Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

21 січня 2008 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про припинення права спільної часткової власності. В обґрунтування вимог посилається на те, що 21/50 частки домоволодіння [ADDRESS] належить їй, відповідно до договору дарування частки жилого будинку від 22.08.2006 року. 29/50 частки вказаного домоволодіння, на підставі договору дарування від 12.08.2004 року, належить відповідачу по справі [PERSON]. В даний час позивачка має намір продати свою частку домоволодіння, але без визнання частки, що належить їй, зокрема 21/50 частки спірної нерухомості єдиним цілим, вчинити продаж є неможливим. Просить визнати 21/50 частки домоволодіння [ADDRESS] єдиним цілим та виділити їй в натурі з частки жилого будинку літ. А-1 кімнати 1-5; 1-6; з нежилої прибудови літ. А1-1 приміщення 1-7; 1-8; 1-9; ІІІ; уборну літ. Д-1; душ літ. Б., а відповідачу [PERSON]. - виділити в натурі з жилого будинку літ. А-1 кімнати 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; з приміщення літ. а приміщення І; ІІ та огорожу № 1-3. Право спільної часткової власності на вказане домоволодіння припинити. В попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у попереднє судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування ВЕА № 693888, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 22 серпня 2006 року за № 1-2458, 21/50 частки домоволодіння [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с. 5). Право власності на зазначену частку домоволодіння зареєстровано Маріупольським БТІ за [PERSON] від 23 серпня 2006 року, реєстраційний № 2261896 (а.с. 6). Відповідно до договору дарування ВВК № 865546, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 31 серпня 2004 року за № 3338, 29/50 частки домоволодіння [ADDRESS], належить [PERSON](а.с. 20). Право власності на зазначену частку домоволодіння зареєстровано Маріупольським БТІ за [PERSON] від 12 листопада 2004 року, реєстраційний № 2261896 (а.с. 19). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2006 року, що набрало законної чинності 05 січня 2007 року, за [PERSON] визнано право власності на самовільно зведену нежилу прибудову літ. А1-1 та введено її до складу домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 22). Крім того, матеріалами справи встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 1994 року, що набрало законної сили 30 вересня 1994 року, між колишніми співвласниками спірного домоволодіння [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], було визначено порядок користування даною земельною ділянкою та вирішено питання про поділ домоволодіння. Так, за колишнім власником [PERSON] було визнано право власності на &frac12; спірного домоволодіння, а саме: частину жилого будинку літ. А-1 - жилу кімнату 1-4, передню 1-3, кухню 1-1, ванну 1-1, а також веранду а2, погріб а/п, ворота, &frac12; частину огорожі, що в ідеальних частках до загального домоволодіння складає 29/50 частки (нині - власник цієї частки відповідач [PERSON]). За колишнім власником [PERSON] визнано право власності на &frac12; частку спірного домоволодіння, а саме: частину жилого будинку літ. А-1 - жилі кімнати 1-5, 1-6, а також літню кухню літ. Б, уборну літ. Д, &frac12; частину огорожі, що в ідеальних частках до загального домоволодіння складає 21/50 частки (нині - власник цієї частки позивачка [PERSON]). З наданої технічної документації на спірну нерухомість вбачається наявність окремого виходу у кожного з співвласників домоволодіння та відокремленість їх часток одна від одної. За положеннями ст. 319 ч. 1 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Ч. 2 ст. 319 ЦК України забороняє власникові здійснювати щодо свого майна дії, що суперечать закону, а за ст. 13 ч. 2 цього Кодексу - що порушують права інших осіб. В ході вирішення даної справи з'ясовано, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом додержані вимоги, що ставляться суб'єктам цивільного права відповідно до вимог ст.ст. 13, 319 ЦК України. Оскільки позивачка має право на свій розсуд реалізовувати права власника щодо вказаної частки, то суд, враховуючи належність позивачці на праві приватної власності 21/50 частки спірного домоволодіння, відокремленість цієї частки від частки, що належить відповідачу, наявність окремого виходу, не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання 21/50 частки домоволодіння [ADDRESS] - окремим об'єктом нерухомого майна і виділити їй в натурі з цієї частки жилого будинку літ. А-1 кімнати 1-5; 1-6; з нежилої прибудови літ. А1-1 приміщення 1-7; 1-8; 1-9; ІІІ; уборну літ. Д-1; душ літ. Б. У зв"язку із задоволенням позовних вимог щодо визнання окремим об"єктом нерухомості частки, що належить позивачці, суд, враховуючи положення ч. 2 ст. 367 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позов і в частині припинення права позивачки і відповідача їх спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 13, 319, 367 ЦК України,

Outcome: approved