Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

23 жовтня 2007 року позивачі звернулися до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що їм та [PERSON], належить квартира[ADDRESS]. У грудні 2002 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаної квартири. Позивачі звернулися до нотаріуса, проте їм було відмовлено через те, що частка померлої на момент смерті не була виділена. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду з позовом про визначення частки померлої у спільній власності, визнання за кожним з позивачів права власності на Ѕ частку квартири у порядку спадкування за законом (а.с.а.с. 6, 7, 19, 22, 23, 27). Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Представник відповідача позов визнала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. 27.12.2007 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких остання просила суд розглянути справу за відсутності її представника. Суд, вислухавши думки представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач [PERSON]та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії[NUMBER], виданого бюро ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська (актовий запис № 417) (а.с. 14). [INFO] року у подружжя народився син, [PERSON](співпозивач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії[NUMBER], виданого 31.08.1971 р. Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська (а.с. 12). 25 травня 1999 року на підставі розпорядження № 6334 Дніпропетровського державного підприємства по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці було видано свідоцтво про право власності на житло, за яким [PERSON] та позивач набули право спільної власності на квартиру [ADDRESS](а.с.а.с. 8, 9). [INFO]року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13.12.2002 р. відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис № 1288) (а.с. 13). 30 квітня 2003 року позивачі звернулися до третьої особи із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину (а.с. 33). 31 серпня 2007 року третя особа своєю постановою у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачам відмовила, оскільки на момент смерті [PERSON] не була визначена її частка у спільній квартирі (а.с. 15). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом УРСР, Цивільним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ураховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON] залишилося два спадкоємці її майна: її чоловік та її син (позивачі). Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачі протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] звернулися до третьої особи, отже, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР, прийняли спадщину. У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачами права власності на спадкове майно також підлягає задоволенню, оскільки позивачі прийняли це майно після смерті [PERSON] та є спадкоємцями першої черги. В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність співвласників на спірну квартиру, а тому ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників являлися рівними (по 1/3). Таким чином, позовна вимога про визначення частки квартири, яка належала померлій, також підлягає задоволенню.

Outcome: approved