Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-12 00:00:00

12 лютого 2007 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві вказав, що під час перебування [PERSON] на військовій службі у ВЧ А 0312 йому була надана в користування службова квартира [ADDRESS], в яку він вселився зі своєю сім'єю. Після звільнення його з військової служби він фактично виселився із вказаної квартири, комунальні послуги не сплачує і протягом останніх чотирьох років там не проживає. В зв'язку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною службовою квартирою, зобов'язати його здати службову квартиру по акту приймання-передачі, зобов'язати Машівський РВ УМВС зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою та стягнути з відповідача судові витрати. 26.04.2007р. представник позивача доповнив позовні вимоги і просить визнати і дружину відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною службовою квартирою та зобов'язати Машівський РВ УМВС зняти її з реєстрації за вказаною адресою. 13 червня 2007 року представник позивача доповнив позовні вимоги і просить суд розірвати договір найму вказаної службової квартири. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, відповідач [PERSON], який діє від свого імені та від імені відповідачки [PERSON] позов не визнає, вважає його безпідставним, оскільки вони з дружиною на вихідних приїжджають у спірну квартиру, крім цього, в зв'язку з віддаленістю місця роботи, яке знаходиться в м. Полтава у них виникають труднощі в тому, щоб своєчасно дістатися до нього від квартири, і також він, як військовослужбовець, повинен бути забезпечений житлом, і , крім того дочка на період навчання має право на цю квартиру. Представник третьої особи - Машівського РВ УМВС в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, але направив заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі. Представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава в судовому засіданні підтримав позов позивачів. Заслухавши пояснення сторін, третю особу на стороні позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного: В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2002 року [PERSON] звільнений з військової служби в запас, за станом здоров'я, що підтверджується копією витягу з наказу ( а.с. 6 ). Згідно довідки сільської ради ( а.с. 39 ), [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, проживають в с. Селещина-1 Машівського району Полтавської області. Представники позивача Шатохін С.В., Нікітіна С.А., Слюсар Р.В. стверджують, що відповідач разом зі своєю дружиною, не проживає у спірній квартирі п'ятий рік, квартира пустує, а на роботу приходять нові офіцери, які потребують житла на території військової частини А 0312. Зазначені обставини, також підтверджені свідком [PERSON], який пояснив, що працює у ВЧ А 0312 з 2004 року, але відповідача у спірній квартирі жодного разу не бачив та аналогічними показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що є сусідами відповідачів, які з 2002 року у квартирі не проживають, за весь цей період і по даний час вони бачили їх на території ВЧ дуже рідко. Крім цього, свідки пояснили, що в той час, коли вони знаходяться на роботі, їм не відомо чи перебували відповідачі на території ВЧ, чи ні. Вказаний факт категорично заперечив відповідач, пояснивши, що він та його дружина тривалий час працюють в м. Полтаві, і оскільки місце роботи та проживання значно віддалене від с. Селещина-1, а тому їм протягом робочої неділі доводиться ночувати у рідних, і лише на вихідних вони мають змогу приїжджати у спірну квартиру. Крім цього, вказав, що приїжджаючи, він не часто бачив своїх сусідів. Згідно довідки ВЧ А 0312 ( а.с. 79 ) заборгованість за комунальні послуги [PERSON] в період з листопада 2002 року по травень 2007 року складає 2721, 64 грн. З наданого представником позивача Акту прийому-передачі казармено-житлового фонду від 10.03.2006р. вбачається, що житловий будинок № 10, в якому знаходиться спірна квартира № 5, переданий на баланс квартирно експлуатаційного відділу ( КЕВ) м. Полтави ( а.с. 103-106 ) та прийнято в експлуатацію військовою частиною А 0312. Як пояснив представник КЕВ наймодавцем в даному випадку є військова частина за погодженням з КЕВ. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Відповідно до ч.1 ст. 122 Житлового кодексу України - на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Відповідно до ч.2 ст. 123 ЖК України - до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення … . Відповідно до ч.2 ст. 61 ЖК України - договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією ) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер. На підтвердження свого позову позивачем були надані довідки, про відсутність в період з 04.11.2003р. по 20.05.2007 р. споживання електричної енергії [PERSON], та про те, що у нього мається заборгованість за спожитий газ, а тому абонент відключений 31.08.2003р. ( а.с. 108, 109 ). На заперечення позову, відповідач надав відповідь з військової частини на його запит про надання договору найму, з якого вбачається, що у наданні вказаного договору йому відмовлено ( а.с. 80 ). За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позову в частині розірвання договору найму, предметом якої є спірна квартира [ADDRESS] слід відмовити, оскільки позивач не надав доказів того, що між ним та відповідачем дійсно був укладений договір найму спірної квартири, для якого передбачена письмова форма, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України - відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача про те, що відповідач та члени його сім'ї без законних підстав вселилися та утримують спірну квартиру не можуть бути прийняті судом, оскільки на протязі тривалого часу з 1996 року та по 2002 рік відповідачі проживали в даній квартирі і законність вселення в спірну квартиру в установлений законом строк ніким оскаржена не була. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові , а повинна оцінюватись в сукупності з іншими обставинами. На підтвердження проживання у спірній квартирі відповідач надав одноразові перепустки та фотографію дружини від 18.05.2007р. поблизу військової частини ( а.с. 84 ) Крім цього, відповідачем надано адресний листок вибуття його дочки [PERSON], яка 11.08.2000р. вибула для навчання в м. Київ та довідки про те, що вона є студенткою 5 курсу денного відділення кібернетики Київського національного університету ім.. Т.Г. Шевченка і закінчує навчання 1 липня 2009 року та до 01.07.2009 року тимчасово прописана на період навчання в [ADDRESS] і пояснив, що згідно п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України за нею зберігається жиле приміщення. Відповідно до п.8 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров'я, віком, у зв'язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду. Разом з тим, на заперечення позовних вимог [PERSON] надав довідку про те, що його дружина [PERSON] працює спікальницею і її робочий день може закінчуватись о 20 або 22 год., що обумовлено особливостями технологічного процесу ( а.с. 115 ). З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки відповідачі тривалий час працюють в м. Полтаві, їх місце роботи значно віддалене від місця реєстрації в с. Селещина-1 Машівського району, що не дає змоги їм постійно користуватися спірною квартирою, [PERSON], як військовослужбовець, що звільнений зі служби за станом здоров'я, житлом не забезпечений, в даний час відповідачі повернулися до місця реєстрації, крім цього, доказів того, що спірна квартира була надана саме відповідачам і на неї був виданий ордер або відповідачі незаконно вселилися у спірну квартиру позивач не надав, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом, повинні здати житло по акту прийому-передачі і бути зняті з реєстрації в Машівському РВ УМВС задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивачеві в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати на його користь з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed