Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

[PERSON]. звернулася до Ялтинського міського суду АР Крим з вказаним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства та просить суд зобов'язати відповідачів спростувати невідповідні дійсності відомості, що порочать її честь та гідність, що містяться в статті «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися», що була опублікована [INFO]в номері [NUMBER]друкарського видання «Ялтинські вісті», шляхом публікації в газеті «Ялтинські вісті» спростування наступного змісту: «Депутати Масіндрівської селищної ради [PERSON]і [PERSON]приносять громадськості вибачення за недостовірну інформацію, поширену ними в статті «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися», опублікованої [INFO]в номері [NUMBER]друкарського видання «Ялтинські вісті». Вказана публікація є спотворенням фактів, що мали місце насправді. Особливу відповідальність особи, що підписали статтю, несуть за вислови про те, що Масандрівська селищна рада за час, що пройшов після виборів, стала класичним прикладом того, якою не повинна бути місцева влада, що Масандрівський селищний голова [PERSON]влаштувала беззаконня. Дані твердження неправдиві». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO]в номері [NUMBER]друкарського видання «Ялтинські вісті», на 2-й сторінці в рубриці «думки та коментарі» опублікована стаття «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися», підписане відповідачами - [PERSON]. і [PERSON]. На думку [PERSON]., вказана стаття є джерелом розповсюдження недостовірних відомостей, що порочать її честь та гідність, оскільки у вказаній статті відповідачі припустилися стверджень про те, що [PERSON]., виконуючи обов'язки Масандрівського селищного голови, в січні 2007 року при розгляді на сесії селищної ради питання про проведення аукціону з продажу будівлі колишньої селищної школи, припустилася дій, в результаті яких будівля школи була продана без узгодження з депутатами, за заниженою ціною, внаслідок чого селищний бюджет недоотримав значну суму. Далі в статті відповідачі вказують, що незаконний продаж будівлі колишньої школи є “квіточками” в порівнянні з тим беззаконням, яке влаштувала селищний голова і частина депутатів селищної ради з огородами жителів Масандри в районі Масандрівського палацу. Відповідачі стверджують, що [PERSON]. на зборах жителів селища, яким належали ці огороди в районі Масандрівського палацу, переконала огородників продати їх земельні ділянки за заниженою ціною. Коли ж обдурені мешканці селища Масандра виступили з акцією протесту перед будівлею ради в день проведення сесії, [PERSON]., злякавшись народного гніву, скасувала сесію, а потім все ж таки провела її, не сповістивши при цьому всіх депутатів ради. Окрім цього, [PERSON]. вважає не відповідними дійсності ствердження відповідачів про те, що вона визнана судом винною в здійсненні корупційного діяння, оскільки постановою Ялтинського міського суду про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене Законом України «Про боротьбу з корупцією» на момент публікації статті була скасована ухвалою заступника голови Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14.08.2007 року. Представники [PERSON]. [PERSON]. та [PERSON]. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог по вищезгаданим підставам. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та їх представник [PERSON]. проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що в статті ними вказані факти, що мали місце насправді. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши документальні докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини регулюються статтями 3, 28, 32 Конституції України, статтями 276, 277 ЦК України. Згідно з ст.ст.3, 28, 32 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно за частиною 1 статті 277 ЦК України „Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації”. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що „Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного”. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [INFO]в номері [NUMBER] друкованого видання «Ялтинські вісті» на другій сторінці в рубриці «Думки та коментарі» опублікована стаття «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися» під заголовком «Масандрівська селищна рада за час після виборів стала класичним прикладом того, якою не повинна бути місцева влада», підписана відповідачами - [PERSON]. і [PERSON]. В статті викладені вислови про те, що Масандрівська селищна рада за час, що пройшов після виборів, стала класичним прикладом того, якою не повинна бути місцева влада, що Масандрівський селищний голова [PERSON]влаштувала беззаконня, виконуючи обов'язки Масандрівського селищного голови, в січні 2007 року при розгляді на сесії селищної ради питання про проведення аукціону з продажу будівлі колишньої селищної школи, припустилася дій, в результаті яких будівля школи була продана без узгодження з депутатами, за заниженою ціною. Далі в статті відповідачі вказують, що незаконний продаж будівлі колишньої школи є “квіточками” в порівнянні з тим беззаконням, яке влаштувала селищний голова і частина депутатів селищної ради з огородами жителів Масандри в районі Масандрівського палацу. Вони вирішили, що закони написані не для них. Що можливо вирішувати приватні питання у вузькому колі осіб, не звертаючи уваги на протести та мітинги своїх виборців. Що [PERSON]. на зборах жителів селища, яким належали ці огороди в районі Масандрівського палацу, переконувала огородників продати їх земельні ділянки за заниженою ціною. Коли ж обдурені мешканці селища Масандра виступили з акцією протесту перед будівлею ради в день проведення сесії, [PERSON]., злякавшись народного гніву, скасувала сесію, а потім все ж таки провела її, не сповістивши при цьому всіх депутатів ради. Аналіз національного законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов`язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року та рішення (правові висновки) якого підлягають застосуванню судами України при ухваленні судових рішень, надають можливість зробити висновок, що при розгляді справ за вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації важливим є визначення: чи є відомості, на негативності яких наполягає позивач інформацією (фактами) або оціночними судженнями відповідача - розповсюджувача вказаної інформації, висловленими ним на реалізацію своїх власних поглядів та ідей, оскільки „існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає” (справа Європейського суду „[PERSON] проти Австрії”). У своїй практиці Європейський суд вказує, що до оціночних суджень слід відносити у тому числі, й висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій вживання мовних засобів на зразок сатири, гіпербол, алегорій. Таким чином, обов`язок доказування, що поширена інформація (відомості) відповідають дійсності, покладається на відповідача. Позивач повинен доказати лише факт поширення відомостей, які його порочать. Суд вважає, що висловлення відповідачів у статті не є оціночними судженнями, притаманними елементам критиці, якої може підвергнутися будь-який службовець, межі критики якого ширше, ніж у осіб приватного права, оскільки у своїх висловлюваннях [PERSON]. і [PERSON]. характеризуючи позивача Масандрівського селищного голову [PERSON]. застосовують такі вислови як то „… беззаконня, яке влаштувала селищний голова і частина депутатів селищної ради з огородами жителів Масандри в районі Масандрівського палацу. Вони вирішили, що закони написані не для них. Що можливо вирішувати приватні питання у вузькому колі осіб, не звертаючи уваги на протести та мітинги своїх виборців... ”, «..Масандрівська селищна рада за час, що пройшов після виборів, стала класичним прикладом того, якою не повинна бути місцева влада, що Масандрівський селищний голова [PERSON]влаштувала беззаконня…», що, фактично, є звинуваченням [PERSON]. у вчиненні нею кримінального злочину або корупційного діяння, яке також є фактом, що потребує доказування, тому не може вважатися лише реалізацію відповідачів свого права на виявлення свободи слова. Посилання відповідачів на постанову Ялтинського міського суду про притягнення [PERSON]. до відповідальності за правопорушення, передбачене Законом України «Про боротьбу з корупцією» безпідставне, так як зазначена постанова постановою заступника голови Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14.08.2007 року скасована, провадження по справі закрито за відсутність складу правопорушення . Крім того, суд приймає до уваги й те, що, як вбачається з розглянутої судом статті, [PERSON]. і [PERSON]. зверталися до читачів, як депутати Масандрівської селищної ради, які самі є офіційними особами, які за аналізом практики Європейського суду можна віднести до особи публічного права і у своїх виступах, висловлюваннях будь-де, повинні дотримуватися відповідних особі такого статусу та рівня, яка виконує певну роль у суспільному житті, загальновідомих норм етики спілкування, демонструвати більшу міру толерантності - особливо коли вони самі роблять публічні заяви, які можуть бути піддані критиці, дотримуватися норм поведінки у суспільстві, не допускаючи використання свободи висловлення своїх поглядів для підриву громадського порядку, моралі або авторитету держави, службовцем якої як Масандрівський селищний голова, є позивач [PERSON]. Зміст цивільно - правового захисту честі, гідності становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана спростувати їх, якщо не доведе, що ці відомості відповідають дійсності. Оскільки відповідачі у судовому засіданні не спростували факт поширення ними інформації, на спростуванні якої вимагає [PERSON]., суд вважає, що факт поширення відповідача негативної інформації, фактично, визнаний відповідачами, в силу вимог частини першої статті 61 ЦПК України, є підставою звільнення позивача від доказування цієї обставини. В силу вищенаведеного висновку суду стосовно того, що поширені відповідачами відомості стосовно [PERSON]є саме негативною інформацією, а не оціночними судженнями, суд вважає що висловлювання відповідачів є фактами достовірність яких [PERSON]і [PERSON]як відповідачі за позовом [PERSON]про захист честі гідності повинні довести в силу вимог Закону. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими в абзаці другому пункту 3 своєї постанови за № 7 від 28 вересня 1990 року (зі змінами, внесеними постановами від 04 червня 1993 року №3, від 31 березня 1995 року №4 від 25 грудня 1996 року №14 та від 03 грудня 1997 року № 12) „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”, які (роз`яснення) мають характер правового звичаю і підлягають застосуванню судом, „Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використовуванням інших засобів масової інформації, викладення у характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в інший формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині”. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Ця конституційна норма кореспондує статтю 10 Конвенції з прав людини, яка наголосила, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів, своєї думки. Відповідні положення містять також статті 5, 12 Загальної декларації прав людини, 1948 року, статті 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, 1966 року. Разом з тим, частиною другою статті 34 Конституції України передбачено що здійснення вищенаведених прав може бути обмежене законом, у тому числі для захисту репутації або прав інших людей. Закон має право відображати належну рівновагу між конституційним правом на свободу вираження поглядів і конституційною гарантією захисту доброго ім`я кожного громадянина (справа Європейського суду „[PERSON]проти [PERSON]” 1988 рік) Цим впроваджується поняття пропорційності яке визнається і в нашій конституційній юриспруденції. За цивільним правом України, поняття «честь» визначається як суспільна оцінка особистості, міра її духовних, соціальних цінностей «Гідність» є внутрішньою самооцінкою громадянина - його властивостей, вдатностей світогляду, суспільного значення. Зі словом «честь» суспільством пов`язується оцінка суспільством моральних та інтелектуальних особливостей людини, зі словом «гідність» - усвідомлення людиною факту, що вона володіє незганьбленими моральними та інтелектуальними якостями. Гідність та честь є особистими немайновими благами, невід'ємними від особистості, які виникають з моменту народження людини. Право на повагу до гідності та честі закріплено у статті 297 ЦК України. [PERSON]. і [PERSON]. не змогли довести суду переконливими доказами, що поширена ним у статті інформація відносно [PERSON]. є достовірною. З оглядом на все викладене вище у його сукупності, суд дійшов до висновку, що ця поширена відповідачами інформація негативно вплинула на честь, гідність [PERSON]. як фізичної особи, як особи, яка перебуває на державній службі і займає посаду Масандрівського селищного голови, а тому приведені у статті відомості повинні бути визнані судом такими, що не відповідають дійсності. Допитані в судовому засіданні свідки також безперечно не підтвердили достовірність викладеної у статті інформації. З огляду на вищезазначені норми права рішення Європейського суду з прав людини, якими надаються тлумачення та практика застосування положень Конвенції, є формою прецедентного права, що розширює нормативний обсяг Конвенції, встановлюючи нові загальнообов'язкові правила. Рішенням у справі "[PERSON]та інші проти Греції" ([PERSON]and others v. Creece) (cr. 50) від 31 жовтня 1995 року, п. 34, серія А, N 330-В Європейський суд з прав людини встановив, що рішення, в якому Суд визнав порушення, покладає на державу-відповідача правове зобов'язання покласти край цьому порушенню і відшкодувати шкоду за його наслідки таким чином, щоб відновити, наскільки це можливо, становище, що існувало до порушення. Так, на думку суду, ухвалення судом рішення, про визнання такими, що порочать честь, гідність позивача, поширених відповідачами відомостей у статті «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися», що була опублікована [INFO]в номері [NUMBER]друкарського видання «Ялтинські вісті», є справедливою та достатньою сатисфакцією для [PERSON]. При з'ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність умислу відповідачів при розповсюдженні недостовірної інформації відносно [PERSON]., а також враховуючи можливість використання у майбутньому негативних думок виборців - жителів смт.Масандра відносно голови Масандрівської селищної ради, що стали наслідком існування статті «Масандрівське беззаконня і як з ним боротися», на підставі якої могла сформуватися та бути розповсюдженою недостовірна інформація, для недопущення виникнення ситуацій подібного характеру, суд вважає за необхідне використати більш широкі можливості, надані йому законом, для підвищення рівня культури спілкування між людьми, недопущення виникнення нових конфліктів між сторонами по справі та сприяння залагодженню відносин між позивачем та відповідачами по справі. Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved