Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-09 00:00:00

Представник відповідача, третя особа позовні вимоги не визнала, пояснила, що буде погоджена із любим рішенням суду. Також, Шевченко. у судовому засіданні пояснив, що для начальника охорони водоймища ЗАТ „Аква” та його підлеглих для праці були надані катер, мотор, які начальником охорони водоймища ЗАТ „Аква” та його підлеглими в подальшому були пошкоджені, про що було докладено [PERSON]., який, у свою чергу, прийняв рішення звільнити начальника охорони водоймища ЗАТ „Аква” та його підлеглих. Про цей факт є доповідні записки. На протязі усього часу розгляду справи, відповідач неодноразово, надсилав до суду заяви, в яких просив суд відкласти слуханням справу посилаючись на лікарняний юриста ЗАТ „Аква”, зайнятість адвоката [PERSON]., який представляє інтереси ЗАТ „Аква” в Обласному суді у судовому процесі, неможливістю з'явитися до судового засідання, далі просили справу розглянути у відсутності представника ЗАТ „Аква”. Тим самим, суд вважає, що відповідач навмисно затягував розгляд справи по суті. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні документи: - оригінал наказу №200 від 17.11.2006р. про звільнення [PERSON].; - копія особової медичної книжки [PERSON].; - копія довідки ЗАТ «Аква» про відсутність у товаристві профспілкової організації; - копії докладних від 16.11.2006р., 15.11.2006р., 13.11.2006р.; - оригінал наказу № 198 від 10.11.2006р. про прийняття на роботу; - копія пояснювальної [PERSON]. від 15.11.2006р.; - копія акту приймання автомобіля від 17.11.2006р.; - копії накладних про здачу сіток та риби; - трудова книжка [PERSON]. звідки вбачається, запис про прийняття [PERSON] В.Г. в ЗАТ „Аква” начальником охорони водоймищ, з випробувальним строком та звільнення з ЗАТ „Аква” згідно ст. 40 ч. 1 п. 2 КЗпП України за невідповідність займаній посаді; - довідка про середню заробітну плату [PERSON]. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON]. звернувся до суду із вищевказаними вимогами до ЗАТ «Аква», пояснивши, що він з 10.11.2006р. працював у відповідача в якості начальника охорони водоймищ до 18.11.2006р., коли був звільнений згідно п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом керівництва відповідача № 200 від 17.11.2006р. За підставу для звільнення позивача була взята виявлена нібито невідповідність працівника займаній посаді у період встановленого при прийомі на роботу іспитового строку. Позивач просить виключити з наказу № 198 від 10.11.2006р. по ЗАТ «Аква» формулювання про його прийом на роботу із випробувальним строком, оскільки в дійсності такий не встановлювався, при прийомі на роботу це питання не обговорювалося; скасувати наказ № 200 від 17.11.2006р. про його звільнення, оскільки положеннями п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачені зовсім інші підстави для звільнення працівника, а саме виявлення його невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню роботи, що в даному випадку не мало місце, так як позивач жодних медичних протипоказань до цієї роботи не мав, а його кваліфікаційна відповідність встановлювалася при співбесіді із Шевченко та [PERSON]при прийомі на роботу; поновити його на роботі на минулій посаді внаслідок незаконного звільнення, у зв'язку із чим також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6 тисяч грн. Заслухавши пояснення позивача та його представника, підтримуючих позовні вимоги, представника відповідача та третьої особи, які заперечували проти задоволення позовних вимог, показання свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 26, 27 КЗпП України при укладені трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути передбачена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Виходячи зі змісту цих положень законодавства можна зробити висновок, що встановлення іспитового строку повинно бути обговорено сторонами трудової угоди, а з урахуванням того, що законодавством не виключається можливість його встановлення на строк і менше одного місяця, то його термін повинен бути зазначений у наказі (розпорядженні). Позивач стверджує, що при прийнятті на роботу йому не було повідомлено, що відносно нього встановлюється іспитовий строк, про це він не знав аж до моменту звільнення, здійсненого за цією підставою. На а.с. 51 міститься копія наказу ЗАТ «Аква» № 198 від 10.11.2006р., про прийняття на роботу [PERSON]., в якій не зазначений строк випробування при прийнятті на роботу. Щодо підпису позивача, зробленого на наказі про прийняття на роботу, то як пояснював сам позивач, підтвердили свідки [PERSON]., [PERSON]., цей документ вони всі підписали, коли отримували копії наказів про прийняття на роботу та про звільнення 04.12.2006р. Крім того, як передбачено ст. 28 КЗпП України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Позивача було прийнято на роботу з 11.11.2006р., а звільнено 18.11.2006р., таким чином він перебував на займаній посаді тільки 7 днів. Суд вважає, що термін відпрацьованого позивачем часу є дуже малим, він навіть не становить половину місяця, тому виявити яку-небудь кваліфікаційну невідповідність працівника за цей період неможливо, висновки, які зробив відповідач, є поспішними, кінцеве рішення та оцінка дій позивача - помилковими. Як зазначено у наказі № 200 від 17.11.2006р. позивача було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Пункт 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Як було встановлено в судовому засіданні, при прийнятті на роботу позивач пройшов відповідну медичну комісію, в процесі виконання роботи жодних медичних протипоказань позивач не мав, щодо ступеня кваліфікації, то наявність у позивача знань та навичок в даній сфері перевірялися при співбесіді як із головою наглядової ради [PERSON]так із головою правління Шевченко. Оскільки позивач все ж таки був прийнятий на роботу, слід зробити висновок, що керівників ЗАТ «Аква» його трудова здатність та кваліфікація влаштовували. Про виконання позивачем та його колегами своїх обов'язків як охоронців свідчать копії накладних (а.с. 42-46), за якими були вилучені та здані риба та сітки. В ході судового засідання представник відповідача, третя особа не заперечували, що ніякою посадової та типової інструкції в ЗАТ «Аква» для начальника охорони та охоронців водоймищ не існує, оскільки вона ще не розроблена внаслідок того, що ці посади були тільки-но введені, ніхто не ознайомлював позивача під розписку із його посадовими правами та обов'язками (вони були йому роз'яснені в усній формі). Тому, у відповідача немає правових підстав стверджувати про невідповідність працівника займаній посаді, оскільки трудові критерії та вимоги до людини при прийнятті на роботу в ЗАТ «Аква» на посаду охоронця водоймищ з вини керівництва визначені не були. Як зазначалося вище, ст. 28 КЗпП України встановлення невідповідності працівника роботі протягом строку випробування визнає підставою для розірвання трудового договору. Таким чином, положення цієї статті являються нормами прямої дії при звільнені працівника за даними підставами. В даній ситуації, позивача з невідповідних законові причин було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України», положення якого є нетотожними із змістом ст. 28 КЗпП України. Крім того, ст. 40 КЗпП України прямо вказує на те, що звільнення з підстав п. 2 цієї статті, тобто у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, гарантуючи дотримання прав працівника, законодавець прямо передбачив обов'язок власника або уповноваженого ним органа у такій ситуації перевести працівника на іншу роботу, за наявності його згоди на це. Як виходить з пояснень позивача, свідків [PERSON]. та [PERSON]., які приймались на роботу та були звільненні одночасно із позивачем із тих же підстав, пояснень представника відповідача, третьої особи - переведення на іншу роботу позивачу та його колегам навіть не пропонувалось. Що стосується конфліктної ситуації, що склалася у трудовому колективі, де працював позивач, слід зауважити, що сама по собі вона не може бути прямою підставою для звільнення працівника. Суд критично оцінює доповідні, що містяться в якості доказів на а.с. 54-56 оскільки пояснення в них носять суб'єктивний характер, так як надані однією з сторін конфлікту. Так, суду незрозумілі данні доповідної записки від 15.11.2006р. на а.с. 49, де зазначено, що позивач разом із [PERSON]та [PERSON]своїми протиправними діями позбавили можливості доповідачів користуватися транспортом протягом 5-ти днів, що вони нібито неодноразово з'являлись на роботу у нетверезому стані, неодноразово вступали у конфлікти, навмисно зривали охоронні заходи та ін. Позивач разом із [PERSON]та [PERSON]був прийнятий на роботу з 11.11.2006р., у той день вони за дорученням керівництва здійснювали заходи по виявленню незаконної реалізації риби на Ренійському ринку, і фактично, вперше з'явились на рибпункті 12.11.2006р., а доповідна записка складена 13.11.2006р., тому посилання у доповідній записці на нібито 5-тидений строк перешкоджання у роботі іншому підрозділу охорони з боку позивача та його колег та ін. є явно незрозумілими. Аналізуючи данні доповідної [PERSON]. (а.с. 55), а також його пояснення в ході розгляду справи, суд встановив, що висновки про визначення конфліктною стороною команди охоронців під керівництвом [PERSON]є невірними та упередженими, оскільки, при вияснені обставин конфлікту, він вислухав тільки одну сторону - підрозділ охорони під керуванням Ніжельського. Свідки [PERSON]. та [PERSON]. також підтвердили, що по приїзду на рибділянку з приводу конфліктної ситуації голова наглядової ради [PERSON]. розмовляв тільки із головою правління [PERSON]. та з Ніжельським, після чого вийшов та сказав підрозділу [PERSON], що вони всі звільнені. При цьому підстави звільнення позивачу не були повідомлені, його думка та пояснення не вислухувалися. Аналізуючи наказ про звільнення № 200 від 17.11.2006р. як документ, на підставі якого припиняються трудові відносини, суд відмічає, що він має безліч різночитань. Так, наприклад, у варіанті наказу на а.с. 4, що був виданий на руки позивачеві, не міститься підстава для звільнення, які є у тексті наказу на а.с. 98. Зі змісту наказу на а.с. 98, на якому був виконаний розпис позивача про ознайомлення із ним та отримання його копії, видно, що він виконаний в електронному варіанті, однак, тільки підстава «доповідна записка в.о. голови правління» зроблена машинописним текстом. Із цього можна зробити висновок, що саме підстава була записана можливо пізніше, сам наказ був виданий на руки позивачу у вигляді варіанту на а.с. 4, що був доданий позивачем до позовної заяви, чим порушилися його трудові права, так як саме ця доповідна начебто являлася головною та основною підставою для встановлення невідповідності займаній посаді. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо виключення з наказу № 198 від 10.11.2006р. формулювання про його прийом на роботу із випробувальним терміном, скасування наказу № 200 від 17.11.2006р. в частині його звільнення підлягають задоволенню, а позивач - поновленню на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивача було прийнято на роботу із посадовим окладом у розмірі 1500 грн. (що не заперечується позивачем), пропрацював він лише кілька днів. При розрахунку середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачу за період вимушеного прогулу, суд виходив саме з цього розміру посадового окладу. Позивача було звільнено з 18.11.2006р., у період вимушеного прогулу входять тринадцять повних місяців (грудень 2006р., січень-грудень 2007р.) = 19500 грн., 6 робочих днів січня 2008р. = 409 грн. 14 коп., а також 9 робочих днів листопада 2006р., виходячи із денного заробітку 68 грн. 19 коп. = 613 грн. 71 коп. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає 20522 грн. 85 коп. У зв'язку із тим, що як встановлено у судовому засіданні, незаконне звільнення позивача було проведено наказом голови правління ЗАТ «Аква» ШевченкоМ.І., але за прямою вказівкою голови наглядової ради [PERSON]., суд не вбачає підстав для покладення на третю особу - голову правління ЗАТ «Аква» Шевченко М. І. обов'язку покрити шкоду, заподіяну організації у зв'язку із оплатою позивачу часу вимушеного прогулу, у відповідності зі ст. 237 КЗпП України. Як передбачено ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У позовній заяві, судовому засіданні позивач посилався на те, що йому була заподіяна незаконним звільненням моральна шкода, у яку покладає погіршення особистого здоров'я, відсутність можливості подальшого працевлаштування після звільнення за вказаними підставами, позбавлення його можливості утримувати членів родини та ін., однак яких-небудь доказів на підтвердження цього не надав, клопотання про їх витребування не заявив та ін. У зв'язку із тим, що на підтвердження своїх доводів щодо заподіяння йому моральної шкоди позивач не надав жодних доказів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Outcome: partial