Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору займу недійсним. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що з 1980 р. по 22.07.2003 р. він офіційно був зареєстрованому у шлюбі з позивачкою і проживав з нею та сумісним сином в трикімнатній квартирі по [ADDRESS], де йому, колишній дружині та їх сину належить по 1/3 частки квартири кожному. З 2000 року відношення з позивачкою стали погані і вони вирішили провести розмін квартири, але варіантів відповідних не було. Тоді ще у 2002 р. по усній домовленості з позивачкою, вирішили , що він візьме у свого сина, від першого шлюбу, який проживає в Москві, гроші на покупку двокімнатної квартири для позивачки [PERSON]., та їх сумісного сина, а йому залишиться трикімнатна квартира, з тією умовою, що позивачка і син, свої частки в трикімнатній квартирі передадуть йому. Він за згодою колишньої дружини [PERSON]., зайняв у сина 4000 доларів США, які вони зобов'язалися повернути до 23.02.2007р. Про це він написав розписку, яку передав сину - відповідачу, та уклад договір займу з ним. Після покупки спірної квартири, позивачка з сином переїхали у спірну двокімнатну квартиру і перестали з ним спілкуватися, свої частки у трикімнатній квартири йому не передали до теперішнього часу, віддавати борг відповідачу [PERSON]. позивачка відмовляється. Він також до теперішнього часу борг не віддав [PERSON].. Рішенням суду з нього та позивачки стягнуто суму боргу на користь сина. Представник відповідача [PERSON].- [PERSON]. позов не визнала, так як вважає, що договір позики 4000 доларів США укладений між відповідачами [PERSON]. та [PERSON]. відповідає нормам діючого законодавства, яке діяло на час його укладення. При цьому письмової згоди позивачки не потребувалось. Позивачка у судовому засіданні підтримала свої вимоги, та суду пояснила, що 22.02.2003 року її колишній чоловік -[PERSON]. ніби - то уклав зі своїм сином -[PERSON]. -відповідачем, договір займу, зайнявши у свого сина 4000 доларів США, які зобов'язався повернути до 23.02.2007р. Про це їй стало відомо в листопаді 2006 року. Вважає, що для укладення такого договору необхідно була її письмова згода, а відповідач [PERSON]. з нею не погоджував укладення договору. Вважає що договір займу укладений між її колишнім чоловіком, та його сином з метою отримати від неї кошти. Просить визнати договір займу від 22.02.2003 року на 4000 доларів США недійсним. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши додані до справи доказі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року , та ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. ст. 374 та 375 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність гроші або речі, а позичальник зобов'язується повернути кредитору таку ж суму або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики на суму понад 50 гривень повинен бути зроблений у письмовій формі. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно розписки та договору займу відповідач [PERSON]. 22.02.2003 р. одержав від відповідача [PERSON]. гроші в сумі 4000 доларів США, які зобов'язався повернути до 23.02.2007р. а.с.-31-33. Як установлено в судовому засіданні, що з 1980 року по 22 липня 2003 року позивачка [PERSON]. та відповідач [PERSON]. знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Сторони це не оспорюють. Тобто договір позики, який оспорюється був укладений в період шлюбу. Відповідно ст. 23 К п ШС України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Діючим законодавством на час укладення договору позики не передбачено узгодження другого подружжя викладене в письмовій формі. Рішенням Краматорського міського суду від 05.12.2007 року, яке набрало законної чинності, з [PERSON] . та [PERSON]. на користь [PERSON]. було стягнуто суму боргу за договором позики від 22.02.2003 року у сумі 10100 грн. з кожного, тобто судом уже визнаний договір позики від 22.02.2003 року , як такий, що відповідав діючому законодавству. а.с.-15. Суд не бере до уваги пояснення позивачки, що для укладення такого договору необхідно її письмову згоду, а вона відповідачу [PERSON] . такої згоди не давала, так як вони не обґрунтовані на законі. Суд приходить до висновку, що при укладенні договору позики від 22.02.2003 року на суму 4000 доларів США між [PERSON] . та [PERSON]. діюче на той час сімейне та цивільне законодавство не було порушено, тому в задоволенні позову [PERSON] . відмовити.

Outcome: dismissed