Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що вона була власницею домоволодіння, що розташоване [ADDRESS]. Вона являється інвалідом І-ї групи по зору і потребує постійного догляду в зв"язку з інвалідністю та загальним станом здоров"я. Вона має чотирьох синів. Найменший син- [PERSON], 1968 р.н. проживає з нею. Особисте життя сина не склалось. Його перший і другий шлюби розпались. На даний час він проживає з іншою жінкою, яка має своє власне житло в м.Лубнах, але син зареєстрував її у неї в будинку. Іноді син живе у цієї жінки, а іноді вони приходять жити до неї - позивачки. Син не завжди добре ставився до неї, як до матері, але вона завжди пробачала його. На початку 2006 року син [PERSON], мотивуючи тим, що він з усіх її синів найбільше приділяє їй уваги, почав вимагати від неї , щоб вона переоформила на нього право власності на свій будинок. Коли вона сказала синові, що хоче з цього приводу порадитись з іншими синами, то [PERSON] розлютився і, ображаючи її погрожував, що викине її на вулицю. Через стан здоров"я та відсутність зору вона не мала змоги поговорити про це з іншими синами. До того ж син [PERSON] обмежив доступ до неї сусідів, вигнав її проживати в холодну літню кухню і навіть бив її. Посилюючи фізичний та психічний тиск відносно неї, син [PERSON] домігся від неї того, що вона пообіцяла переоформити на нього право власності на будинок. Не гаючи часу, він 07.02.2006 року повіз її до нотаріуса, наказавши по дорозі, щоб вона заявила у нотаріуса, що хоче добровільно подарувати йому свій будинок. Будучи дуже наляканою, вона так і зробила. Вдома син наказав їй нікому про договір дарування не розповідати, особливо іншим синам. На деякий час син змінив ставлення до неї, але потім знову почав вчиняти скандали, не дозволяв виходити з будинку, спілкуватися з сусідами, забрав телефонний апарат і навіть кілька разів бив її. Коли у вересні 2007 року до неї приїхав син з м.Києва, то вона розповіла йому про те, як син [PERSON] ставиться до неї і що останній змусив її подарувати йому будинок. Після цього ставлення до неї обдарованого сина стало ще гіршим. Іншого житла на даний час вона не має і тепер, на старості літ, вона не має місця де дожити свої останні роки.Оскільки дії по даруванню свого будинку вона вчинила під дією фізичного та психічного тиску зі сторони сина [PERSON], то прохала суд визнати недійсним договір дарування будинку [ADDRESS] в м.Лубни, укладений 07.02.2006 року між нею та [PERSON]. Також прохала суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в сумі 1825 грн. Крім того, внаслідок незаконного правочину вона фактично втратила право власності на належний їй будинок і відповідач , крім повернення в її власність будинку, повинен сплатити їй збитки в розмірі вартості цього будинку, тобто в розмірі 36 546 грн. Вона, являючись інвалідом І групи по зору, потребуючи сторонньої допомоги, на схилі літ залишилася без житла. В результаті такого несправедливого ставлення до неї сина [PERSON] у неї посилились проблеми з тиском, посилились головні болі. Вважає, що він відібрав у неї не один день життя, я тому прохала суд стягнути з [PERSON] на її користь 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовом засідані позтивачка свої позовні вимоги підтримала, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вважає, що договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] є дійсним, ніякого тиску [PERSON] при укладенні договору дарування на позивачку не чинив. Ставити питання про визнання договору дарування недійсним позивачка почала після того, як про договір стало відомо іншим її синам, тобто через рік після його укладення. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала і пояснила суду, що вона, являючись приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу, 07.02.2006 року посвідчила договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON]. При реєстрації вказаного договору вона запитувала у [PERSON] (дарувальника) чи не діє вона під тиском. На це остання відповіла, що вона звернулася до нотаріуса добровільно. Відповідачка [PERSON] також пояснила суду, що вона роз"яснювала [PERSON] про можливість укладення між нею та сином договору довічного утримання, а не договору дарування, на що остання не погодилась і лише тоді нею був посвідчений договір дарування. Тпердставник третьої особи по справі КП "Лубенське МБТІ" в судове засідання не з"явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без їх участі. Заслухавши сторони по справі, покази свідків, даслідивши матеріали справи, суд призодить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи власницею домоволодіння, що розташоване в м.Лубнах [ADDRESS] , 07.02.2006 року подарувала вищевказаний будинок одному із своїх синів - [PERSON]. При цьому приватним нотаріусом [PERSON] було роз"яснено про наслідки вчинення даного правочину. При укладенні договору дарування на [PERSON] ніхто ніякого тиску не чинив, в чому впевнилась перед реєстрацією договору нотаріус. Крім цього судом встановлено, що раніше позивачкою по даній справі складався заповіт на ім"я її сина [PERSON], тобто відповідача по справі. Сама [PERSON] почала говорити про погрози та примушення до вчинення договору дарування лише через рік після його оформлення, тобто коли стало відомо про договір її іншим синам. Позивачка не заперечувала, що вона перед тим як іти до нотаріальної контори, сама прохала невістку [PERSON] щоб та поновила деякі документи на домоволодіння. При вищевикладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими.

Outcome: dismissed