджені судом обставини по справі, свідчать про те, що відповідач не виконав умови угоди про навчання в ЗЮІ і повинен нести відповідну матеріальну відповідальність за їх порушення.

Outcome: approved