Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-02 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON]. грошової суми в розмірі 28257,00 грн., з яких 7257,00 грн. витрати на придбання ліків та 21000,00 грн. розмір моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. посилався на те, що 16.06.2006р. у м. Одесі на вул. Левітана [PERSON]., керуючи автомобілем ВАЗ-2106 скоїв на нього наїзд, в результаті чого він отримав важкі пошкодження та був госпіталізований до МКЛ № 11 м. Одеси. Згідно до постанови слідчого СО по ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 22.06.2006 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП та встановлено порушення зі сторони потерпілого Правил дорожнього руху, За твердженням [PERSON]., з матеріалів справи вбачається, що у його діях відсутні ознаки умислу щодо спричинення шкоди та названа ДТП не могла бути наслідком непереборної сили, а тому відповідно до ст. 1167 та ст. 1187 Цивільного кодексу України, [PERSON]. повинен відшкодувати витрати на лікування та заподіяну моральну шкоду. В якості доказів, підтверджуючих матеріальну шкоду, [PERSON]. надав суду довідки закладів охорони здоров'я та інші документи. В судовому засіданні позивач [PERSON]. та його адвокат [PERSON]. позовні вимоги підтримали. Представник відповідача позов не визнав та надав заперечення на нього, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON]., посилаючись на вину потерпілого в скоєнні ДТП, на безоплатність медичних послуг в державних та комунальних закладах охорони здоров'я згідно ч. 3 ст. 49 Конституції України, на ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а також на недоведеність розміру матеріальної та моральної шкоди, спричиненої [PERSON]. Крім того, відповідач [PERSON]. звернувся з зустрічним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON]. суму завданих йому збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. посилався на те, що відповідно до постанови слідчого СО по ДТП СУ УМВС України в Одеській області від 22.06.2006 року та інших матеріалів справи, ДТП було скоєно в результаті порушення [PERSON]. Правил дорожнього руху та внаслідок ДТП відповідачеві було завдано моральну шкоду, а автомобілю, яким він управляв, було спричинено пошкодження. Тому, за твердженням [PERSON]., зазначена шкода підлягає відшкодуванню [PERSON]. відповідно до ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. В якості доказів, підтверджуючих матеріальну шкоду, [PERSON]. надав суду Акт виконаних робіт від 11.10.2005 року. В судовому засіданні представник [PERSON]. підтримав позовні вимоги, викладені у зустрічному позові, а позивач [PERSON]. та його адвокат зустрічний позов не визнали, посилаючись на недоведеність моральної шкоди, спричиненої [PERSON]. В судовому засіданні було встановлено, що 16.06.2005р. у м. Одесі на проспекті Маршала Жукова, в районі будинку № 5-а було скоєно дорожньо-транспорту пригоду за участю пішохода [PERSON]та [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 2106, д/н [NUMBER]. Відповідно до постанови слідчого СВ по ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 22.06.2006 року, висновків автотехнічного дослідження № 6688 та інших витребуваних від СВ по ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області матеріалів ДТП, причиною ДТП стало порушення п.п. 4.4, 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306) пішоходом [PERSON]., який у стані алкогольного сп'яніння перетинав проїжджу частину дороги в непризначеному для переходу місці, на неосвітленій дільниці дороги, в безпосередній близості від автомобілю, що рухався під керуванням [PERSON]. Згідно вказаних документів, в діях [PERSON]. не вбачається порушень ПДД та з моменту виникнення небезпеки для руху, він не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода. В результаті ДТП [PERSON]. було спричинено тілесні пошкодження, зазначені в Акті № 2632 судово-медичного обстеження, епікризі-виписці від 17.06.2005 року № 7561, та він проходив курс лікування в умовах стаціонарної госпіталізації в Міській клінічній лікарні № 11. В результаті ДТП також було пошкоджено автомобіль, яким керував [PERSON]., а саме розбите лобове скло, відламане бокове ліве дзеркало, деформовано бампер в районі лівої фари (згідно протоколу огляду транспортного засобу). Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами. Загальні правила відшкодування майнової шкоди встановлено ч. ч. 1, 2, 4 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Загальні правила відшкодування моральної шкоди встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів… тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, за загальним правилом, матеріальна та моральна шкода, заподіяна особі і її майну, підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто матеріальна чи моральна шкода, заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки підлягає відшкодуванню лише за одночасної наявності наступних трьох умов: 1) наявність шкоди; 2) неправомірність дій особи, яка заподіяла шкоду; 3) наявність причинного зв'язку між такими діями та спричиненням шкоди. При цьому наявність вини особи, що завдала шкоди, не є необхідною умовою для відшкодування шкоди, завданої нею внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, вина може виявлятись у формі умислу (особа передбачає і бажає настання шкоди або свідомо її допускає) та необережності (особа не передбачає настання шкоди при обов'язку її передбачити), простої та грубої. Проста необережність полягає в тому, що особа не дотримується високих вимог, пред'явлених до неї як до особистості, що здійснює в даних умовах певний вид діяльності, а груба - в недотриманні не тільки високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, які зрозумілі кожному. Аналогічна позиція викладена у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6, п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4. Як вбачається із матеріалів справи, ДТП сталось з грубої необережності пішохода [PERSON]. який у стані алкогольного сп'яніння перетинав проїжджу частину дороги в непризначеному для переходу місці, на неосвітленій дільниці дороги, в безпосередній близості від автомобілю, що рухався під керуванням [PERSON]., чим порушив вимоги п.п. 4.4, 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху. При перетинанні проїжджої частини за зазначених обставин, [PERSON]. повинен бути та мав можливість передбачати можливість завдання шкоди. З матеріалів справи також вбачається, що поведінка водія [PERSON]. була правомірною, адже з його боку відсутні порушення Правил дорожнього руху та з моменту виникнення небезпеки для руху, він не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а згідно з п. 1.4 вказаних Правил, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. В діях [PERSON]. також відсутні ознаки вини (умислу чи необережності), адже при дотриманні ним вимог вказаних Правил, не мав можливості та не повинен був передбачати можливість завдання шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а саме: 1) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; 2) обставини, визнані судом загальновідомими; 3) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи зазначенні положення, суд вважає, що шкода дійсно мала місце, однак не вбачає, що вона сталась внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON]., оскільки позивач [PERSON]. не довів цієї обставини, чим не виконав вимоги ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а адміністративні матеріали по ДТП свідчать про правомірність дій відповідача [PERSON]. Та обставина, що з моменту виникнення небезпеки для руху, відповідач [PERSON]. не міг уникнути наїзду, відноситься до непереборної сили, тобто обставин, які не залежать від заподіювача шкоди та які неможливо передбачити чи запобігти при наявних знаннях та технічних можливостях, та які відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України також виключають відповідальність [PERSON]. за спричинену шкоду. Позивачем [PERSON]. у порушення вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України також не доведено розміру завданої йому матеріальної шкоди у вигляді витрат на придбання ліків, оскільки подані ним у документи не свідчать про здійснення ним витрат на оплату медичних послуг. Так, виписки з історії хвороби № 7561 та № 8471 та переліки отриманих медикаментів свідчать лише про отримання позивачем [PERSON]. зазначених в них процедур та ліків підчас перебування на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні у період з 17.06.2005 року по 15.07.2005 року та з 17.06.2006 року по 28.07.2006 року, але не можуть розглядатись як підтвердження розрахунків за них через наявні дефекти (рукописні дописки, відсутність печаток) та те, що вони не є розрахунковими документами відповідно до ст. 1 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 року № 265/95-ВР. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 29.05.2002 року у справі N 10-рп/2002 зазначені положення треба розуміти так, що у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги. Таким чином, не підлягає оплаті позивачем [PERSON]., а відповідно й відповідачем [PERSON]., медична допомога, отримана в комунальному закладі охорони здоров'я Міській клінічній лікарні № 11, в т.ч. медичні послуги та медикаменти, зазначені в виписках з історії хвороби, переліках та довідці від 01.08.2006 року № 630. З інших поданих позивачем [PERSON]. документів (квитанція від 17.06.2005 року та довідка від 01.08.2006 року № 01/5) не вбачається причинний зв'язок між отриманим внаслідок ДТП ушкодженням здоров'я та отриманими медичними послугами (відсутнє направлення лікаря та ін.), та крім того, вказана квитанція не містить підставу її видачі (які саме послуги були надані), а вказана довідка свідчить про отримання підчас перебування на стаціонарному лікуванні в МКЛ № 11 медичних послуг в іншому, ніж МКЛ закладі, але не містить підтверджень оплати таких послуг. Таким чином, позивачем [PERSON]. не надано належних розрахункових документів чи інших доказів, які б свідчили про оплату ним медичних послуг, пов'язаних із відновленням здоров'я після ДТП. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що шкода, завдана внаслідок ДТП позивачеві [PERSON]., не підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON]. Разом з тим, завдана відповідачеві [PERSON]. шкода стала наслідком протиправної винної (у формі грубої необережності) поведінки позивача [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У підтвердження розміру завданої шкоди, відповідачем [PERSON]. було надано Акт виконаних робіт від 11.10.2005 року, згідно якого вартість заміни лобового скла, пошкодженого в результаті ДТП, склала 480,00 грн. Але у порушення вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідачем [PERSON]. не доведено розміру завданої моральної шкоди. Таким чином, суд, розглянувши позовну заяву [PERSON], зустрічний позов [PERSON]., вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача та його адвоката, пояснення представника відповідача, приходить до висновку, що первинний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення збитків, з зазначених вище підстав.

Outcome: partial