Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-17 00:00:00

Позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 13797,62 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка 26.12.2006 р. була зареєстрована в Печерському районному центрі зайнятості м. Києва як шукач роботи, у зв'язку з чим отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття; крім того були витрачені кошти за її навчання в навчально-діловому центрі Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України, але в порушення пп.”б” п.3 ст.1 Закону України “Про зайнятість населення” [PERSON] не мала права на надання статусу безробітної й виплату матеріального забезпечення, оскільки відноситься до зайнятого населення. В судовому засіданні представник позивача Коваленко Т.Л. підтримала вимоги Київського міського центру зайнятості, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог Київського міського центру зайнятості, посилаючись на їх безпідставність. Судом встановлено, що у грудні 2006 р. відповідачка [PERSON] звернулася до Печерського районного центру зайнятості м. Києва за вирішенням питання її працевлаштування й 2.01.2008 р. подала заяву про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України “Про зайнятість населення”. Наказом Печерського районного центру зайнятості м. Києва №3/1 від 2.01.2007 р. [PERSON] було надано статус безробітного та з 2.01.2007 р. призначено допомогу по безробіттю. Встановлено, що 24.04.2007 р. між Печерським районним центром зайнятості м. Києва та [PERSON] було укладено договір №11/55 про направлення останню на професійну підготовку в навчально-діловий центр Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України за спеціальністю “Основи підприємницької діяльності”. Відповідно до ст.1 Закону України “Про зайнятість населення” громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, належать до найнятого населення та не можуть бути визнані безробітними. Відповідно до довідки Печерської районної у м. Києві державної адміністрації №3560/5/35 від 13.07.2007 р. [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.02.2003 р. та включена до реєстру суб'єктів підприємницької діяльності. Згідно Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, який вступив в дію з 1.07.2004 р., підприємець [PERSON] не здійснила заміну свідоцтва на свідоцтво нового зразка та не включена до Єдиного державного реєстру. По припиненню підприємницької діяльності [PERSON] в Печерській районній держадміністрації м. Києва ніяких дій не проводила. З наданої суду довідки Печерського районного центру зайнятості м. Києва №2137 від 17.09.2007 р. вбачається, що виплачені відповідачці [PERSON] кошти складають: 11281,95 грн. допомоги по безробіттю за період з 2.01. по 18.07.2007 р.; 7,91 грн. індексація допомоги по безробіттю за зазначений період; 1633,46 грн. допомоги в період професійного навчання з 24.04. по 17.05.2007 р.; 4,43 грн. індексація матеріальної допомоги в період професійного навчання за зазначений період; вартість навчання в навчально-діловому центрі Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України становить 869,87 грн., а всього 13797,62 грн. Відповідачка [PERSON], отримавши письмову пропозицію добровільно повернути виплачені кошти (повідомлення від 14.08.2008 р.), не заперечувала вказані суми, тому у суду відсутні підстави піддавати їх сумніву. При таких обставинах відповідачка має повернути позивачу 13797,62 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки слід присудити на користь держави судові витрати: 137,98 грн. судового збору, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 167,98 грн., оскільки при подачі позову позивач звільнений від їх оплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved