Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] Звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним, визнання права власності на &frac12; частину будинку та іншого майна подружжя та його розподіл. Свій позов позивач обгрунтувала тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони разом з відповідачем по справі побудували будинок [ADDRESS](надалі спірний будинок), який було оформлено на відповідача по справі, придбали меблі тому просить суд визнати право власності на &frac12; частину майна подружжя та стягнути з відповідача їх вартість у сумі 11 400 грн. Крім того в своєму позові позивач зазначила, що спірний будинок, було подаровано [PERSON] своїй матері - [PERSON] без її згоди, всупереч її інтересам, тому просить визнати договір дарування будинку частково недійсним та визнати право власності на &frac12; частину будинку та виділити її в натурі. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив суду, що спірний будинок було подаровано його матері за письмовою згодою позивачки, тому підстав для задоволення позову немає. В частині стягнення вартості частини меблів відповідач заперечив, оскільки позовні вимоги є лише припущенням позивачки і не підтверджені ніякими доказами. В зв”язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги також не визнала та пояснила суду, що спірний будинок з самого початку будувався нею та її чоловіком для їх дітей - сина та дочки за їх кошти. А позивачка по справі лише проживала в ньому. Крім того, відповідач зазначила, що про факт дарування спірного будинку позивачка знала і не заперечувала проти цього. Тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Представник відповідачів також заперечив позовні вимоги [PERSON], оскільки позивач не надала достатніх доказів обґрунтування позову. Третя особа по справі - [PERSON] також не погодилася з позовними вимогами позивачки та пояснила суду, що спірний будинок з самого початку будувався на дві половини - для сім”ї [PERSON] та для неї, у спірному будинку вона проживає з 2006 року, прописана в ньому, тому підстав для задоволення позову немає.. Заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] . проживали в зареєстрованому шлюбі з 27.06.1992 року по 2 .08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. В судовому засіданні було встановлено, що будинок [ADDRESS] (надалі спірний будинок) було побудовано у 2001 році і зареєстровано на ім”я [PERSON], згідно свідоцтва про право приватної власності на будинок № 5342 від 4.10.2001 року. З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок було подаровано [PERSON] своїй матері [PERSON] згідно договору дарування від 1.11.2001 року (а.с. 44) . На вчинення таких дій позивач надала свою письмову згоду, що міститься в матеріалах справи (а.с. 43). Суд не може погодитися з доводами представників позивача по справі, що [PERSON] не знала про те, що будинок було подаровано відповідачем по справі своїй матері, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про те, що вона дає згоду своєму чоловікові подарувати спірний будинок. В судовому засіданні позивач не заперечувала той факт, що зазначена вище заява надавалася нею власноруч і добровільно. Згідно інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року, що діяла на час укладення договору дарування, вбачається, що вчинення будь-яких дій щодо майна подружжя можливе лише за згодою другого з подружжя. При цьому нотаріус повинен встановити особу заявника та роз”яснити наслідки написання такої заяви-згоди. Також згідно зазначеної вище інструкції обов”язкове зазначення конкретної особи, відносно якої вчинюються дії щодо майна подружжя, не передбачено. Суд також не може погодитися з доводами представників позивача по справі, що [PERSON] не підписувала зазначену вище заяву. З пояснень нотаріуса [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що позивачка в присутності нотаріуса добровільно написала зазначену вище заяву. Також з пояснень нотаріуса вбачається, що позивачці було роз'яснено наслідки такої заяви та можливість [PERSON] подарувати будинок будь-якій особі. Суд також не погоджується з доводами представника позивача, що нотаріус є близьким другом [PERSON] та всі дії щодо дарування спірного будинку було здійснено всупереч закону та волі позивачки. В матеріалах справи містяться результати перевірки законності дій нотаріуса, проведеної Знам”янською міжрайонною прокуратурою за вимогою представників позивача, згідно яких дії нотаріуса визнані правомірними та відмовлено у порушенні кримінальної справи за п.2 ст.6 КПК України. Зазначена постанова позивачем та його представниками не оскаржувалася. Будь-яких доказів підробки заяви [PERSON], що міститься в нотаріальній справі, а також того, що позивачку було введено в оману щодо обдарованої особи, позивач та її представники суду не надали. Не було добуто їх і судом. Доводи представників позивача щодо того, що сім”я Константиненко тривалий час мешкала у спірному будинку також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. З копії паспорта позивачки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що з 1988 року вона прописана [ADDRESS]. Жодних доказів іншого свого місця проживання позивачка суду не надала. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] було відомо про бажання чоловіка відчужити будинок, вона не заперечувала проти таких дій, добровільно надала письмову згоду на укладення договору дарування будинку, тому підстав для задоволення її позовних вимог в частині визнання договору дарування частково недійсним не має. Крім того, згідно ст.. 257 ЦК України строки позовної давності для визнання договорів недійсним встановлено у три роки. Позивач та її представники не надали суду жодних доказів щодо поважних причин пропущеного строку позовної давності, та не зверталися до суду з вимогою про його поновлення. Суд також не може погодитися з доводами представника позивача [PERSON], що в наслідок укладення договору дарування спірного будинку було порушено права дитини на проживання, оскільки такі доводи не стосуються предмета позову. В своєму позові позивач не заявляла жодних вимог щодо порушення прав дитини на житло, а згідно ст..11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах позовних вимог. Суд також дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу спільного майна подружжя не підлягають задоволенню з наступних підстав. В матеріалах справи міститься акт без номера від 15.02.2007 року, складений зі слів позивачки про знаходження у спірному будинку майна подружжя. Однак позивачка не надала суду жодних доказів того, що зазначене в позові майно було придбано нею разом з відповідачем [PERSON] під час спільного проживання у шлюбі, а також не надала доказів наявності цього майна у відповідача та його вартості. Доводи представників позивача щодо того, що [PERSON] неодноразово запрошували для складення акту наявності в спірному будинку майна, а він не з”являвся, суд не бере до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна із сторін по справі доводить ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, свідків, письмових та речових доказів. Посилання позивача на акт опису майна, складений зі слів позивачки є лише припущенням позивачки і не може вважатися належним доказом. Крім того, суд не може погодитися з доводами представника позивача, що відповідач в судовому засіданні не заперечував наявність цього майна. Дійсно в судовому засіданні відповідач не заперечував проти того, що в будинку знаходяться деякі меблі та побутова техніка, оскільки він там мешкає і користується цими речами. Однак пояснив суду, що таке майно було придбано ним після розірвання шлюбу. Доказів того, що наявна в спірному будинку меблі та побутова техніка були придбані сторонами під час шлюбу судом не було встановлено. Суд також не бере до уваги доводи представників позивача, що доказами наявності спірного майна у будинку є ксерокопії фотографій, що містяться у матеріалах справи. З таких ксерокопій не вбачається, коли ці фото було зроблено.. Доказів того, що зазначені фотографії було зроблено у будинку відповідача по справі, а також того, що сфотографоване майно було придбано під час її спільного проживання у шлюбі з відповідачем по справі позивач суду не надала. Не було добуто їх і судом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed