Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. В вересні 2007 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи наступним. З жовтня 2002 року по лютий 2006 року вони перебували в шлюбі, проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS], відповідальним наймачем якої є відповідач. 9 червня 2006 року він самовільно вивіз її особисті речі та меблі, поміняв замки в квартирі, фактично самовільно виселив її з квартири. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 вересня 2006 року йому було відмовлено в позові про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, рішенням цього суду від 31 січня 2007 року її вселено в спірну квартиру. Виконання рішення про вселення відбулося в травні 2007 року, але після цього вселення позивач не дав змогу завезти в квартиру її речі та меблі, поміняв замок, позбавив її змоги користуватися квартирою, без її згоди вселив третю особу [PERSON] з дитиною. Своїми протиправними діями [PERSON]. створює неможливі умови для спільного проживання, тому вона просить зобов”язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні квартирою, в поверненні в квартиру її особистих речей та меблів і не поселяти без її письмової згоди співмешканку [PERSON] з дитиною. 17 жовтня 2007 року позивачка [PERSON] доповнила позов вимогами про виділ частки житла в натурі для розміщення особистих речей і меблів та призначити відкрити виконавче провадження про її примусове вселення з особистими речами та меблями. Ухвалою суду від 17 жовтня 2007 року клопотання [PERSON] про відкриття виконавчого провадження в частині примусового вселення в квартиру залишено без задоволення, оскільки вирішення питання не відноситься до компетенції суду. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 листопада 2007 року позов задоволено частково. Суд зобов”язав [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні спірною квартирою та надати їй ключі від квартири, не чинити перешкод в поверненні та розміщенні в квартирі необхідних для проживання [PERSON] речей: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола та холодильника. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення. В повернення судових витрат та витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи на користь позивачки з відповідача стягнуто 16 грн. Рішення суду обгрунтоване наступним. Довідками об”єднання мешканців будинку „Надія” підтверджуєься, що в спірній однокімнатній квартирі, загальною площею 35,77 кв. м, жилою - 18,94 кв. м, зареєстровані позивачка та відповідач [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України позивачка [PERSON], хоч і перестала бути членом сім”ї наймача квартири після розірвання шлюбу, але не втратила права користування цією квартирою. Відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні квартирою: замінив двері, не дає ключа від квартири, вивіз її ліжко-диван, шафу для одягу, сервант, холодильник, стіл. Тому суд зобов”язав відповідача не чинити позивачці перешкод в користуванні квартирою, надати їй ключ від квартири і не чинити перешкод в розміщенні в квартирі речей позивачки: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола, холодильника. Відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім”ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Оскільки спірна квартира є однокімнатною, це позбавляє можливості провести її поділ відповідно до вимог житлового законодавства. Судом встановленою, що третя особа [PERSON] є дружиною відповідача, яка на час звернення позивачки до суду з цим позовом разом з їх спільною дитиною проживала в спірній квартирі, тому суд не може заборонити робити те, що вже відбулося. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей письмової згоди членів сім”ї не потрібно. Тому в цій частині позовні вимоги залишені без задоволення. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON]. просить скасувати вказане рішення і постановити нове рішення про відмову в позові повністю з таких підстав. Спільне проживання з позивачкою [PERSON] припинено ще до розірвання шлюбу 17 лютого 2006 року, тому вона втратила право на користування квартирою, яку він отримав як ліквідатор аварії на ЧАЕС, і є єдиним наймачем цієї квартири. Рішення суду про вселення позивачки було виконано, не дивлячись на скаргу на дії державного виконавця щодо його виконання в частині вжиття заходів по занесенню в квартиру речей позивачки, це рішення набрало законної сили. Тому при наявності такого рішення суд першої інстанції зробив передчасний висновок, яким зобов”язав його не чинити перешкод позивачці занести до квартири її меблі, не з”ясувавши питання можливості їх розміщення. Крім того, за станом здоров”я він не може проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членом сім”ї, тим більше з позивачкою, яка не є членом його сім”ї. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] рішенням суду від 31 січня 2007 року вселена в спірну квартиру / л.с.7-9, 12/. Вказане рішення відповідно до виконавчого листа № 2-18/2007 року виконане державним виконавцем, про складено акт від 15 травня 2007 року / л.с. 15,10 -11, 33/. Відповідно до ч.3 ст. 80 Закону України „Про виконавче провадження” примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, вказане у виконавчому документі, та його проживання /перебування/ в ньому. Законність входження, проживання /перебування/ позивачки [PERSON] в спірній квартирі після 15 травня 2007 року підтверджена ухвалами суду першої інстанції від 14 червня 2007 року та апеляційної інстанції від 7 вересня 2007 року. Заміна відповідачем замка на вхідних дверях квартири створила для позивачки перешкоди, наявність яких підтверджена дослідженими судом доказами: копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи / 20-21,42, 66-67, 69-70/, відповідями начальника Ніжинського міськрайвідділу міліції /16-19, 22, 35, 38, 68/, відповідями Ніжинської міжрайонної прокуратури /л.с.35/, актами / л.с.39, 51/, розпискою [PERSON] / л.с.23/. Тому рішення суду в частині, яким зобов”язано відповідача Сахна не чинити перешкод позивачці в користуванні квартирою та надати їй ключі від квартири, відповідає встановленим обставинам справи. Судом встановлено, що після звернення позивачки до суду з даним позовом вона, без погодження з відповідальним квартиронаймачем - відповідачем [PERSON]м, в жовтні 2007 року завезла в квартиру особисті речі, які таким же чином відповідач вивіз з квартири. Відповідно до ст. 64 ЖК України права сторін, як наймачів жилого приміщення, є рівними. Суд першої інстанції, зобов”язавши відповідача не чинити перешкод [PERSON] в поверненні та розміщенні в квартирі необхідних для її проживання речей: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола та холодильника - без з”ясування місця та можливості розміщення цих речей, не врахував це положення закону, чим порушив права відповідача, як відповідального квартиронаймача, користуватися всією спірною квартирою Крім того, рішення суду в цій частині суперечить вказаним вище ухвалам суду першої та апеляційної інстанцій від 14 червня 2007 року та 7 вересня 2007 року по скарзі [PERSON] на дії державного виконавця щодо її вселення в спірну квартиру без вказаних речей. За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає закону, тому підлягає скасуванню з постановленням в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Таким чином, рішення суду в частині зобов”язання [PERSON]. не чинити [PERSON] перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], надати їй ключі від квартири необхідно залишити без змін, в частині зобов”язання не чинити перешкод в поверненні та розміщенні в квартирі необхідних для її проживання речей: ліжка-дивана, шафи для одягу, стола та холодильника - не відповідає вимогам закону. Тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо виділу частки спірного житла в натурі, щодо поселення без письмової згоди позивачки в спірну квартиру третьої особи - [PERSON] / після шлюбу [PERSON]/ відповідає вимогам закону, тому в цій частині воно підлягає залишенню без змін. За таких обставин апеляційна скарга відповідача [PERSON], підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial