Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідачів. Вказала, що [PERSON] та [PERSON]. до січня 2005 року мали на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у Кіровоградській області Новоукраїнському районі у с. Рівне по вул. Кірова 113. 15 жовтня [PERSON] та [PERSON]. уклали з позивачкою [PERSON]. договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, про що була складена письмова розписка. При укладанні договору між сторонами правочину з [PERSON]. була угода, що право власності на вказаний будинок буде оформлене на [PERSON] та [PERSON]., для проживання якого і був придбаний будинок. Так як позивачка [PERSON]. за станом здоров'я перебувала у лікарнях та оформленням документів на право власності повинен був займатися [PERSON]. У квітні повернувшись з лікування позивачка дізналася, що [PERSON]. оформив право власності на себе одного, чим порушив її права як покупця. Їй також стало відомо, що право власності [PERSON]. незаконно оформив шляхом отримання рішення сільської ради та свідоцтва про право власності у зв'язку із чим позивачка просить суд визнати рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на [PERSON]. недійсним у зв'язку із порушенням сільською радою ряду нормативних актів. Пізніше [PERSON]. маючи рішення сільської ради та свідоцтво про право власності уклав договір купівлі-продажу спірного домоволодіння з [PERSON]. під час дії заборони, що накладена судом з метою забезпечення позову. При цьому [PERSON]. як набувач [PERSON]. попереджалася про спір відносно будинку. Про те, [PERSON]. діючи як не добросовісний набувач придбала вказаний будинок та вселилася у нього. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння укладеного між [PERSON] та [PERSON], виселення [PERSON] зі спірного домоволодіння. Враховуючи, що відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. вчинили незаконні дії відносно її права власності їй була завдана моральна шкода, яку позивачка оцінює у 1700 грн. та просить стягнути з них солідарно. Крім того позивачка просить визнати суд договір купівлі-продажу укладеного між нею та [PERSON], [PERSON] дійсним, так як останні ухилялися від його посвідчення у нотаріуса, про те, відбулася з її сторони повне виконання договору, передача 9000 грн. за будинок. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та їх представник у судових засіданнях заявлені вимоги не підтримали та звернулися з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнання договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] також дійсним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином. Надали заяви у яких вони просять суд слухати справу у їх відсутності. Позивачка [PERSON]. та її представник зустрічний позов не визнали пославшись на обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, [PERSON]. та [PERSON] мали у спільній сумісний власності житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок, виданого 4 серпня 2004 року виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради. Вказане свідоцтво видане взамін втраченого від 26 вересня 1989 року, яке останні отримали після завершення будівництва. Вказаний факт також визнається та не заперечується сторонами. 15 жовтня 2004 року була досягнута домовленість між [PERSON]. та [PERSON]., [PERSON] про укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, про що була складена відповідно розписка. Зі змісту розписки встановлено, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних вимог договору, зокрема про вартість домоволодіння та мети укладання договору (для проживання лише брата позивачки [PERSON].). Про те після досягнення домовленості та передачі від позивачки [PERSON] та користь [PERSON]. грошей у розмірі 9000 грн., остання ухилилася від його нотаріального посвідчення. Вказані обставини встановлені судом на підставі розписки від 15.10.04 року та пояснень як позивачки [PERSON] так і відповідачки [PERSON]., які у судовому засідання наполягали саме на укладанні договору виключно між ними з метою надання спірного домоволодіння для проживання [PERSON]. Посилання як відповідачів [PERSON]., [PERSON]. так і їх представника про зворотне суд не бере до уваги так як вказані обставини у судовому засіданні жодними доказами не доведені, а посилання позивачки [PERSON] та [PERSON]. не спростовані. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи, що [PERSON]., відповідно до ст. 655 ЦК України частково виконала умови договору, як покупець, сплативши за нього повну грошову суму в розмірі 9000 грн., враховуючи дійсну волю сторін договору, суд вважає можливим визнати такий договір дійсним, а тому позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають повному задоволенню. Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рівнянської сільської ради від 11 січня 2005 року № 7 встановлено лише на підставі заяви право власності на домоволодіння в [ADDRESS] за [PERSON] та доручено БТІ виготовити документацію на домоволодіння на ім'я [PERSON]. Оцінюючи та перевіряючи законність вказаного рішення суд виходить з того, що у своїй діяльності органи місцевого самоврядування повинні керуватися виключно законами та підзаконними нормативними актами та виключно у межах компетенції, що їм надана. Так, відповідно до ч. 6 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Повноваження виконавчого комітету згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування», передбачені ст. ст. 27-41. Серед встановлених ЗУ «Про місцеве самоврядування» власних та делегованих повноважень виконавчого органу, не вбачається повноважень щодо встановлення права власності на домоволодіння, що перебувають у приватній власності. Відповідно до тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 28 січня 2003 року, органи місцевого самоврядування, в тому числі сільські ради, проводять лише реєстрацію прав власності на нерухоме майно та лише за наявності правовстановлюючих документів на це майно, про що вказано у п.2.1 положення. Відповідно до ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», акти органів то посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. При винесенні рішення щодо зазначеної вимоги, суд також враховує пояснення представника сільради, який не заперечує проти визнання рішення незаконним та його скасування та фактично визнає незаконну практику що запроваджена у районі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету про встановлення права власності ухвалене з перевищенням наданих законом повноважень, а тому суд вважає необхідним визнати його незаконним та скасувати. Щодо вимог про визнання свідоцтва про право власності недійсним та його скасування, суд виходить з вищевикладеного та вважає необхідним визнати його недійним. Вирішуючи питання, щодо вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного 5 грудня 2005 року між [PERSON]. та [PERSON]. та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у Ульянівському МБТІ, суд виходить з наступного. Так, як встановлено судом, 5 грудня 2005 року у м. Новоукраїнка, був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку між [PERSON]. та [PERSON]., відповідно до якого [PERSON]. передав у власність, а [PERSON]. прийняла та сплатила за нього 15000 грн. Після укладання вселилася у будинок де на даний час проживає. Укладаючи даний договір як підставу яка підтверджує право власності [PERSON]. надав свідоцтво, видане Рівнянською сільською радою, яке визнане судом недійсним. Крім того, суд не може погодитися із законністю посвідчення вказаного договору, так як під час його укладання діяла заборона на відчуження спірного будинку, яка відповідно була занесена у електронний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом з реєстру (а.с. 88). Так відповідно до ст. 568 ЦК України, право продажу товару належить власникові товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник не має права вимагати повернення майна лише за умови, що набувач був добросовісним, тобто не знав і не міг знати, що придбає майно в особи, яка не має права його відчужувати. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], які повністю узгоджуються з показаннями свідка [PERSON], що є секретарем Рівнянської сільської ради та яка особисто повідомляла [PERSON]. про спір відносно будинку, суд приходить до висновку, що остання не є добросовісним набувачем, оскільки їй було достовірно відомий спір відносно будинку, яка відповідно до положень змагальності не змогла довести зворотнього. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може буди визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про те, що вказаний договір купівлі-продажу будинку від 05 грудня 2005 року є недійсним з моменту його вчинення. У відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. Отже, вимоги позивачки про усунення порушення її права власності визнані судом обґрунтованими . Щодо вимог, про завдання позивачці моральної шкоди, що виразилося у чиненні перешкод у оформленні права власності, у зв'язку із чим вона була позбавлена можливості користуватися придбаною річчю, що на думку суду вказане завдало їй моральної шкоду, розмір якої суд відповідно до ст. 1167 ЦК України, частково задовольняє та стягує солідарно ї [PERSON]. та [PERSON]. З підстав зазначених вище, суд вважає вимоги за зустрічним позовом такими, що не ґрунтуються на законі, є недоведеними, безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial