Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, посилаючись на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 04.04.1986 року по 09.08.2005 року. [INFO] у відповідачки народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний позивач. Він не є біологічним батьком дитини, бо з 1995 року по 2005 рік перебував у місцях позбавлення волі, з відповідачкою подружніх стосунків не підтримував. Просив суд виключити з актового запису про народження дитини відомості про нього як про батька дитини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд поновити пропущений річний строк звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, оскільки пропустив його з поважних причин, бо з 1995 року по 2005 рік перебував у місцях позбавлення волі, звільнившись дізнався, що народжена дитина має прізвище дружини, але не знав, що значиться батьком дитини. Дізнався про те, що записаний батьком дитини лише у лютому 2008 року зі слів представників служби у справах дітей. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала повністю, пояснивши, що позивач дійсно не є батьком [PERSON]. З 1995 року вона з позивачем стосунки не підтримувала, на побачення у місця позбавлення волі не їздила, спільного господарства з позивачем не вела. Представник служби у справах дітей Лисичанської міської ради не заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що виключення відомостей про позивача як про батька дитини відбудеться в інтересах дитини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.1986 року по 09.08.2005 року. [INFO] у відповідачки народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження вказаний позивач. Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України, що регулює дані правовідносини, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Судом встановлено, що позивач не є батьком дитини, оскільки сторонами визнається, що з 1995 року між сторонами припинені пожружні стосунки, спільне господарство не велося, на час вірогідного зачаття дитини позивач перебував у місцях позбавлення волі, відповідачка його не навідувала. Суд доходить висновку про поважність причин пропуску позивачем річного строку звернення до суду, оскільки про те, що він значиться батьком дитини йому стало відомо лише у лютому 2008 року зі слів представника служби у справах дітей. Суд вважає необхідним з метою захисту прав позивача поновити йому пропущений строк звернення до суду. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, так як відповідачкою визнається відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною, відсутність спільного проживання та ведення господарства з позивачем, є передбачені ст. 56 КпШС України підстави для задоволення позову, тому визнання позову відповідачкою слід прийняти. На підставі викладеного, ст. 56 КпШС України,

Outcome: approved