Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона 12.01.2008 р. уклала з [PERSON] письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0825 га (цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташованої[ADDRESS] згідно державного акту на право власності на землю серії КМ N 010668 від 20.07.2005 р.; продаж було здійснено 12.01.2008 р. за 5000-00 грн., які вона у повному обсязі сплатила на користь відповідача. У зв'язку з тим, що ними як сторонами виконано усі умови договору, а саме - покупцем повністю сплачена вартість майна і прийнято майно, а продавцем прийнято гроші по договору і передано покупцю майно, але договір купівлі-продажу майна нотаріально не посвідчений у зв'язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору, просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати своє право власності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася згідно письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі у відповідності до вищевикладенного. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню у повному обсязі за таких обставин. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, що підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу... Судом беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] 12.01.2008 р. уклала з [PERSON] письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0825 га (цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташованої[ADDRESS] згідно державного акту на право власності на землю серії КМ N 010668 від 20.07.2005 р. Як встановлено судом, продаж було здійснено 12.01.2008 р. за 5000-00 грн., які [PERSON] у повному обсязі сплатила на користь відповідача та отримала від нього майно, а [PERSON] отримав гроші і передав позивачу майно, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що сторонами виконано усі істотні умови договору. Також судом встановлено, що відповідач не виконав перед позивачем свої обов`язки по нотаріальному засвідченню договору купівлі-продажу майна. У відповідності до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися про усі суттєві умови договору, що підтверджується письмовими доказами, та й відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального засвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне засвідчення договору не потребується. Ухиляючись від надання договору купівлі-продажу нерухомості нотаріальної форми, відповідач порушує права позивачів та їх охоронювані законом інтереси, таким чином створюючи перешкоди у здійсненні прав власника нерухомого майна. Приймаючи до уваги, що позивач повністю виконав умови за договором купівлі-продажу майна, а відповідач не виконав обов`язки по нотаріальному засвідченню договору, у зв'язку з чим права позивача як власника спірного майна порушені, оскільки він позбавлений права розпоряджатися майном, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном не встановлено, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати за позивачем право володіння, користування і розпорядження нерухомим майном, а договор купівлі-продажу визнати дійсними. На підставі викладеного,

Outcome: approved