Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-06 00:00:00

У грудні 2007 р. [PERSON]звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості, а саме: не житлову будівлю “магазин” літ. “А-2Н”, загальною площею 89, 2 кв. м, не житлове приміщення “прибудова” літ. “а” загальною площею 24, 0 кв. м., не житлове приміщення “підвал” літ. “Б” загальною площею 13, 6 кв. м, що розташовані за адресою:[ADDRESS], зобов'язання Ізюмського міського бюро технічної інвентаризації здійснити реєстрацію права власності на зазначені об'єкти нерухомості. Суд заслухавши доводи позивачки яка вказує, що за об'єктивних обставин зазначених в позовній заяві, остання без втручання судових органів не в змозі належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктами нерухомості. Відповідач незважаючи на належне повідомлення про місце, дату та час слухання справи в судове засідання не з'явився. Поряд з тим, відповідач повторно через канцелярію суду надав заяву про відкладення слухання справи в зв'язку з хворобою представника відповідача. Суд розглянувши заяву відповідача про відкладення слухання справи, вважає залишити останню без задоволення, оскільки заява відповідача документально не підтверджена, зокрема до заяви не надано будь-яких доказів знаходження представника відповідача на лікарняному у відповідності до діючого законодавства. Суд, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про право власності № 1065 від 28.04.2007р., позивачка є власником не житлових будівель, розташованих за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Правди, буд. 2, “Е”, зокрема не житлової будівлі “Критий ринок”, літ. “А-2Н” загальною площею забудови 642, 6 кв. м, узагальненого приміщення “Топочна”, літ. “Б” загальною площею забудови 17, 0 кв. м. В 2007 р. позивачкою до не житлової будівлі “Топочна”, літ. “Б”, було прибудовано не житлову будівлю “магазин” літ. “А-2Н”, загальною площею 89, 2 кв. м, не житлове приміщення “прибудова” літ. “а” загальною площею 24, 0 кв. м., не житлове приміщення “підвал” літ. “Б” загальною площею 13, 6 кв. м. З метою встановлення (реєстрації) права власності на зазначені об'єкти нерухомості згідно вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, за №7/5 від 07.02.2002 р., позивачка звернулася до Комунального підприємства “Проектне бюро м. Ізюм”, та Ізюмського бюро технічної інвентаризації. Однак, в задоволенні вимог позивачки про визнання за останньою права власності на зазначені об'єкти нерухомості було відмовлено про, що вбачається з листа КП “Проектне бюро м. Ізюм” вих. № 263 від 04.12.2007р. Підставою для відмови позивачці в реєстрації права власності на зазначені об'єкти нерухомості, стало те, що відповідно до ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за рішенням суду. В розумінні зазначеної статті ЦК України, нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, суд приходить до висновку, що об'єкти нерухомості не житлова будівля “магазин” літ. “А-2Н”, загальною площею 89, 2 кв. м, не житлове приміщення “прибудова” літ. “а”, загальною площею 24, 0 кв. м., не житлове приміщення “підвал”, літ. “Б” загальною площею 13, 6 кв. м. являються самочинним будівництвом, оскільки збудовані позивачкою без всіх необхідних проектів забудови, відповідних дозволів та з порушенням Державних будівельних норм. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з висновку КП “Проектне бюро м. Ізюм” про можливість оформлення самочинно збудованих господарських будівель від 03.12.2007 р. який погоджено в встановленому порядку з Державною архітектурною будівельною комісією та головним архітектором міста Ізюм., об'єкт нерухомості не житлова будівля “магазин” літ. “А-2Н”, загальною площею 89, 2 кв. м, не житлове приміщення “прибудова” літ. “а” загальною площею 24, 0 кв. м., не житлове приміщення “підвал” літ. “Б” загальною площею 13, 6 кв. м збудовані з порушенням Державних будівельних норм. Земельна ділянка площею 924 кв. м, на якій розташовані самочинно збудовані об'єкти нерухомості надана позивачці на умовах оренди, згідно договору оренди землі від 21.03.2007 р. Самочинно побудовані об'єкти нерухомості як і земельна ділянка, на якій розташовані об'єкти нерухомості використовуються виключно позивачкою. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначені самочинно збудовані об'єкти нерухомості збудовані на земельній ділянці що знаходиться у користуванні позивачки, та сам факт будівництва не порушує права інших осіб - землекористувачів, сервітут, тощо. Як вбачається з висновку КП “Проектне бюро м. Ізюм” про можливість оформлення самочинно збудованих будівель від 03.12.2007 р., позивачка є власником самочинно збудованих об'єктів нерухомості та письмова згода співвласників на встановлення права власності не потрібна. Згідно ст. 124 Конституції України, відповідно до якої правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України, визначено, що за заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною, а отже вважаючи на той факт, що будівництво самочинних будівель станом на сьогоднішній день завершено, вважаю за можливе визнання права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості. Як було встановлено в судовому засіданні будівництво об'єктів нерухомості на момент розгляду цієї справи завершено. Відповідно до ст. 376 ЦК України, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за рішенням суду. Поряд з тим суд зазначає, що відповідач за час судового провадження не надав будь-яких заперечень проти пред'явленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України після одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі i позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову. Однак, відповідач за весь час розгляду даної справи, не надав суду будь-яких заперечень проти пред'явленого позову, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких з приводу пред'явленого позову. За вищевикладених обставин суд вважає, що існують всі правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки про встановлення факту права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості не житлова будівля “магазин” літ. “А-2Н”, загальною площею 89,2кв.м, не житлове приміщення “прибудова” літ. “а” загальною площею 24, 0 кв. м., не житлове приміщення “підвал” літ. “Б” загальною площею 13, 6 кв. м. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивачку, оскільки спір доведено до суду не з вини відповідача.

Outcome: approved