Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON], який згідно ч.2 ст.31 ЦПК України було доповнено вимогами, а.с.2 том 2: -про визнання дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. і земельної ділянки загальною площею 0.05га, укладену 11.06.03р. з [PERSON].; -про визнання за ним права власності на цей житловий будинок, який складається: з житлового літер «А» жилою площею 49.3кв.м.; загальною площею 76.9кв.м.; прибудов літер «а» і «а1»; літньої кухні літер «Б»; сараїв літер «В», «Г», «Д», «Ж», погребу літер «З» - в цілому; -про визнання за ним права власності на зазначену земельну ділянку; -про відшкодування моральної шкоди в сумі 10.000гр. та судових витрат по справі; -про стягнення з нього на користь [PERSON] і [PERSON] доплати в сумі 35.350гр. у виконання умов угоди купівлі-продажу зазначених житлового будинку і земельної ділянки від 11.06.03р., шляхом перерахування цієї суми з рахунку Управління державної судової адміністрації України в АРК., куди вони були ним покладені з метою забезпечення позову; -про визнання недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] і [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. і земельну ділянку загальною площею 0.05га в порядку спадкування за законом, виданих Сакською районною держнотаріальною конторою 27.07.04р. Позов мотивований тим, що власником зазначених житлового будинку і земельної ділянки був [PERSON]. В червні 2003р., за пропозицією [PERSON]., між ними було укладено угоду купівлі-продажу цих житлового будинку і земельної ділянки за 11.000 доларів США. У виконання цієї угоди він передав [PERSON]. завдаток в сумі 4.000 доларів США, а дата остаточного розрахунку була визначена на жовтень 2003р., про що 11.06.03р. [PERSON]. написав розписку, а також видав йому нотаріальну посвідчену довіреність на право користування цим житловим будинком з господарчими спорудами. Визначення дати нотаріального посвідчення цієї угоди купівлі-продажу на жовтень місяць було пов'язано з оформленням ним кредиту в банку «АВАЛЬ» для покупки цього нерухомого майна. У зв'язку з тим, що [PERSON]. не приїхав в с. Поповку в жовтні 2003р., він подзвонив по телефону його дочці [PERSON], від якої дізнався, що [INFO] [PERSON]. помер. Нащадками після смерті [PERSON]. були його діти - відповідачі по справі, які підтвердили факт отримання їх батьком [PERSON]. 4.000 доларів США за угодою купівлі-продажу від 11.06.03р. У зв'язку з цим 29.06.04р. відповідачі написали йому зобов'язання закінчити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, які належали на праві власності їх батькові. Але, після отримання в нот конторі свідоцтв про право власності на цей нерухоме майно в порядку спадкування за законом, відповідачі відмовилися від виконання свого зобов'язання, чим заподіяли йому моральну шкоду. У зв'язку з цим він звернувся за допомогою до суду. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з'явилися і направили заяву про розгляд справи у їх відсутності, а.с.68 том 2. Також, відповідачі проти позову заперечували і звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком [ADDRESS]., який належить їм на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON]. на підставі свідоцтв про право власності виданих Сакською районною даржнотаріальною конторою 27.07.04р., шляхом виселення з цього будинку. Позов мотивований тим, що вони не отримували тих 4.000 доларів США, які зазначені в розписці їх батька від 11.06.03р., не були учасниками цієї угоди купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]., умови якої по виплату остаточної суми в 7.000 доларів США в строк до жовтня 2003р.[PERSON] не виконав і ця угода не була оформлена нотаріально. Також,[PERSON] самовільно вселився в будинок батька тому, що згідно довіреності від 11.06.03р. батько дозволив Білоусу В.А. лише наглядати за його будинком на період, доки батько буде проживати у них у зв'язку з важким станом здоров'я, а.с.89,113,118,122 том 1. Відповідач[PERSON] проти зустрічного позову заперечував з тих підстав, що він поселився в будинок [ADDRESS]. на підставі нотаріальної довіреності [PERSON]. від 11.06.03р., а після смерті Павленко В.І. він продовжив проживати в цьому будинку з усного дозволу відповідачів, які написали зобов'язання закінчити оформлення договору купівлі-продажу цього житлового будинку і земельної ділянки, який було укладено 11.06.03р. між ним та їх батьком [PERSON]. Представник Сакської районної держнотаріальної контори, залученої судом до участі у справі в якості 3-ї особи, в судове засідання не з'явилася з поважних причин і направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та про заперечення проти позову в частині визнання недійсними свідоцтв про право [PERSON] і [PERSON] на спадщину за законом, а.с.23,27,57 том 2. Заслухавши пояснення позивача, думку адвоката, допитавши свідка, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково з наступних підстав. Судом встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS]. і земельної ділянки загальною площею 0.05га був [PERSON]., що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про право власності і Державним актом, а.с.41-44. З пояснень позивача і розписки, а.с.51 том 1, судом встановлено, що 11.06.03р. між [PERSON]. і Білоусом В.А. було укладено угоду купівлі-продажу садиби [ADDRESS]. [INFO] [PERSON]. помер, а.с.40 том 1. Єдиними нащадками після смерті [PERSON]. були його діти - відповідачі по справі, що підтверджується поясненнями сторін і свідоцтвами про їх народження, а.с.40,41 том 1. У зв'язку з цим 10.11.03р. відповідачі звернулися до Сакської районної держнотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON]., що підтверджується поясненнями сторін і заявами, а.с.37,38 том 1. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе визнати, що відповідачі фактично прийняли спадщину після смерті їх батька [PERSON]. тому, що згідно п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963р., яка діяла на час існування цих правовідносин) - визнається, що нащадок прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У зв'язку з суд вважає обґрунтованою позицію позивача по пред'явленню своїх претензій, зазначених у позові по теперішній справі, саме до відповідачів як правонаступників свого батька [PERSON]. * Судом встановлено, що в червні 2003р. між [PERSON]. і позивачем було укладено угоду купівлі-продажу садиби [ADDRESS]. за 11.000 доларів США. У виконання цієї угоди позивач передав [PERSON]. завдаток в сумі 4.000 доларів США, а дата остаточного розрахунку була визначена на жовтень 2003р., про що 11.06.03р. [PERSON]. написав розписку, а також видав йому нотаріальну посвідчену довіреність на право користування цим житловим будинком з господарчими спорудами. Визначення дати нотаріального посвідчення цієї угоди купівлі-продажу на жовтень місяць було пов'язано з оформленням позивачем кредиту в АППБ «АВАЛЬ» на суму 7.000 доларів США. для покупки цього нерухомого майна, що підтверджено поясненнями позивача і кредитним договором, а.с.30 том 1. Враховуюче зазначене суд вважає за можливе визнати, що сторони виконали усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, яким є: право власника на продажу належного йому нерухомого майна; факт передачі власником свого майна покупцю; технічний стан нерухомого майна; факт прийняття покупцем цього нерухомого майна; визначення сторонами продажної ціни нерухомого майна; факт оплати завдатку за договором купівлі-продажу та його оформлення в письмовому виді. З пояснень позивачки і матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON]. не приїхав в с. Поповку в жовтні 2003р., чим порушив своє зобов'язання по укладеній з позивачем угоді купівлі-продажу нерухомого майна. Враховуючи зазначене суд вважає за можливе визнати, що [PERSON]. ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладеного ним і Білоусом В.А. 11.06.03р. На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку про наявність законних підстав для визнання дійсною угоду купівлі-продажу садиби [ADDRESS]., укладену між [PERSON]. і Білоусом В.А. 11.06.03р. тому, що згідно ч.2 ст.47 ЦК УССР (в редакції 1963р., яка діяла на час укладення угоди) - якщо одна з сторін частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. * З пояснень позивача і витягу БТІ, а.с.41 том 1, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS]. складається: з житлового літер «А» жилою площею 49.3кв.м.; загальною площею 76.9кв.м.; прибудов літер «а» і «а1»; літньої кухні літер «Б»; сараїв літер «В», «Г», «Д», «Ж», погребу літер «З». Приймаючи до уваги зазначене вище суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на зазначений житловий будинок тому, що згідно ч.1 ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. * З пояснень позивача і матеріалів справи, а.с.146,147 том 1, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS]. знаходиться не земельній ділянці площею 0.05га, яка належала на праві власності [PERSON]. З тексту розписки від 11.06.03р. вбачається укладення між [PERSON]. і Білоусом В.А. договору купівлі-продажу садиби [ADDRESS]., а.с.51 том 1. На підставі зазначеного суд вважає за можливе визнати, що зазначене у розписці від 11.06.03р. волевиявлення [PERSON]. продати садибу [ADDRESS]. має під собою поняття продати як житловий будинок, так і земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, тому що згідно ст.381 ЦК України - садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги зазначене вище, а також вимоги ч.1 ст.328 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на земельну ділянку садиби [ADDRESS]. загальною площею 0.05га. * Але, судом встановлено, що за умовами зазначеної угоди позивач зобов'язаний доплатити 7.000 доларів США. У зв'язку з подачею позивачем позову до суду, він відкрив рахунок в АППБ «АВАЛЬ», на який вніс гроші в сумі 35.420гр.55коп., які за курсом НБУ дорівнювалися 7.013 доларам США., а.с.54,100,148 том 1. Зазначені дії позивача суд визнає обґрунтованими з наступних підстав: -відповідно до вимог ч.2 ст.365 ЦК України - суд постановляє рішення про припинення права власності особи за умови попереднього внесення позивачем вартості цього майна на депозитний рахунок суду; -ці дії були здійснені з метою забезпечення позову по теперішній справі, що відповідає вимогам ч.1 ст.152 ЦПК України. Враховуючим зазначене суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачів, які є правонаступниками [PERSON]., 35.350гр., яка дорівнюється 7.000 доларам США. за курсом НБУ згідно довідки, а.с.8 том 1. * Судом встановлено, що 11.06.03р. між [PERSON]. і Білоусом В.