Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-27 00:00:00

10 листопада 2006 року до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в інтресах неповнолітнього [PERSON] звернулася його мати [PERSON] до [PERSON], посилаючись на те, що 11 серпня 2006 року згідно постанови Лозівського міського суду Харківської області до неповнолітнього [PERSON] були застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді попередження за нанесення неповнолітньому [PERSON] легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров”я, а саме: черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензійним вестибуло-атактичним і астенічним синдромами. Вказані тілесні ушкодження були завдані [PERSON] умисними неправомірними діями [PERSON] 27 жовтня 2005 року в місті Лозова, на території філії Харківського автодорожнього техникуму. Ступінь тілесних ушкоджень потерпілого була встановлена в ході досудового слідаства згідно висновку судово-медичної експертизи № 407 від 13 липня 2006 року. На досудовому слідстві і по цей час матеріальна та моральна шкода потерпілому не відшкодована. Позивачка в інтересах неповнолітнього сина просить стягнути з відповідача матеріальні збитки за лікування, додаткове харчування та проїзд до обласної клініки в м. Харків в розмірі 3319 грн.90 коп. Крім того, позивачка вважає, що відповідач повинен відшкодувати також моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки дитина знаходилася тривалий час на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, по цей час знаходиться під наглядом лікаря-невропатолога. Під час лікування син не відвідував заняття в технікумі, не займався спортом, не надавав фізичну допомогу в сім`ї, тобто суттєво був порушений його звичний розклад життя. Вказаними подіями була принижена його людська гідність, він став апатичним, впадав в депресивний стан. 26 березня 2007 року позивачка в інтересах неповнолітнього сина уточнила позовні вимоги і просила стягнути вказану суму позову як з [PERSON] - батька неповнолітнього [PERSON], так і з його матері - [PERSON], оскільки шлюб між ними розірвано, вони проживають окремо, не мають спільного бюджету. 23 травня 2007 року позивачка надала суду заяву про відмову від позову в частині стягнення з відповідачів 911 грн.40 коп., тобто за посилене харчування, про що судом було винесено ухвалу про закриття провадження у справі в цій частині. Решта позову в частині відшкодування матеріальних збитків - 2408 грн. 50 коп., моральної шкоди - 5000 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2008 року за клопотанням адвоката [PERSON] [PERSON]був залучений до участі у справі у якості позивача, оскільки 19 лютого 2008 року він досяг повноліття і надалі має можливість представляти свої інтереси самостійно. [PERSON] визнана його представником. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі як в частині стягнення матеріальних збиткив, так і моральної шкоди, позов визнали частково і пояснили, що згодні відшкодувати збитки на лікування позивача в межах строків його видужання від скоєних легких тілесних ушкоджень. При цьому відповідачі заявили, що вважають надуманими доводи позивавча та його представника про наслідки цих ушкоджень, не бачуть потреби застосування біологічних добавок, вартість яких дуже висока, які були придбані для лікування [PERSON] не за рекомендаціями лікаря, який його лікував. Крім того, відповідачі заявили, що приходили в сім`ю [PERSON], де просив пробачення як їх син, так і вони самі, а також пропонували 1000 грн. для лікування неповнолітнього, але їх пропозиції були відхилені і їм було запропоновано збільшити цю суму. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлагає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 11 серпня 2006 року згідно постанови Лозівського міськрайоного суду Харківської області (справа № 1-14н/2006) до неповнолітнього [PERSON] були застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді попередження за нанесення неповнолітньому [PERSON] (згідно з свідоцтвом про зміну імені від 5 травня 2006 року (а.с.20) - далі [PERSON]) легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров”я, а саме: черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензійним вестибуло-атактичним і астенічним синдромами, що підтверджується копіями виписок з денного стаціонару, копіями консультативних висновків спеціалістів, висновком судово-медичної експертизи № 407 від 13 липня 2006 року (а.с. 5-13,21). В зв`язку з тілесними ушкодженнями [PERSON] пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування, на що були затрачені певні кошти його батьками, оскільки на час події він не досяг повноліття і знаходився на їх утриманні. На досудовому слідстві, а також при розгляді цивільної справи по цей час матеріальна та моральна шкода позивачу відшкодована не була. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Що також визначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» зі змінами та доповненнями. Згідно з ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Ч.2 цієїж статті ЦК України визначає, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Згідно ч. 3 ст. 1179 ЦК України обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшковувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди повноліття, або коли вона до досягнення повноліття стане вланиском майна, достатнього для відшкодування шкоди. Це ж передбачено п.6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 з відповідними змінами та доповненнями. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачами за даною справою є батьки неповнолітнього [PERSON], який завдав легких тілесних ушкоджень неповнолітньому [PERSON] В даному випадку їх син [PERSON] - не досяг повноліття, не має будь-якого майна, навчається на денному відділенні філії Харківського автодорожнього технікуму міста Лозова. Цей факт був встановлений в судовому засіданні і не оспарювався ні стороною позивачів, ні відповідачами. Ст. 1166 ч.1 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні сторона позивачів стверждувала, що на лікування неповнолітнього [PERSON] батьками були затрачені певні кошти: за період з 27 жовтня 2006 року по цей час, оскільки наслідки травми він відчуває по теперішній час, на лікування витрачено 2373 грн. 08 коп., що підтверджено оригіналами касових чеків на придбання ліків. В т.ч., крім традиційного лікування в лікарняних установах, вони зверталися до приватних лікарів, які рекомендували приймати біодобавки, вартість яких становить 273 грн. та 524 грн.16 коп. (а.с. 28,30). Ці препарати були придбані. Крім того, ними були сплачені благодійні внески на рахунок лікарні в розмірі 2 грн. та 9 грн. В вказану вище суму також входить проїзд підлітка з матір`ю до обласної клінічної лікарні міста Харкова швидким електропотягом, на консультацію за направленням місцевих лікарів; ця сума становить 35 грн.42 коп. Оригінали касових чеків на придбання ліків, квитанцій та проїздних білетів залучені до матеріалів про закриття кримінальної справи відносно неповнолітнього [PERSON] та застосування до нього примусових мір виховного характеру № 1-14н/2006 (а.с. 54,57). За клопотанням сторін було проведено комісійну судово-медичну експертизу щодо правильності встановлення первісного діагнозу потерпілому, правильності його лікування та медичних призначень, наявності наслідків вказаної травми. Згідно висновку вказаної експертизи за № 297 від 7 листопада 2007 року (а.с. 135-149) був підтверджений первісний діагноз, поставлений потерпілому та ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень - це легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Лікування, яке було застосоване до потепілого було адекватним та відповідало встановленому діагнозу. Але ж, як вказано в п.п.2,4,5 вказаного висновку, згідно вимог «Протоколу надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою» обстеження та лікування хворих з струсом головного мозку проводиться в нейрохірургічному або наврологічному відділенні на протязі перших трьох тижнів після отримання травми. Згідно з тим же Протоколом та методичними рекомендаціями Мінздраву СРСР, вказаний вид черепно-мозкової травми відноситься до самої легкої черепно-мозкової травми, протягом якої регрес кліничної сімптоматики наступає через 1-2 тижні ( до 3-х тижнів). А тривалість перебування [PERSON] на лікуванні обумовлена не тяжкістю черпно-мозкової травми, а пов`язана з загостренням судинної патології (вегето-судиної дистонії) якою він страждав до подій 27 жовтня 2005 року ( про що свідчать данні додаткових інструментальних методів дослідження) та на фоні якої протікала вказана травма. Станом на 7 листопада 2007 року комісією експертів не встановлено наслідків черепно-мозкової травми від 27 жовтня 2005 року. З огляду на вищевикледане, суд вважає, що позовні вимоги повині бути задоволені в частині придбаня медичних препаратів в межах проходження лікування, тобто - трьох тижнів - з 27 жовтня по 17 листопада 2005 року. Ця сума згідно касових чеків становить 159 грн.16 коп. Крім того, суд також вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути вартість проїзду електропотягом на консультацію в обласну кліничну лікарню [PERSON] з матір`ю 2 листопада 2005 року, що підтверджено проїздними документами і складає 35 грн. 42 коп. Що стосується відшкодування коштів, пов`язаних з витратами на благодійні внески, внесені позивачем на рахунок Лозівської лікарні в розмірі 2 грн. та 9 грн., суд не находить підстав для їх відшкодування, оскільки ці внески були з боку позивача добровільними. Також суд не бачить підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача вартості біодобавок вартістю 273 грн. та 524 грн.16 коп.. які хоча і були придбані в межах вказаного строку, але лікарем, який проводив лікування хворого не призначалися, а були призначені приватним лікарем як підтримуючий засіб. Таким чином, в частині відшкодування матеріальних збитків, суд стягує з відповідачів солідарно вартість медичних препаратів, застосованих для лікування [PERSON] на протязі з 27 жовтня по 17 листопада 2005 року в розмірі 159 грн.16 коп. та вартість проїзду на консультацію до міста Харкова - 35 грн.42 коп., а всього 194 грн. 58 коп. Суд вважає, що позивачу неправомірними діями неповнолітнього [PERSON] завдана також моральна шкода, відшкодування якої передбачено ст. 1167 ЦК України, а саме : він був позбавлений відвідувати заняття в технікумі, в спортивних секціях, допомогати в сім`ї фізично, переніс фізичний біль та почуття приниженості. Але при визначенні суми моральної шкоди, яка має бути відшкодована на користь позивача, суд також враховує той факт, що сторона відповідачів, пропонувала у відшкодування завданої шкоди 1000 грн., але ні матеріальні, ні моральні вибачення прийняті не були. Даний факт не заперечувався в судовому засіданні позивачем, який також пояснив, що пропозиції були відхилені, оскільки він вважав каяття відповідачів не щирим. Крім того, позивачем до матеріалів справи залучені к\копії пенсійних посвідчень на [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). При цьому сторона позивача посилалася на те, що це дідусь та бабуся [PERSON], які потребують стороннього догляду, лікування, у яких в зв`язку з вищевикладеними подіями погіршився стан здоров`я. Але позивач не надав суду достатніх доказів, що між ним та вказаними особами є родинний зв`язок, не надав жодного документу про стан їх здоров`я. На цій підставі суд не бере до уваги вказані доводи позивача на підтримку відшкодування моральної шкоди. В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлена сума завданої позивачеві моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є завеликою, не співвідноситься з тими моральними стражданнями, які він переніс і задовольняє позов в цій частині в розмірі 500 грн. В задоволенні решти позову суд відмовляє. Оскільки спір в суді виник з вини відповідачів, суд покладає на них сплату судових витрат, а саме: судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, солідарно.

Outcome: partial