Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-17 00:00:00

У грудні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним посилаючись на те, що у березні 1999 року вона домовилася з [PERSON]. про купівлю належної їй земельної ділянки площею 0,0519 га, розташованої на території Індустріального району в садовому товаристві „Металург” ([ADDRESS]). Позивачка 08.05.1999 року подала заяву про вступ до садового товариства, а [PERSON] про вихід із нього. У той же день у присутності свідків позивачка передала [PERSON] грошову суму у розмірі 4000 грн. за придбання земельної ділянки, що підтверджено письмовою розпискою. З того часу позивачка фактично користується даною земельною ділянкою. У 2006 році позивачка звернулася до Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів із заявою про видачу державного акту на право власності на землю, де дізналася, що дана земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON]. Позивачці стало відомо, [PERSON] померла і спадкоємцями після її смерті є відповідачі по справі, які відмовляються спілкуватися із нею. Просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0519 га належній [PERSON] і розташованій на території Індустріального району м. [ADDRESS] садівничого товариства „Металург” між нею та [PERSON] дійсним та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку з видачею на її ім'я Державного акту на право приватної власності на землю. Представник позивачки підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Повідомлені у відповідності із правилами ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Представник позивачки не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 05 березня 1997 року належить земельна ділянка площею 0,0519 га, яка розташована на території Індустріального району м. Дніпропетровська в садівничому товаристві „Металург”, [ADDRESS]. З наданих позивачкою копій зави та протоколу зборів садівничого товариства „Металург” вбачається, що позивачка 08 травня 1999 року подала до Садівничого товариства „Металург” заяву про прийняття її у члени даного товариства і на загальних зборах садівничого товариства „Металург” 05 червня 19999 року її було прийнято у члени даного товариства. Згідно виписки з книги обліку продажу ділянок в садівничому товаристві „Металург”, земельна [ADDRESS] не приватизована та була продана позивачці 08.05.1999 року. Із розписки від 08 травня 1999 року вбачається, що зазначені в розписці свідки підтверджують факт передачі [PERSON]. 4000 грн. [PERSON] в рахунок договору купівлі-продажу дачної ділянки [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивача у позові та представник позивачки у судовому засіданні посилалися на те, що між [PERSON]. та [PERSON]. 08 травня 1999 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, однак даний договір суду наданий не був. Розписка свідків про те, що в їх присутності передавалися кошти в рахунок укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки не є підтвердженням укладання самого договору. Крім того, на момент домовленості про продаж спірної земельної ділянки, [PERSON] мала Державний акт на право приватної власності на землю. Чому договір купівлі-продажу не було укладено у відповідності до діючого на той час законодавства, представник позивачки пояснити суду не змогла. Крім того, позивачка не надала суду доказів того, що [PERSON] померла і після її смерті спадщину прийняли саме відповідачі по справі. Позивачка у позовній заяві та представник позивачки у судовому засіданні, заявляючи позовні вимоги визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним посилаються на норми Цивільного Кодексу Україні, який діє тільки з 2004 року, хоча дана угода, якщо вона укладалася, повинна бути вчинена у відповідності до норм діючого на той час Цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов' язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оцінивши всі докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed