Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказала, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності після надання виконкомом Супрунівської сільради дозволу на будівництво будинку і господарських споруд, без виготовлення проектної документації та будівельного паспорту побудувала житловий будинок. В реєстрації права власності на зведені будівлі їй було відмовлено. Відповідно до висновку Державного проектного інституту містобудування „Міськбудпроект” вказаний будинок є придатним для постійного проживання, тому просила визнати за нею право власності на вказаний будинок і господарські будівлі та споруди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала, підтвердила зазначені в позові обставини, надавши всі можливі докази на їх підтвердження. Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Полтавського району надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Представник третьої особи - Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” в судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. Суд з'ясувавши думку позивача, який не заперечив проти розгляду справи у відсутності представника відповідача Супрунівської сільської ради Полтавського району та представника третьої особи - Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” при наявності від них відповідних заяв, вважає за можливе ухвалити рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22 січня 2008 року, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована на території с.Мильці Полтавського району (а.с.17). На даній земельній ділянці згідно рішення Супрунівського виконкому №264 від 29 листопада 2007 року [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку при умові виготовлення до початку будівельних робіт робочого проекту на будівництво, погодження його в установленому законом порядку, отримання дозволу на виконання будівельних робіт (а.с.16). Житловий будинок [PERSON] був збудований без виконання вказаних вимог рішення виконкому сільської ради, і тому реєстратором Колективного підприємства „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” 14 квітня 2008 року відмолено в реєстрації прав власності на вказане нерухоме майно, яке знаходиться [ADDRESS] (а.с.11,12). Згідно висновку держаного проектного інституту містобудування „Міськбудпроект” від 4 квітня 2008 року, розташування будівлі не суперечить державним будівельним нормам України ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міський і сільській поселень”. Планувальне та конструктивне вирішення будівлі під. літ.А-1 [ADDRESS] відповідає діючим на даний час державним будівельним нормам ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення”, що дає можливість визнати її одноквартирним житловим будинком, придатним для постійного проживання з житловою площею 57,4 м2 (а.с.13-15) . Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст.15, 319, 331, 375, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved