Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання законною дружиною, визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння у порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON]. Позивачка стверджує, що вона спільно проживала та вела спільно господарство із [PERSON], у зв'язку із чим, вона була зареєстрована у будинку [ADDRESS]. Крім того, позивачка стверджує, що [PERSON] був пенсіонером, та не мав можливості самостійно себе обслуговувати і потребував постійного догляду. Позивачка матеріально забезпечувала [PERSON] та допомагала йому. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка його поховала за свій рахунок. Позивачка вважає, що оскільки вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах більше 10 років, то вона має право на отримання у спадщину 1/3 частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS], а також грошових заощаджень. На підставі викладеного, позивачка просить визнати фактичні шлюбні відносини між нею, [PERSON] та [PERSON], як законний шлюб, визнати за нею право власності на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS], а також зобов'язати КП „ОМБТІ і РОН” зареєструвати за нею право власності на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS]. (а.с. 4). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] більше 10 років. Вона спільно з ним проживала, та вони вели спільне господарство. Діти померлого [PERSON] ніколи йому не допомагали, а тільки після його смерті, почали претендувати на спадкове майно. Позивачка вважає, що вона, як фактична дружина померлого [PERSON], має нарівні з дітьми право на спадкове майно. Представниця відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачка дійсно проживала у померлого [PERSON], однак не як дружина, а як квартирантка. Крім того, [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], і, на теперішній час, вони є власниками спірного домоволодіння. [PERSON], згідно поданої заяви, просив справу розглядати у його відсутність. Представник КП „ОМБТІ і РОН” заперечував проти задоволення позову. Ухвалою суду від 08.08.2007р. провадження за позовними вимогами [PERSON] до КП „ОМБТІ і РОН” щодо зобов'язання реєстрації права власності на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS] було закрито. (а.с. 43) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 4603 від 15.05.2006р., зареєстрований Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси. (а.с. 12). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння [ADDRESS], а також грошові заощадження у ВАТ „Ощадний Банк України”. (а.с. 11, 97) Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON], які своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. (а.с. 109-110) Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 15.11.2006р., [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких, вони отримали у власність по Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS], а також по Ѕ частки коштів, які залишились у ВАТ „Ощадний банк України”. (а.с. 113-116). Вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка на оспорювала. Право власності по Ѕ частини спірного домоволодіння за [PERSON], [PERSON], зареєстровано КП „ОМБТІ і РОН” що підтверджується копіями витягів про реєстрації права власності, довідкою від 28.08.2007р., (а.с. 57-58, 63) Таким чином, [PERSON], [PERSON] є законними власниками домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] дійсно була зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS], однак не як член сім'ї, що підтверджується довідкою КП „Зоряне” (а.с.16) З померлим [PERSON], [PERSON] у шлюбі ніколи не перебувала. Суд припускає наявність між [PERSON] та [PERSON] фактичних шлюбних відносин, хоч і прямих доказів про це не має. В той же час, наявність фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] не є підставою для отримання спадщини у порядку спадкування за законом. Так, відповідно ст. 21 СК України шлюбом визнається сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 57 СК України, встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Судом встановлено, що померлому [PERSON] спірне домоволодіння належало ще до початку фактичних шлюбних відносин [PERSON] (а.с. 11) Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 12 Пленуму ВСУ „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України”, роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п.5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” встановлено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України...) В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Пунктом 6 вищевказаної постанови, встановлено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Статтею 17 Закону України „Про власність” встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. В судовому засіданні позивачка пояснила, що спірне домоволодіння не збільшено за час їх спільного проживання. Таким чином, суд вважає, що оскільки спірне домоволодіння істотно не збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат [PERSON] та [PERSON], то й не виникло саме право спільної власності на спірне домоволодіння. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги, після померлого [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON]. Необхідно відзначити, що ЦК України не передбачена можливість спадкування особою, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем. В той же час, [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, оскільки вона постійно прожила із померлим більше п'яти років. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування. Враховуючи, що спадщину прийняли спадкоємці першої черги, то це автоматично виключає із кола спадкоємців наступних черг, які мають отримати право на спадщину. Підстав для зміни черговості у спадкуванні, відповідно до ст. 1259 ЦК України, позивачкою не заявлені та судом не встановлені. Суд також вважає, що вимоги [PERSON] про визнання її законною дружиною не підлягають задоволенню, оскільки взагалі не можуть бути розглянуті у порядку позовного або окремого провадження, оскільки чинним законодавством не передбачено жодної норми, яка передбачає можливість задоволення вищевказаних вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed