Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-21 00:00:00

Позивач, уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просить суд поновити його на роботі на посаді ведучого спеціаліста з закупок Кримської Республіканської установи «Лівадійський палац-музей», стягнути з Кримської Республіканської установи «Лівадійський палац-музей» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2007 року по день поновлення на роботі, та стягнути з директора установи [PERSON]. моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його незаконно звільнили з роботи з порушеннями діючого трудового законодавства. Йому також діями директора установи була заподіяна моральна шкода, тому що він вважає своє звільнення цільовим і навмисним за результатами стосунків, які склалися між ними. Крім того, звільнення за ініціативою адміністрації сприймається як компрометуюча ознака його особистості як співробітника та спеціаліста. За фактом звільнення і психічного реагування в нього також погіршилося здоров'я та він був змушений звертатися до лікувальної установи, де йому встановили діагноз «гіпертонічний криз». Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважає, що позивач звільнений законно і обґрунтовано. Співвідповідач директор установи [PERSON]. до суду не з'явився, як повідомила представник відповідача, у зв'язку з хворобою. Заяву про відкладення розгляду справи суду не надав. Підписав заперечення від імені відповідача. Судом встановлено, що [PERSON]. працював на підприємстві з 23 вересня 1996 року на посаді юрисконсульта, а з 02 січня 2003 року був переведений на посаду ведучого спеціаліста по тендерним закупкам, де і працював по день звільнення. [PERSON]. знаходився в черговій відпустці та повинний був вийти на роботу 09 жовтня 2007 року. У ніч на 08 жовтня 2007 року його син [PERSON]., [INFO] попав у дорожньо-транспортну пригоду та був госпіталізований в реанімаційне відділення Ялтинської міської лікарні з діагнозом: струс головного мозку, забита рана голови тім'яної області, численні садна тулуба і кінцівок. У лікарні він знаходився по 18 жовтня 2007 року, із них перші два дні в реанімаційному відділенні. З ним в це ж відділення надійшла неповнолітня пасажирка, яка їхала разом з ним на мопеді. Позивач повинний був на протязі декількох днів приймати усі міри по вирішенню проблем, пов'язаних з забезпеченням сина и його неповнолітньої потерпілої пасажирки ліками, харчуванням, доглядом и т.п.. 09 жовтня 2007 року позивач написав заяву на ім'я директора установи про надання йому відпустці без збереження заробітної плати з сімейних обставин з 09 по 12 жовтня 2007 року, повідомив по телефону про те, що трапилося, у тому числі, інспектору відділу кадрів, а на наступний день 10 жовтня - передав вранці інспектору відділу кадрів цю заяву, яка у той же день була зареєстрована і передана директору. У той же день, 10 жовтня 2007 року відбулося засідання профспілкового комітету, який розглядав клопотання директора [PERSON]. про звільнення позивача за прогули і дав згоду на його звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України у відсутність позивача. До 12 жовтня позивач вважав, що він знаходиться у відпустці, що йому її надали, тому що він більш як 10 років працює на цьому підприємстві, ніколи не порушував трудову дисципліну та мав дуже важливі обставини для не виходу на роботу. 15 жовтня 2007 року в понеділок [PERSON]. вийшов на роботу, на вимогу директора написав пояснення про причини відсутності на роботі з 09 по 12 жовтня та на протязі робочого дня виконував свої трудові обов'язки. Однак, наприкінці робочого дня 15 жовтня 2007 року директором був виданий наказ № 260-л про звільнення [PERSON]. по ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогули з 09 по 12 жовтня 2007 року. Дослідивши усі доказі, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що даний наказ є незаконним, а позивач підлягає поновленню на роботі на колишній посаді з наступних підстав: В силу п. 4 ст. 40 КЗпП України, - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Суд вважає, що позивач був відсутній на роботі з 09 по 12 жовтня 2007 року з поважної причини сімейно-побутового характеру, про що він повідомив по телефону, та також написав відповідну заяву, в якій просив надати йому відпуску. Директором дана заява була проігнорована, ніякого наказу про відмову в наданні відпустці видано не було, ніяких резолюцій накладено також не було. Суд вважає, що причина відсутності позивача на роботі, вищевикладена судом, є поважною, тому він звільнений був незаконно. В наказі про його звільнення взагалі не вказано, що він зробив прогул з неповажної причини. Крім того, позивач працює в даній установі з 1996 року. Раніше ніяких стягнень до нього не застосовувалося. Однак, директором було відразу ж застосовано до нього саме строге стягнення, передбачене ст. 147 КЗпП України, а саме - звільнення. Таким чином, на думку суду, директор порушив тим самим ст. 149 КЗпП України, де в ч. 3 зазначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноваженим ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Також суду не надано ніяких доказів, в підтвердження того, що позивача викликали на засідання профспілкового комітету 10 жовтня 2007 року. Позивач категорично заперечує, що він запрошувався. Також він пояснив, що і не міг бути присутній 10 жовтня на засіданні, тому що весь день був в лікарні. В протоколі засідання профкому не зазначено за який день прогулу вони дали згоду на звільнення. Однак, після 10 жовтня профком взагалі не збирався, що підтвердив в суді представник відповідача, та по «прогулам» з 10 по 12 жовтня профком не розглядав це питання. Причин прогулу ніхто членам профкому не пояснював, що вбачається з протоколу. Таким чином, в зв'язку з поновленням позивача на роботі підлягає стягненню середня заробітна плата за весь період вимушеного прогулу з 15 жовтня 2007 року по 22 січня 2008 року, тобто по день розгляду справи в суді (3 місяці 7 днів). Згідно наданої суду довідки, середня заробітна плата позивача складає 2365 гривень 39 копійок, отже стягненню з установи на його користь підлягає 7648 гривень 12 копійок. Що стосується стягнення моральної шкоди з директора в розмірі 5000 гривень, то в цій частині в позові повинно бути відмовлено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України вказує про те, що моральна шкода підлягає стягненню з власника або уповноваженого ним органа, а не з керівника підприємства. Позивач пояснив суду, що в цій частині до підприємства у нього вимог немає. З установи підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 76 гривень, а також 30 гривень на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді на користь місцевого бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial