Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-05 00:00:00

[PERSON],[PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам згідно свідоцтва про право власності на житло належить &frac34; квартири [ADDRESS]. &frac14; цієї квартири належала [PERSON], а потім продано [PERSON]. Вказує, що [PERSON] в порушення ст. 114 ЦК України (в редакції 1963 року) продала частину квартири без їх згоди в зв'язку з чим позивачі звернулися до суду. [INFO] [PERSON] помирає і нотаріальна контора видає свідоцтво про право на спадщину за законом його сину [PERSON], але свідоцтво оформлене не на спадкове майно спадкоємця &frac14; квартири [ADDRESS] яка є спадковим майном, а на власність позивачів &frac14; квартири [ADDRESS], а тому просять визнати свідоцтво про право на спадщину за законом № 336/2006р від 22.08.2006 року на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] недійсним. Оскільки співвласником квартири є також син позивачки [PERSON] він був залучений судом до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивачів без самостійних вимог. В судовому засіданні позивачі[PERSON] та [PERSON] яка також представляла інтереси третьої особи [PERSON] підтримали вимоги позову, надали пояснення аналогічні з викладеними в ньому просили позов задовольнити. Відповідач та його представники в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що квартира [ADDRESS], яка належала його батьку, є складовою &frac14; частиною квартири [ADDRESS], а тому свідоцтво про право на спадщину видано саме на &frac14; частину квартири [ADDRESS]. Права позивачів не порушені, в будь-якому випадку одна кімната та &frac14; загальних приміщень в квартирі належали його батьку, а зараз належать йому в порядку спадкування. Просили в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи, № 24757, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В 2003 році[PERSON] діючи у власних інтересах та інтересах дітей[PERSON], [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та переведення на них прав та обов'язків покупця. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.02.2005 року, яке залишено без змін згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17.05.2005 року та ухвали Верховного Суду України від 20.10.2005 року, в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, доводи позивачів про незаконність продажу частини квартири[PERSON] [PERSON]. є безпідставними і не підлягають доказуванню у даній справі відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України. Оскільки [PERSON] придбав &frac14; частину квартири [ADDRESS] за договором від 20.07.2003 року, зареєстрував своє право власності на дану частину квартири, законність придбання підтвердженна судом в іншій справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] був власником саме &frac14; частини квартири [ADDRESS], яка і є спадковим майно право на яке отримав його син [PERSON] в зв'язку з чим йому і видано 22.08.2006 року свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, позивачі не заперечували, що[PERSON] а потім [PERSON], належала в квартирі кімната площею 9,5 кв.м. та &frac14; всіх допоміжних приміщень в квартирі. Судом встановлено, що саме з цієї кімнати та &frac14; всіх допоміжних приміщень в квартирі складається &frac14; частина квартири визначена у правоустановлюючих документах відповідача та його попередників. Визначення нерухомого майна, яке належало [PERSON], а зараз належить відповідачу, як &frac14; частина квартири [ADDRESS], або як квартира [ADDRESS] яка є складовою частиною квартири [ADDRESS], не порушує права позивачів та не впливає на зміст права власності сторін на данне майно і на його фактичні складові, оскільки в будь-якому випадку позивачам належать ті приміщення в квартирі які визначені в технічній документації тобто &frac34; в квартирі [ADDRESS] із визначенням конкретних кімнат, а відповідачу &frac14; в квартирі [ADDRESS] із визначенням його кімнати, і сторони не претендують та не можуть претендувати на майно яке фактично їм не належить. По суті, на думку суду, пред'явлення даного позову та його обгрунтування вказує на те, що позивачі досі не визнають попередніх рішень суду і законного права відповідача на його майно, доводи позивачів не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку, що позов є надуманим, безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 316-319, 1296, 1261, 1297, 1299 ЦК України та

Outcome: dismissed