Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

28 січня 2008 року, позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 12 жовтня 2002 року, який було зареєстровано Царедарівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 6. Від даного шлюбу у позивача та відповідача є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що відповідач в липні 2003 року залишив сім'ю, став жити у своєї матері, до позивача та дитини приходив періодично. Свою заробітну плату відносив до матері, позивачу давав 100-200 грн. в місяць, а в зимові місяці нічого не давав. З листопада 2007 року відповідач не приходить взагалі, матеріальної допомоги не надає, сім'ю матеріально не забезпечує. У позивача та відповідача зовсім різні уявлення про шлюб і сім'ю. У відповідача відсутнє відчуття своїх обов'язків як чоловіка та як батька. При таких обставинах, подальше збереження шлюбу, позивач вважає неможливим та буде суперечити її інтересам. Відповідач офіційно не працює. Позивач теж не працює. Спільної власності в них немає. Після розірвання шлюбу дочка залишиться жити з позивачем, а відповідач буде сплачувати аліменти позивачу на утримання дитини. На підставі викладеного, позивач прохає суд розірвати шлюб з [PERSON]. Витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС, стягнути з відповідача по справі з урахуванням майнового та сімейного стану позивача. В судовому засіданні, позивач уточнила свої позовні вимоги відносно того, щоб не стягувати з відповідача витрати при отриманні в органах РАЦСу свідоцтва про розірвання шлюбу, оскільки прохала їх покласти саме на неї, а відповідача від вказаних витрат звільнити, про що надала свою письмову заяву (а.с.№ 29). В іншій частині, свої позовні вимоги підтримала, та пояснила, що шлюб зберегти неможливо тому, що відповідач залишив сім'ю, став жити у своєї матері, до позивача та дитини приходив періодично. Строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між нею та відповідачем не має. Також позивач вказала, що шлюб у неї перший, дошлюбне прізвище - [PERSON]. Крім того, позивач, у своєму уточненні на позовну заяву (а.с.№29), прохала суду не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач проти позову не заперечував, і пояснив, що збереження сім'ї вже не можливо і буде суперечити інтересам кожного з них, а також їх дитини, строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між ними не має. Також відповідач зазначив, що шлюб у нього з позивачем перший. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 12 жовтня 2002 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Царедарівською сільською радою Лозівського району Харківської області, про що вчинено актовий запис № 06 (а.с.№4). Від даного шлюбу вони мають дину: доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження на її ім»я (а.с.№10). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 21 березня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, згідно до її заяви (а.с.№29), а відповідача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). Відносно викладеного, необхідно зазначити, що позивачем, 21 березня 2008 року, подано уточнення до позовної заяви (а.с.№29), якою вона прохала суд не стягувати з відповідача судові витрати. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved