Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку та визнання права власності на спадкове майно, в якому зазначила, що з 17.09.1964 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Під час сумісного проживання [PERSON] за згодою позивача 06.06.1984 року уклав зі своїм братом - [PERSON] договір купівлі-продажу будинку, згідно якого останній відмовлявся від своєї частки у спадковому майні після смерті матері, а саме від Ѕ частини житлового будинку, що в місті Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, [ADDRESS], за що мав отримати від [PERSON] кошти в сумі 3000 карбованців . Однак вимоги щодо обов'язкової письмової форми вказаного договору та його нотаріального посвідчення сторонами дотримані не були . Позивач вважає, що договір купівлі продажу Ѕ частини спірного будинку має бути визнаний судом дійсним оскільки обидві сторони повністю виконали його умови і зазначений договір відповідав справжній волі осіб, які його укладали. Крім того [PERSON] вказала, що вона є власником 9/16 частини спірного будинку, оскільки право на 1/8 його частину вона набула на підставі зазначеного вище договору відповідно до вимог ст.ст. 22,23,25 КЗпШС України, як дружина [PERSON], а право на решту 7/16 частини будинку набула як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON]. Також вважає, що має право на ѕ частини гаража, оскільки дане приміщення було збудоване спадкодавцем під час сумісного проживання з нею ( позивачем ). З врахуванням того, що спірний будинок має малу житлову площу, частка відповідача є незначною, а тому не може бути виділена в натурі, вважає, що спільне користування будинком є неможливим, в зв'язку з чим просила припинити право власності відповідача на частку в спірному майні із виплатою останньому вартості його частки, мотивуючи тим, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам останнього та членам його сім'ї . З врахуванням того, що всі витрати пов'язані з доглядом за спадкодавцем [PERSON], його похованням та організацією поминальних обідів несла вона ( позивач ) і сума таких витрат значно перевищує вартість частки відповідача у спадковому майні, вважає, що за нею має бути визнано право власності на весь житловий будинок без сплати відповідачеві коштів за належну йому частку в спадковому майні . В попередньому судовому засіданні позивач відмовилася від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на будівлю гаража і відмова прийнята судом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві . [PERSON] додала, що після смерті чоловіка нею було затрачено на обряд поховання, поминальні обіди, та придбання надгробного пам'ятника кошти в сумі 9619 гривень 70 копійок . Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав частково, зокрема вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини спірного житлового будинку не визнав повністю, мотивуючи тим, що на момент укладення даного договору законним власником будинку була [PERSON] , а тому [PERSON] не мав права на його відчуження . Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на весь спірний будинок з надвірними спорудами визнав частково, мотивуючи тим, що [PERSON] і він ( відповідач ) є спадкоємцями за законом першої черги на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а тому кожен із них має право на Ѕ її частину . Заявив, що він згоден відшкодувати позивачеві витрати, які остання понесла на обряд поховання та поминальні обіди, але при умові, що [PERSON] надасть належним чином оформлені документи, які підтверджують факт понесення таких витрат . Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 06.06.1984 року між [PERSON] та [PERSON] в усній формі був укладений договір, згідно умов якого останній брав на себе зобов'язання передати першому кошти в сумі 3000 карбованців, а [PERSON] в свою чергу, після отримання вказаних коштів зобов'язувався після смерті матері не претендувати на будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], що в місті Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області . Факт отримання [PERSON] вказаних вище коштів підтверджується показаннями останнього, а також його розпискою від 06.06.2004 року, яка засвідчена секретарем Помічнянського міськвиконкому Добровеличківського району Кіровоградської області, від 14.06.1984 року . При обґрунтуванні позовних вимог в частині визнання зазначеного вище договору купівлі - продажу дійсним позивач та її представник посилалися на ті обставини, що обидві сторони повністю виконали його умови і зазначений договір відповідав справжній волі осіб, які його укладали . Однак із свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 21.02.1985 року, виданого державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 199, встановлено, що з 30.12.1983 року і на момент укладення оспорюваного договору єдиним власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], що в місті Помічна, Добровеличківського району була [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України ( редакції 1963 року ) право продажу майна, крім випадків примусового продажу належить власникові. Таким чином на переконання суду [PERSON] не мав права продажу спірного будинку, оскільки він не являвся його власником . Відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України ( редакції 1963 року ) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною . З врахуванням того, що [PERSON] не є стороною оспорюваної угоди, тому вона на переконання суду не має права пред'являти вимогу про визнання її дійсною . Крім того судом приймаються до уваги й ті обставини справи, що позивач достовірно знаючи про те, що після укладення оспорюваної угоди 21.02.2005 року весь спірний будинок з надвірними спорудами був успадкований її чоловіком [PERSON], не оспорювала правомірність даного спадкування . З огляду на вказане суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання дійсним договору купівлі - продажу однієї / другої частини житлового будинку, розташованого за адресою : місто Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, [ADDRESS], укладеного 06.06.1984 року між [PERSON] та [PERSON] слід відмовити повністю . Вирішуючи вимогу про визнання за позивачем права власності на весь житловий будинок з надвірними спорудами , розташований за адресою : місто Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, [ADDRESS], судом приймаються до уваги наступні обставини справи : Єдиним законним власником спірного будинку з 30.12.1983 року була [PERSON], а після її смерті єдиним власником даного майна був [PERSON]. Наведені обставини справи підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину по заповіту від 21.02.1985 року, виданого державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 199 . Із свідоцтва про смерть [NUMBER], від [INFO], виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в місті Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області . [PERSON] - позивач по справі є дружиною [PERSON] ( свідоцтво про одруження [NUMBER], від 17.09.1964 року, видане Помічнянським ВРАГС , Кіровоградської області ) . [PERSON] - відповідач по справі є сином [PERSON] ( свідоцтво про народження [NUMBER], від 14.10.1960 року, видане Первомайським ВРАГС, Миколаївської області ) . Таким чином відповідно до положень ст. 1261 ЦК України сторони по справі входять у першу чергу спадкоємців за законом на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Із матеріалів спадкової справи № 38, заведеної після смерті [PERSON], з'ясовано, що у передбачений законом строк із заявами про прийняття спадщини померлого звернулися лише сторони по справі , зокрема [PERSON] надала заяву 03.04.2007 року за вх. № 55 , а [PERSON]. подав заяву 17.04.2007 року за вх. № 65 . 18.09.2007 року державний нотаріус Добровеличківської державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на Ѕ частину житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою : місто Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, [ADDRESS], яке зареєстроване в реєстрі за № 1440 . 23.10.2007 року державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірного домоволодіння в зв'язку з ненаданням нею всіх необхідних правовстановлюючих документів . Ні свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я відповідача, ні постанову нотаріуса про відмову у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не оспорювала. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, на переконання суду позивач після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, набула права на Ѕ частину спадщини, зокрема і на Ѕ частину житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою : місто Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, [ADDRESS] , тому позовні вимог в частині визнання за позивачем права власності не весь спірний будинок слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця . В тексті позовної заяви і у виступах позивача та її представника неодноразово зверталася увага суду на те, що [PERSON] понесла витрати на утримання та догляд, лікування та поховання спадкодавця [PERSON] і на переконання суду вона має право вимагати у відповідача відшкодування ним Ѕ частини понесених нею витрат . Однак в зв'язку з тим, що позивачем та її представником не заявлялося вимог про стягнення таких витрат з відповідача, тому суд відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України не в праві вийти за межі заявлених вимог . На підставі статті 47,225 ЦК України ( редакції 1963 року ), ст.1261, ч.1 ст.1267, ч.1 ст.1232 ЦК України редакції 2003 року,

Outcome: partial