Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу виконуючого обов»язки ректора Українського державного університету економіки і фінансів №43-к від 05.03.2007р. про припинення контракту, поновлення його на посаді завідувача кафедри фінансів та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29.09.2006 року між ним та Українським державним університетом економіки і фінансів (Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.03.2007 року №98-р Український державний університет економіки і фінансів було реорганізовано в Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі), відповідно до рішення Вченої ради університету, яка рекомендувала позивача на посаду завідувача кафедри фінансів (реорганізовано в кафедру фінансів, грошового обігу і кредиту) та після проведеного конкурсу, було укладено контракт №72. В зазначеному контракті додатково було обумовлено, що на умовах внутрішнього сумісництва позивач повинен виконувати викладацьку роботу (п.2.3.1, п.2.3.2, п.2.3.6), за яку мав право отримувати заробітну плату в розмірі 0,5 ставки, оскільки на час укладення контракту №72 він перебував на посаді ректора. 19.12.2006 року [PERSON]було звільнено з посади ректора вказаного Університету. Наказом в.о. ректора Українського державного університету економіки і фінансів від 05.03.2007 року №43-к, з посиланням на ст.21 КЗпП України, п.4 Постанови КМУ від 03.04.1993 р. №245, п.4 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, контракт від 29.09.2006 року №72 було припинено з 05.03.2007р. як такий, що укладений з порушенням встановлених правил правил прийняття на роботу, на підставі ст.7 КЗпП України. Пунктом 2 даного наказу [PERSON]було звільнено з 05.03.2007р. з посади завідувача кафедри фінансів. Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки при укладанні контракту не було допущено порушення правил прийняття на роботу, наукова та викладацька діяльність за сумісництвом керівникам установ, організацій не забороняється законом, позивач просить оскаржуваний наказ скасувати, поновити його на посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 28 566 грн.46 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Вимоги за зустрічним позовом не визнав, посилаючись на їх безпідставність. Український державний університет економіки і фінансів Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.03.2007 року №98-р було реорганізовано в Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі. Судом, за клопотанням позивача, було замінено первісного відповідача - Український державний університет економіки і фінансів належним відповідачем - Українським державним університетом фінансів та міжнародної торгівлі . Представник відповідача та одночасно представник третьої особи позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору. Частиною 1 ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, а відповідно до п.п.1, 2 ст.32 Закону України «Про вищу освіту», безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо. При цьому керівник вищого навчального закладу, зокрема, укладає угоди, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників, і може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що згаданий закон ніяк не регламентує повноваження проректора, які повинні регулюватися статутом навчального закладу і внутрішніми нормативними документами: наказами, інструкціями і т.д. Що стосується Вченої ради, то її компетенція передбачена п.1 ст.34 Закону України «Про вищу освіту». До компетенції Вченої ради віднесена низка питань, в тому числі - обрання на посаду таємним голосуванням завідуючих кафедрами, крім того до компетенції Вченої ради можуть бути віднесені й інші питання відповідно до статуту вищого навчального закладу, при цьому рішення Вченої ради вводяться в дію рішеннями керівника вищого навчального закладу. Статут Університету фінансів відповідає наведеним положенням Закону. І згідно цього Статуту (п.1.1.; розділ 2) власником Університету є держава в особі Міністерства фінансів України, яке призначає на посаду ректора Університету. Згідно п.4.3. Статуту, ректор Університету здійснює безпосереднє управління Університетом, при цьому, згідно п.4.4., він, зокрема, приймає на роботу і звільняє з роботи працівників університету, а також здійснює розподіл обов'язків своїх заступників та керівників структурних підрозділів окремим наказом. Згідно з п.4.6. Статуту, до компетенції Вченої ради входить, зокрема, обрання посаду таємним голосуванням завідуючих кафедрами, і при цьому рішення Вченої ради вводяться в дію наказом ректора. Отже, на думку представника відповідача, власником Університету є держава в особі Міністерства фінансів України, а керівником Університету - ректор, і, згідно з чинним законодавством, тільки вони мають право приймати на роботу працівників Університету; в Університеті не було видано наказу або іншого розпорядчого документу ректора про надання проректору права приймати на роботу працівників, посадовою інструкцією проректора таке право також не передбачено; ні Законом України «Про вищу освіту», ні Статутом Університету не передбачено право Вченої ради Університету вирішувати питання прийняття працівників на роботу або надавати будь-кому повноваження на укладення трудових контрактів; в Університеті не було видано наказу про введення в дію рішення Вченої ради щодо обрання [PERSON] на посаду завідувача кафедри. Отже, оскільки рішення Вченої ради університету про обрання [PERSON]на посаду завідувача кафедри не було введено в дію, трудовий контракт з позивачем укладений з боку університету неповноважною особою, а отже не може вважатися укладеним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі необхідно відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, 05.07.2006р. [PERSON] подав заяву з проханням дозволити взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади завідувача кафедри фінансів Українського державного університету економіки і фінансів (а.с.221). 15.09.2006 року на засіданні кафедри фінансів (витяг з протоколу №2) було вирішено рекомендувати доктора економічних наук, професора [PERSON]до участі в конкурсі на зайняття вакантної посади завідувача кафедрою фінансів (а.с.222). Рішенням Вченої ради Українського державного університету економіки і фінансів від 28.09.2006р. (витяг з протоколу №7) було рекомендовано першому проректору Університету призначити на посаду завідувача кафедрою фінансів доктора економічних наук, професора [PERSON] (а.с.223). 29.09.2006р. на виконання рішення Вченої ради, першим проректором Леоненком П.М. був укладений з [PERSON] контракт №72, відповідно до якого, останній був прийнятий на роботу на посаду завідувача кафедри фінансів на умовах внутрішнього сумісництва (а.с.3). На період укладання контракту, [PERSON] обіймав посаду ректора Українського державного університету економіки і фінансів і був звільнений з цієї посади 19.12.2006р. На момент підписання контракту, перший проректор Університету Леоненко П.М. мав право підпису під всіма офіційними документами Університету, що підтверджує картка із зразками підписів та відбитком печатки від 08.08.2006 року, засвідчена заступником Міністра фінансів України Матвійчука В.М. Крім цього, ректор не міг укладати сам із собою контракт. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. №245 наукова та викладацька діяльність за сумісництвом керівникам державних підприємств, установ, організацій не забороняється. Відповідно до наданих представником позивача роздруківок інформаційного змісту, викладацька діяльність ректорів навчальних закладів є загальноприйнятою практикою. Отже,контракт укладено у відповідності із чинним законодавством, оскільки відповідно до п.5 Переліку робіт, які не є сумісництвом, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.93 р. №43, завідування кафедрою висококваліфікованими спеціалістами, у тому числі тими, що займають керівні посади в навчальних закладах, не вважається сумісництвом. Пунктом 2.3.9 контракту передбачено, що на період його чинності працівник зобов'язаний виконувати індивідуальний план роботи викладача. Згідно наказу від 30.08.2006р. №57 ректора Українського державного університету економіки і фінансів обсяг загального навчального навантаження для професора складав 600-650 годин (300-325 годин для 0,5 ставки), для завідувача кафедри 500-600 годин (250-300 годин для завідувача кафедри, який працює на 0,5 ставки навчального навантаження). Згідно картки навчального навантаження позивача на 2006-2007 рік, його навчальне навантаження склало 425 годин. Тобто воно ще на 100 годин перевищувало обсяг верхньої межі такого ж (0,5 ставки) навантаження професора, і, таким чином, жодних грошей за завідування кафедри він не отримував. Про вказане навчальне навантаження на [PERSON]свідчить копія картки навчального навантаження на 2006/2007 рік загальним обсягом 425 годин. Про те, що у другому семестрі 2006/2007 навчального року лекційне навантаження предмету „Фінанси" планувалось для професора [PERSON]видно із копії примірника розкладу занять II курсу бакалаврату УДУЕФ, підписаного відповідними посадовими особами 29 січня 2007 року. Про зняття навчального навантаження з [PERSON]свідчить копія примірника зміненого розкладу занять II курсу бакалаврату УДУЕФ у 2 семестрі 2006/2007 навчального року, підписаного відповідними посадовими особами 2 лютого 2007 року. Як видно, лекційний курс „Фінанси", рахується за іншим викладачем - [PERSON]. Таким чином, з аналізу вищенаведених доказів можна зробити висновок про те, що з [PERSON] був укладений контракт - особлива форма трудового договору, за яким він був прийнятий на роботу на посаду завідувача кафедри фінансів на умовах внутрішнього сумісництва, в подальшому існування трудових відносин підтверджується виконанням відповідного обсягу навчального навантаження, нарахуванням та отриманням заробітної плати саме за виконання цієї роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Підстави припинення трудового договору передбачені ст.36 КЗпП України, де міститься вичерпний перелік відповідних підстав. Наведена в наказі №43к від 05.03.2007р. підстава припинення контракту - як такого, що укладено з порушенням встановлених правил прийняття на роботу, не передбачена вищезазначеною нормою закону, яка регулює спірні правовідносини. Отже, оспорюваний наказ є таким, що протирічить закону, порушує права позивача і за таких обставин повинен бути скасований. За таких обставин вимоги позивача про поновленні на роботі та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу, тобто з 05.03.2007р. по день ухвалення судового рішення по справі, є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги за зустрічним позовом про визнання контракту неукладеним задоволенню не підлягають, оскільки взагалі не передбачені законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно довідки про доходи від 15.05.2007 року, середня заробітна плата (0,5 ставки), яку позивач отримував за роботу на кафедрі фінансів, складала 975,44 грн. Тобто повна ставка, яку позивачу повинні були виплачувати після звільнення з посади ректора, мала становити 1950,88 грн., отже з 20.12.2006 року по 11.04.2008 року на користь позивача, враховуючи вже виплачену зарплату, необхідно стягнути: ((15+15/21)х1950,88) грн. - ((2+13/21)х975,44) грн. = 28 566,46 грн. Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи викладене,

Outcome: approved