Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

27 лютого 2008 року, позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з останнім вона знаходиться в шлюбі з 08 серпня 1997 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 271. Від даного шлюбу, вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що сім'я з відповідачем не склалась, кожен живе своїм життям, погляди на життя у подружжя різні. Безперервні сварки, нічні зустрічі з друзями, співробітниками постійна відсутність вдома, байдужість до проблем сім'ї зробили подальше сумісне проживання неможливим. На даний момент подружжя проживає разом за адресою: [ADDRESS]. Зі слів відповідача - він не заперечує проти проживання сина з позивачем після розірвання шлюбу. Між подружжям досягнуто згоди з питань матеріального утримання сина та реалізації права батька на участь у вихованні дитини. Позивач працює менеджером споживчого кредитування АКБ «Правекс-Банка». Відповідач є приватним підприємцем, працює на Центральному ринку. Суперечок про розподіл майна подружжя не має. На підставі викладеного [PERSON], прохає суд розірвати шлюб з [PERSON], витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на відповідача. В судовому засіданні 14 березня 2008 року, позивач підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб з відповідачем по справі, пояснила, що шлюб зберегти неможливо тому, що сім'я з відповідачем не склалась, кожен живе своїм життям, погляди на життя у подружжя різні. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між нею та відповідачем не має. Також позивач вказала, що шлюб у неї перший, і її дошлюбне прізвище - [INFO]. Відповідач проти позову не заперечував, і пояснив, що збереження сім'ї вже не можливо і буде суперечити інтересам кожного з них, а також їх дитини, строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між ними не має. Також відповідач зазначив, що шлюб у нього з позивачем перший. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 08 серпня 1997 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 271 (а.с.№4). Від даного шлюбу вони мають дину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.№5). Позивач вказала, що даний шлюб з відповідачем, в неї перший і її дошлюбне прізвище - [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження, на [PERSON] В матеріалах справи на аркуші №4 наявне свідоцтво про реєстрацію шлюбу, з якого вбачається, що між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб, у зв»язку з чим подружжю присвоєно прізвище Усіченко. Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 14 березня 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на відповідача, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). У судовому засіданні 14 березня 2008 року, позивачем подано заяву, з проханням не стягувати з відповідача, понесені нею при зверненні до суду судові витрати (а.с.№20). Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved