Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі її представника [PERSON] просить суд: 1. Стягнути з відповідача [PERSON] користь [PERSON] 4559.44 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. 2. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. 3. Стягнути із відповідача [PERSON] на користь, [PERSON], судові витрати в сумі 1500 грн.. [PERSON] мотивує свої позивні вимоги тим, що 26.11.2004 року близько 16 год. ЗО хв. на автомобільній дорозі сі сторони с. Рибінське в напрямку м. Волноваха Волноваського району Донецької області, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася з вини [PERSON] [PERSON] було нанесено тяжкі тілесні ушкодження. В зв»язку з чим вона понесла матеріальну шкоду витрати які складаються з придбання ліків витрати на неодноразові поїздки до суду при розгляді кримінальної справи, а також понесла судові витрати за надану правову допомогу. Також від отриманих тілесних ушкоджень їй завдана моральна шкода яка заключається, в тому, що отримання нею тілесних ушкоджень стало причиною цілої гами негативних почуттів: страху, збентеження, невпевненості в своєму майбутньому. У неї надзвичайно погіршився стан нервової системи, вона постійно відчуває небезпеку для себе та своїх рідних, її систематично мучать жахливі сни, в яких вона та її рідні постійно потрапляємо в дорожні пригоди і отримуємо страшні фізичні травми. Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати їй хоча б заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність витрат свого часу, фізичних та душевних сил в ході досудового та судового слідства, проведення консультацій по справі ущемляють її свободу та позбавляють повноцінного відпочинку і спілкування із її рідними та друзями. В силу свого психотравмуючого характеру вищевказана ситуація перешкоджає їй в реалізації соціально - та особисто значущих потреб, а саме: в матеріальному благополуччі, в сприятливому сімейному кліматі, в збереженні звичного душевного стану та способу життя, який на сьогоднішній день безповоротно втрачено. 1 Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився звернувся із заявою про те, що позов визнає частково та про розгляд справи в його відсутністю. Суд вислухавши представника позивачки дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів: 26.11.2004 року близько 16 год. ЗО хв. [PERSON], керуючи по усному дозволу свого сина [PERSON] автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] і переданому по генеральному дорученню [PERSON], рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год. по автодорозі зі сторони села Рибінське в напрямку м. Волноваха Донецької області, в порушення вимог п.2.3 "б" і п.12.1 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність та необережність, маючи реальну і об"єктитвну можливість вчасно побачити пішоходів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які рухались в попутному з ним напрямку по узбіччю зустрічної полоси руху, відволікшись від керування автомобілем, виїхав на узбіччя зустрічної полоси руху і здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого в результаті вказаної ДТП їм були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. 17 лютого 2006 року вироком Волновахського районного суду Донецької області [PERSON] визнано винним в скоєні злочину передбачено ч.2 ст. 28 6 КК України, та призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного основного покарання, якщо він на протязі трьох років не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки. Вирок вступив в законну силу, в зв»язку з чим на підставі п.4, ст.. 61 ЦПК України [PERSON] звільнена від доказування, хто винен в дорожньо-транспортній пригоді яка сталася 26.11. 2004 року з її участю. Відповідно до вимог п. 23, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред»явити цивільний позов про її відшкодування до підсудного або до особи, котра за законом несе матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Згідно з ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено що автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] і переданому ним по генеральному дорученню [PERSON], керував засуджений [PERSON] без належного правового оформлення то відповідно до вимог ст. . 1187 ч.2 ЦК України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суб»єктом відповідальності за завдану мені шкоду має бути [PERSON] який здійснював експлуатацію автомобіля на підставі довіреності. [PERSON] в наслідок лікування від отриманих тілесних ушкоджень понесла витрати на придбання ліків на загальну суму 4559.44грн., що підтверджується висновком експерта (а.с.7-9), довідками лікуючого лікаря, та довідками з аптек, про вартість придбаних ліків (а.с. 14.15, 16, 17, 18, 19, 20,21). Внаслідок отримання [PERSON] тілесних ушкоджень суд вважає, що [PERSON] завдана і моральна шкода яка заключається в тому, що вона понесла фізичні та моральні страждання від отриманих тілесних ушкоджень, порушено її звичайний спосіб життя. Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати [PERSON] хоча б заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність витрат часу, фізичних та душевних сил в ході досудового та судового слідства, проведення консультацій по справі ущемляють її свободу та позбавляють повноцінного відпочинку і спілкування із його рідними та друзями. Боязнь за свій стан здоров»я змусило її залишити рідні місця на Донеччині та переїхати проживати до дітей в с. Багачівка, Звенигородського району. Суд оцінює моральну шкоду в 20000 грн. [PERSON] при розгляді цивільної справі понесла судові витрати за надану правову допомогу в сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера, (а.с.23) . Відповідно до ч.З ст.81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю особи. Відповідно до п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 року від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, а також смертю годувальника. Державне мито за розгляд справи в суді яке складає 51 грн. та за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в суді яке складає ЗО грн. необхідно стягнути із [PERSON]. [PERSON] від сплати Державного мита звільнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved