Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-21 00:00:00

21.03.2008 року позивач [PERSON]заявив позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він в трудових відносинах з шахтою «Дніпровська» ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» знаходився протягом 22 років. Працював на різних посадах. При виконанні трудових обов'язків отримав профзахворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1-2ст. (хр. обструктивний бронхіт, емфізема легень 1-2ст.), двосторонній плече лопатковий періартроз 2ст., дефартроз ліктьових і колінних суглобів 1-2ст., стійкий больовий синдром. В зв'язку з профзахворюванням, згідно акту від 17 березня 2005 року [PERSON] було направлено на МСЕК. За висновком медико-соціальної експертної комісії від 18.04.2005 року його визнано інвалідом третьої групи і встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності безстроково. Протягом хвороби [PERSON] систематично лікується в лікарнях, санаторіях, більшість за свій рахунок. На даний момент він почуває сильний біль у грудях, ногах, руках, відчуває віддишку при ходьбі, кашель та приступи задухи. Обмежений в рухах. Постійно відчуває страх перед появою ночі, тому що в стані спокою болі надзвичайно посилюються. Постійні болі, постійне приймання ліків, нестача коштів на лікування, до фізичного болю додаються душевні страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому позбавитися цієї болі, аби полегшити його страждання. В зв'язку з захворюванням [PERSON] не має змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежений в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять особливі страждання і приниження. Більшу частину часу [PERSON]проводить в лікарнях, або лікується амбулаторно. Розуміння того, що він не зможе дати дітям всього, що міг би, якщо був би працездатним, завдають йому особливі страждання. Згідно ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків і професійних захворювань України», сума страхових виплат (немайнова) шкода визнається судом. При цьому сума страхових виплат не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати. В день відшкодування, незалежно від будь яких інших відшкодувань. Виходячи із викладеного і розміру страждань [PERSON], він оцінює свою моральну шкоду в сумі 103000 або 200 мінімальних заробітних плат. Просить суд стягти з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 103 000 грн. або 200 мінімальних заробітних плат. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просить суд стягти з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 103 000 грн. або 200 мінімальних заробітних плат. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Тернівці позовні вимоги [PERSON] не визнала, так як вони незаконні, необґрунтовані та не підлягають задоволенню, надала суду заперечення, в судовому засіданні пояснила, що зупинення дії абз.4 ст.1 (в частині матеріальної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу, коли стався страховий випадок), підпункту “е” ст.28, частини 3 ст.34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності від 23.09.1999 року №1105-Х1У здійснено з 01 січня 2006 року та з 01 січня 2007 року відповідно Законами України “Про Державний бюджет України на 2006 рік ” та “Про Державний бюджет України на 2007 рік ”. З 21 березня 2007 року Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку…” від 23.02.2007 року №717-У дія вищевказаних статей припинена та, взагалі, їх вилучено із тексту самого Закону. Закони та інші нормативно-правові акти, згідно ст.58 Конституції України, не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо цивільні правовідносини виникли раніше та регулювалися актами цивільного законодавства, яке втратило чинність, то новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, які виникли після моменту введення їх в дію (ч.3 ст.5 ЦК України). Іншими словами, акти цивільного законодавства діють тільки на майбутнє та не використовуються до правовідношень, які виникли раніше. Законом України від 28.12.2007 року «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VІ внесені наступні зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які спричинили втрату працездатності» у пункт 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: у абзаці третьому виключити слова «і моральної (немайнової); після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом Соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року» Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі у випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями сторін, матеріалами справи встановлено, що позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах праці вугільної промисловості на підприємстві ВАТ “Павлоградвугілля. За час роботи він отримав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень 1-2ст. (хр. обструктивний бронхіт, емфізема легень 1-2ст.), двосторонній плече лопатковий періартроз 2ст., дефартроз ліктьових і колінних суглобів 1-2ст., стійкий больовий синдром, праце здібність стійко частково втрачена, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.063.2005року. Висновком первинної МСЕК від 18.04.2005 року йому було встановлено третю групу інвалідності та 50% стійкої втрати працездатності сукупно безстроково по професійному захворюванню, з яких 30% по дефартрозу, а 20% по ХОЗС. ВВД ФССНВУ в м. Тернівка позивачу призначені страхові виплати, але моральна шкода йому не відшкодована. Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаним і вказаним профзахворюванням, встановленням стійкої втрати 50% профпрацездатності в 54-ти річному віці, необхідність лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання [PERSON] профзахворювання, та його наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної на виробництві травми, тривалості лікування, встановлення інвалідності в працездатному віці, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON] потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 27 000 грн. за встановлені 50% втрати професійної працездатності від профзахворювання. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, становить 105 000 грн. /525 грн. - мінімальна заробітна плата Х 200/. Оскільки [PERSON] втрачено 50% профпрацездатності по професійному захворюванню, згідно акту розслідування нещасного випадку від 17.03.2005 року, первинного висновку МСЕК від 18.04.2005 року про стійку втрату профпрацездатності 50%, тобто висновок МСЕК з приводу виробничої травми, дата якого є датою страхових випадків, настала вже після 01 квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 27 000 грн. Суд враховує, що страховий випадок з позивачем наступив з 18 квітня 2005 року, коли йому вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 18 квітня 2005 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік; Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»; Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», яким були виключені статті Закону стосовно обов`язку відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2007 року та дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими. Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Outcome: approved