Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання кредитного договору № 9-С від 21.04.2006 року з [PERSON], стягнення з неї кредитних коштів в сумі 50 000 грн., відсотків за користування пільговим кредитом в сумі 1 125 грн., пеню в сумі 5 212,04 грн. та усі судові витрати по справі. 17.01.2008 року позивачем подано уточнену позовну заяву, за якою просить розірвати кредитну угоду №9-С від 21.04.2006 року, стягнути з [PERSON] кредитні кошти в сумі 37 747,42 грн., пеню в розмірі 4 792,96 грн. та всі судові витрати по справі. 25.07.2007 року відповідачкою [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просила визнати недійсною кредитну угоду №9-С „Придбання житла” від 21 квітня 2006 року укладену між нею та фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі в частині вимог п.4.2 розділу 4 “Майнова відповідальність”. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, а зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнала та пояснила, що згідно кредитної угоди № 9-С від 21.04.2006 року обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надано [PERSON], пільговий кредит на суму 50 000 грн. строком на 5 років для придбання житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачкою постійно порушувались умови кредитного договору, тому їй нарахована пеня та відсотки за користування кредитом. На сьогоднішній день заборгованості по кредиту у відповідачки не має, нею вже сплачено кошти за 1 квартал 2008 року, не сплачена пеня в сумі 4 792,96 грн., що складає - 292,96 грн. - пеня по п.4.1. кредитної угоди №9-С від 21.04.2006 року за прострочення сплати основного платежу, 4 500 грн. - пеня по п.4.2 за несвоєчасне надання довідки про фактичне проживання в будинку. Представник відповідачки позов не визнав, зустрічний позов підтримав та пояснив, що дійсно між обласним фондом підтримки індивідуального будівництва на селі та [PERSON] була укладена кредитна угода №9-С „Придбання житла” від 21 квітня 2006 року. За яким відповідачці надано кредит в суму 50 000 грн. строком на 5 років. В зв”язку з матеріальними труднощами в сім”ї, вона, тимчасово, не могла сплачувати відсотки за користування кредитом, за це тепер сплачує штрафні санкції, тобто кредитку угоду вона виконує. При підписанні угоди [PERSON] не придала значення п.4.2, згідно якого у разі не виконання умов п3.18 цієї ж угоди вона сплачуватиме фонду штраф у розмірі 1% від наданої суми кредиту за кожен місяць затримки надання необхідних документів. При підписанні угоди відповідачка не придала значення цьому пункту і не могла оцінити його зміст, через свою правову необізнаність, тому що раніше таких угод не укладала. Цей пункт не відповідає вимогам законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до [PERSON] про розірвання кредитної угоди та повернення незаконно отриманих коштів підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] до обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання недійсною кредитної угоди підлягає задоволенню повністю по наступним підставам. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. 21.04.2006 року між обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі („Фонд”)та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитну угоду №9-С відповідно до якого „Фонд” надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 грн., для придбання завершеного (незавершеного) будівництвом житлового будинку, зі сплатою 3,0 % річних, терміном на 5 років, тобто до 21.04.2016 року. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов”язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов”язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитної угоди, „Фонд” прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит у суму 50 000 грн. на протязі десяти днів з дня надходження коштів до „Фонду” для придбання житла, а саме будинку, розташованого [ADDRESS]. Позичальник, в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання, повернути кредит в термін передбачений строковим зобов”язанням, відсотки за користування кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту і можливу пеню до 21.04.2016 року. Згідно п.4.2 укладеної кредитної угоди № 9-С „Позичальник” у разі невиконання умов п. 3.18 договору, тобто у разі ненадання довідки з органів місцевого самоврядування про фактичне проживання в будинку, придбаному за рахунок кредитних коштів „Фондів”, сплачує фонду штраф у розмірі 1 % від наданої суми кредиту за кожен місяць затримки. Вимоги п.3.18 кредитної угоди про надання довідки з органів місцевого самоврядування про фактичне проживання в будинку, придбаному за рахунок кредитних коштів „Фондів” є не конституційними та такими, що не відповідають діючому законодавству. Так, відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов”язковим для неї. Згідно ч.6 ст.29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Одним з конституційних прав людини згідно ст.33 Конституції України є свобода вибору місця проживання. Згідно ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов”язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, згідно ч.3 не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом. Включення в п. 4.2 розділу „Майнова відповідальність” кредитної угоди штрафу за ненадання довідки з органів місцевого самоврядування про фактичне проживання в будинку, придбаного за рахунок кредитних коштів „Фондів” в розмірі 1 % від наданої суми кредиту за кожен місяць затримки надання необхідних документів, в даному випадку це становить суму 4 500 грн., суд розцінює як зловживання правом позивача з наміром завдати шкоди іншій особі. Частина 4 ст. 13 ЦК України передбачає, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, здійснення права, суд може зобов”язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13 ЦК України). Таким чином, включення вимог по п.4.2 в кредитний договір є зловживання правом, яке пов”язане з використанням недозволених форм його реалізації, оскільки ні цивільним законодавством, ні „Правилами надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі” затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1998 року за № 1597 не передбачена відповідальність за ненадання довідки з органів місцевого самоврядування про фактичне проживання в будинку, придбаного за рахунок кредитних коштів. Відповідно до ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересів особи в разі порушення нею вимог його здійснення та припинити дію, яка порушує право. Тому суд задовольняє зустрічний позов [PERSON] до обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання недійсною кредитну угоду №9-С від 21 квітня 2006 року укладену між фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] в частині вимог п.4.2 розділу 4 “Майнова відповідальність”. Суд не задовольняє позовну вимогу обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про розірвання кредитної угоди №9-С від 21.04.2006 року, оскільки відповідачкою сплачені всі грошові внески згідно з графіком повернення кредиту, за несвоєчасну сплату нею виплачена пеня, належних доказів того, що [PERSON] незаконно отримала кошти не надано. Підтвердженням фактичних витрат на цільове використання кредиту є договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 квітня 2006 року. Згідно ст. 88 ЦПК судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.ст. 79, 81 ЦПК України та „Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов”язаних з розглядом цивільних та господарських справ” затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1258 підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, пов”язаних з розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial