Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-20 00:00:00

У листопаді 2007 року до суду звернулася[PERSON] з позовом до [PERSON]. та [PERSON]який у судовому засіданні просила задовольнити і визнати недійсним договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту від 3 серпня 2007 року, посилаючись на його фіктивність та невідповідність вимогам закону. Суду пояснила, що уклавши фіктивний договір дарування квартири, відповідачі намагаються уникнути звернення на квартиру стягнення за виконавчим листом про стягнення з [PERSON]. на її користь компенсації вартості однієї шостої частки у праві власності на квартиру. З цією метою вони уклали договір дарування у м. Києві, що суперечить законодавству, оскільки квартира розташована у м. Славутичі. Відповідачі подали письмові заперечення проти позову. У судовому засіданні відповідачі та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на реальну мету укладення договору дарування та відповідність його вимогам закону. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON]. уклали договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту від 3 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діонісьєвою А.Н., реєстраційний номер 9331. За цим договором [PERSON]. подарувала, а [PERSON]. прийняла у дар квартиру [ADDRESS] з домовленістю про встановлення особистого сервітуту, який полягає в особистому праві Дарувальника безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як видно з матеріалів цивільної справи № 2-141/07, оглянутої у судовому засіданні, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 червня 2007 року, яке набрало законної сили, з [PERSON]. на користь [PERSON]. стягнуто вартість однієї 2 шостої частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на суму 25 477 гривень 25 копійок, а за [PERSON]. визнано право власності на одну шосту частку цієї квартири, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2006 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 4434. З оглянутих у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 928-Б вбачається, що за заявою стягувачки на підставі виданого судом виконавчого листа постановою державного виконавця відділу ДВС Славутицького міського управління юстиції від 18 липня 2007 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення суду. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження 18.07.07 р. надіслана боржникові [PERSON]. , - відповідачці у справі, з пропозицією добровільного виконання у вказаний в постанові строк до 24.07.07 р. та попередженням про примусове виконання зі стягненням 10% виконавчого збору та витрат по проведенню виконавчих дій. Одержання копії постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачкою [PERSON]. та її представником у судовому засіданні не заперечувалось. За змістом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може були звернуто стягнення. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно ст. 6 цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень, є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Як видно з матеріалів виконавчого провадження № 928-Б, постановою державного виконавця відділу ДВС Славутицького міського управління юстиції від 2 серпня 2007 року було накладено арешт на квартиру та оголошено заборону на її відчуження, оскільки рішення суду не було виконано боржником у встановлений державним виконавцем строк. Копія постанови була надіслана на адресу боржника 3 серпня 2007 року. Дані про заборону відчуження квартири були внесені до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 6 серпня 2007 року. Як заявила у судовому засіданні відповідачка [PERSON]. , крім пенсії, інших коштів та майна у неї немає, проте вона «кістьми ляже», але не допустить продажу квартири для сплати компенсації позивачці за її частку. Як видно зі змісту спірного договору дарування квартири з встановленням особистого сервітуту, він був укладений у м. Києві та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 3 серпня 2007 року, тобто після винесення постанови державного виконавця про арешт цієї квартири, але до внесення даних про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що дало можливість відповідачам здійснити нотаріальне посвідчення договору. Відповідно до п. 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за №283/8882, посвідчення договорів про відчуження житлового будинку, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням указаного майна (стаття 55 Закону України «Про нотаріат»). Як пояснювала у судовому засіданні позивачка[PERSON] та підтверджується матеріалами оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-141/07 за позовом [PERSON]. до [PERSON]. про стягнення компенсації вартості частки у справі 3 спільної часткової власності на квартиру, відповідачка [PERSON]. при оформленні права на спадкове майно у виді 1/2 частки спірної квартири, що залишилося після смерті батька [PERSON] відмовилася від права на спадщину у виді частки квартири на користь своєї матері [PERSON]. , що не заперечувалось відповідачкою [PERSON]. у судовому засіданні.. З копії довіреності від 3 серпня 2007 року, долученої до матеріалів виконавчого провадження № 928-Б, видно, що після укладення спірного договору дарування з встановленням особистого сервітуту [PERSON]. уповноважила [PERSON]. бути її представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, в т.ч. в органах управління житлового забезпечення, в органах ЖЕК, УЖКГ, в паспортних столах, в органах бюро технічної інвентаризації, - з усіх без винятку питань, пов'язаних з реєстрацією у відповідних органах БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна договору дарування з встановленням особистого сервітуту, з питань укладення договорів на обслуговування квартири. Для цього надано право підписувати, подавати та отримувати від її імені будь-які довідки, листи, заяви, запити, витяги та інші документи, в т.ч. отримати витяг про реєстрацію права власності за договором, сплачувати необхідні платежі та збори, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з виконанням зазначених повноважень. На підставі цієї довіреності [PERSON]. 08.10.07 р. звернулася до начальника ДВС Славутицького міського управління юстиції із заявою, у якій вимагала дати відповідь, на якій підставі накладено арешт на квартиру, яка належить сторонній особі ([PERSON].). Таким чином, встановлені судом на підставі наведених доказів обставини справи свідчать, що реальних правових наслідків після укладення договору дарування не відбулося, оскільки відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. місце проживання не змінили, продовжують проживати кожна у тій же квартирі, утримувати їх за свій рахунок, сплачувати за житлово-комунальні послуги за свій рахунок, тобто договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а був спрямований на уникнення звернення стягнення на квартиру за судовим рішенням. Крім того, договір дарування квартири був укладений всупереч ст. 6, 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності постанови державного виконавця про арешт квартири та оголошення заборони на її відчуження, а нотаріальне посвідчення договору дарування проведено всупереч п. 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України поза місцем знаходження нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки сторони вчинили правочин без додержання вимог ч. 1 та ч. 5 ст. 203 цього Кодексу, то він має бути визнаний судом недійсним з цих підстав. За правилами ст. 88 ЦПК України при задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві.

Outcome: approved