Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

02 квітня 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно побудоване нежиле приміщення. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 28 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Скоробагатько О.В. 13 липня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу об'єкту незакінченого будівництва нежилої будівлі готовністю 35%, розташованої на земельній ділянці [ADDRESS]. З 01 лютого 2008 року вищевказана земельна ділянка належить йому на підставі договору оренди земельної ділянки. Земельна ділянка була надана йому в користування на підставі рішення Маріупольської міської ради за № 5/17-3189 від 25 грудня 2007 року для завершення будівництва магазину, розташованого [ADDRESS]. В середині 2007 року він закінчив будівництво нежилого приміщення без дозволу на забудову та без проектної документації. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що самовільне будівництво нежилого приміщення не зачіпає нічиїх прав. Просив визнати за ним право власності на самочинно побудовані: нежиле приміщення літ. А-1, підвал літ. А/п, вхід в підвал літ. а-а1, площадку літ. а2-а7, розташовані [ADDRESS]. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, Жоголева В.В., діюча на підставі довіреності, вирішення заявлених позовних вимог поклала на розсуд суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що недобудована нежила будівля літ. А готовністю 35% у цілому загальною площею 450 кв. м, яка знаходиться [ADDRESS] на земельній ділянці, яка знаходиться у розпорядженні Маріупольської міської ради народних депутатів, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 13 липня 2007 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Ковальовою Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1923, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. На підставі рішення Маріупольської міської ради № 5/17-3189 від 25 грудня 2007 року, було зупинено право оренди на земельну ділянку приватному підприємцю [PERSON] та надана земельна ділянка [ADDRESS] приватному підприємцю [PERSON]. Згідно висновку № 871 від 21 листопада 2007 року Маріупольського міського управління земельних ресурсів та висновку № 931 від 21 листопада 2007 року Головного управління архітектури та градобудівництва, [PERSON] надана в оренду строком на 10 років земельна ділянка площею 0, 0450 га для будівництва магазину продовольчих товарів. Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та Маріупольською міською радою, зареєстрованого у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за № 04.08.162 00038 від 07 лютого 2008 року, [PERSON] надана в оренду земельна ділянка площею 0,0450 га, яка розташована [ADDRESS] строком на 10 років (до 25 грудня 2017 року). При обстеженні нежилого приміщення [ADDRESS] техніком БТІ було виявлено факт самовільного будівництва нежилого приміщення літ. А-1, А/п площею 642,4 кв. м з, що підтверджується довідкою Маріупольського БТІ № 19 від 03 березня 2008 року. За висновком будівельно-технічної експертизи № 18 від 12 березня 2008 року, конструкції самовільно побудованих будівель, а саме: основна споруда літ. А-1, підвал літ. А/п, вхід в підвал літ. а-а1, площадки літ. а2-а7, розташованих [ADDRESS], не суперечать вимогам державних будівельних норм України. Згідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання відповідачем пред′явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно побудоване нежиле приміщення. На підставі ст. 376 ч. 3, 5 ЦК України та

Outcome: approved