А. було укладено угоду купівлі-продажу садиби [ADDRESS]. При розгляді теперішньої справи суд визнав зазначену угоду дійсною, а у зв'язку з цим і право власності позивача відносно цієї садиби. Також з пояснень сторін і спадкової справи, а.с.36-49 том 1, судом встановлено, що 27.07.04р. Державний нотаріус Сакської районної держнотаріальної контори видала відповідачам свідоцтва про право власності на житловий будинок і земельну ділянку [ADDRESS]. по &frac12; частці кожному в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON]. Ці свідоцтва були видані на підставі письмової домовленості відповідачів з позивачем про їх зобов'язання оформити нотаріально договір купівлі-продажу садиби [ADDRESS]. у виконання угоди, яка була укладена 11.06.03р. між [PERSON]. і Білоусом В.А., а.с.52 том 1, а.с.57 том 2. Приймаючи до уваги зазначене вище суд вважає за необхідне визнати недійсними зазначені свідоцтва в частині визнання за відповідачами права власності на житловий будинок і земельну ділянку [ADDRESS]. по &frac12; частці кожному в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON]. тому, що: -відповідно до вимог ч.1 ст.365 ЦК України - право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду з підстав, передбачених законом; -згідно ст.378 цього Кодексу - право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом; -відповідно до ст.1301 цього Кодексу - свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду в випадках, встановлених законом. * Враховуючи те, що вимоги позивачів [PERSON] і [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS]. шляхом виселення з нього є похідними від висновку суду про визнання за Білоусом В.А. права власності на цей будинок і про визнання недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] і [PERSON] на цей будинок в порядку спадкування, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені цього зустрічного позову. * Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачів грошової суми в якості компенсації у відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла його, за наявності його вини. Але, позивач не довів факт вини відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, а також доказів наявності в їх діях ознак шахрайства під час написання зобов'язання про укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірної садиби, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначених обставин не встановлено при розгляді справи. Також, написання відповідачами 29.06.04р. зобов'язання про укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірної садиби, на думку суду, не є документом обов'язкового виконання тому, що відповідачі не були сторонами угоди купівлі-продажу спірної садиби від 11.06.03р. і на період написання зазначеного зобов'язання ще не отримали свідоцтва про прийняття спадщини. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31.03.95р. № 4 «Про судо­ву практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - спори про відшкодування запо­діяної фізичній чи юридичній особі моральної (немай­нової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбаче­но нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440' ІДК' та ін­шим законодавством, яким встановлено відповідаль­ність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 трав­ня 1991р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'я­зання і передбачено відшкодування моральної (не­майнової) шкоди. Так судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, тому відшкоду­вання моральної шкоди у випадку їх порушення зако­ном не передбачено. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідачів грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України і тому не можуть бути задоволені. * Відповідно до ч.3 і 6 ст.154 ЦПК України - заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно п.8 ст.214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що ухвалою Сакського міськрайсуду від 21.01.05р. було заборонено відчуження жилого будинку [ADDRESS]. з метою забезпечення позову по теперішній справі, а.с.33. Приймаючи до уваги зазначене, а також факт вирішення судом спору по суті по теперішній цивільній справі, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову після набрання законної сили судового рішення. * Враховуючи зазначене вище, а також згідно ч.1 ст.84 і ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, у дольовому порядку, на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору по справі в сумі 200гр., згідно квитанції, а.с.1 том 1, а також витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 1.500гр., згідно квитанції, а.с.63 том 2. Також, згідно вимог постанови КМ України «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів» від 21.12.05р. №1258, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, в дольовому порядку, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] в сумі 30гр. і за розгляд цивільної справи за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON] в сумі 7гр.50коп. * На підставі ст.ст. 47,549 ЦК УРСР, ст.ст. 328,365,378,381,1167,1301 ЦК України, п. 2 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судо­ву практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95р. № 4, і

Outcome: partial