Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-25 00:00:00

У лютому 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] 11042 грн. 49 коп. майнової шкоди, 2000 грн. моральної шкоди та 157 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що 06 грудня 2006 року о 12-30 год. в м. Чернігові на перехресті вулиць Любечська та Ріпкинська сталась ДТП, в результаті якої зіткнулись автомобіль ЗІЛ 431412 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль Ауді 100 номерний знак [NUMBER]під його керуванням. Винним у скоєнні ДТП органами ДАІ був визнаний [PERSON], який постановою Ново заводського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2007 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Згідно висновку спеціалістів експертної фірми „Еталон” матеріальна шкода становить 9332 грн. 49 коп.. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка виражається у переживаннях, переніс душевні страждання, втратив спокій, з'явилось безсоння, знервованість, напруга у відносинах з членами сім'ї. Протокольною ухвалою від 14 червня 2007 року у справі замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача - СПД [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2008 року стягнуто з СПД [PERSON] на користь [PERSON]. 9332 грн. 49 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, 350 грн. вартості автотоварознавчого дослідження, 360 грн. вартості послуг автоевакуатора , 800 грн. у відшкодування моральної шкоди, 30 грн. у відшкодування витрат на ІТЗ, 100 грн. 42 коп. у відшкодування судового збору, 1000 грн. на правову допомогу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне та неправильне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Судом не враховано, що [PERSON] не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду Новозаводським районним судом м. Чернігова справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, в зв'язку з чим не зміг захистити в суді свої інтереси і був притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу. Судом не надано оцінки поясненням [PERSON] в судовому засіданні про те, що винним у ДТП є [PERSON], який умисно здійснив зіткнення і пошкодив автомобіль, щоб таким способом стягнути з [PERSON] грошові кошти, оскільки таке право йому було надано довіреністю від 01.12.2006 року, на підставі якої він керував автомобілем позивача. Судом неправильно було застосовано ст. 1187 ЦК України, оскільки хоча [PERSON] і перебував у трудових відносинах з СПД [PERSON], але автомобіль, яким він керував належить на праві власності [PERSON], а тому апелянт вважає, що вона не є належним відповідачем у справі. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази що містяться в справі, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що вдень 6 грудня 2006 року в м. Чернігові на перехресті вулиць Любечська та Ріпкинська сталася ДТП, в результаті порушення водієм автомобіля ЗІЛ 431412 [PERSON] правил дорожнього руху, відбулося зіткнення з автомобілем Ауді - 100, який рухався по головній дорозі під керуванням [PERSON]. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2007року [PERSON], був визнаний винним в зазначеній ДТП і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Виходячи з наведеного, та положень п.4ст.61 ЦПК, при розгляді цивільної справи про відшкодування шкоди не підлягають доведенню обставини про вчинення зазначеного ДТП з вини саме [PERSON], оскільки під час провадження у справі про адміністративне правопорушення установлений цей факт який має преюдиційність. З матеріалів справи вбачається, що на час вчинення ДТП [PERSON] хоча і керував автомобілем ЗІЛ-431412, на правовій основі (власником автомобіля видано тимчасовий талон на право керування), однак в цей день він управляв автомобілем в силу трудових відносин із [PERSON]. Дана обставина, керування [PERSON] в день ДТП автомобілем ЗІЛ не в особистих цілях, а відповідно до укладеного між ним та відповідачкою [PERSON] трудового договору, підтверджується як трудовим договором між працівником і фізичною особою від 03 серпня 2005 року (а.с.66), так і поясненнями [PERSON] в суді. Представник [PERSON] в засіданні апеляційного суду також не заперечував, що [PERSON] 06 грудня 2006 року в момент ДТП не користувався автомобілем в особистих цілях, а рухався для виконання роботи, що випливає із укладеного останнім трудового договору. Виходячи із фактичних обставин справи, суд обґрунтовано, відповідно до положень ст.ст.1172, 1187 та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 (з наступними змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, викладених в абзаці 3 пункті 4, поклав обов'язок відшкодувати майнову (9332 грн. 49 коп.) та моральну шкоду на [PERSON], оскільки в момент заподіяння шкоди [PERSON], як працівник, здійснював виробничу діяльність, виходячи зі змісту трудового договору, а саме як водій вантажного автомобіля. Доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] не є відповідачем по справі, оскільки на час ДТП автомобіль їй не належав, а законним володільцем такого була інша особа, виходячи з правової природи спору є безпідставними. Одночасно, виходячи зі змісту ст.1166 ЦК, що майнова шкода полягає у зменшенні майнової сфери потерпілого, є безпідставним стягнення із [PERSON] на користь [PERSON]. 350 грн. вартості автотоварознавчого дослідження та 360 грн. послуг автоевакуатора, тому що зазначені витрати понесені [PERSON] (а.с.26,27), який не є стороною у справі та учасником спірних правовідносин. Також відсутні дані, що зазначені витрати понесені позивачем, а тому і відсутні правові підстави покладення на [PERSON] зазначеної майнової відповідальності, а тому рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]. зазначених витрат підлягає скасуванню і в їх задоволенні необхідно відмовити. Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду у частині стягнення із [PERSON] на користь [PERSON]. 1000 грн. витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до правил ст. 56 ЦПК України правову допомогу надає особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], якому відповідно до квитанції [PERSON] сплатив 1000 грн. за юридичні послуги, приймав участь у справі, як представник [PERSON]., і саме в такому процесуальному статусі згідно протоколу судових засідань брав участь у справі відповідно до договору про надання юридичних послуг, він виступав в інтересах позивача, а не як особа, що надає правову допомогу. Таким чином, у частині присудження з [PERSON] на користь [PERSON]. компенсації понесених ним витрат на правову допомогу, суд допустив порушення норм ст. 84 ЦПК України, що є підставою для скасування рішення в цій частині та відмовив їх задоволенні.

Outcome: partial