Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та Полтавської районної державної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказав, що згідно договору від 21 серпня 1993 року батько [PERSON] подарував йому будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS], а на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,27 га для обслуговування будівель за вищевказаною адресою, 17 травня 1994 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю. Також зазначив, що на приватизованій земельній ділянки він без належного дозволу і затвердженого проекту збудував житловий будинок літ.А-1, а старий будинок використовував під господарську будівлю, а також збудував декілька господарських будівель. Відповідно до архітектурно-будівельного висновку, житловий будинок літ.А-1, розташований по [ADDRESS] є придатним для постійного проживання, і тому, враховуючи викладене, просив визнати за ним право власності на житловий будок, господарські будівлі та споруди. В судовому засіданні при попередньому розгляді справи позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, підтвердив зазначені в позові обставини, надавши всі можливі докази на їх підтвердження. Представник відповідача - Тахтаулівської сільської ради Полтавського району надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Представник відповідача - Полтавської районної державної адміністрації Маслівець С.Г. позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд з'ясувавши думку позивача, представника відповідача Полтавської районної державної адміністрації Маслівця С.Г., який не заперечив проти розгляду справи у відсутності представника відповідача Тахтаулівської сільської ради Полтавського району при наявності від нього відповідної заяви, вважає за можливе ухвалити рішення по справі при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Полтавської районної державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21 серпня 1993 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га по [ADDRESS] (а.с.10,11). Земельна ділянка площею 0,27 га, на якій розташовані подаровані позивачу будівлі відповідно до рішення Тахтаулівської сільської ради від 23 березня 1994 року передана [PERSON] у приватну власність та видано відповідний державний акт (а.с.12). Згідно технічної документації на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], за даною адресою розташовані: житловий будинок під літерою А-1, літня кухня літ.”а-1”, погріб літ.”а-2”, літня кухня літ.”Б”, сарай літ.”Б-1”, сарай літ.”б”, літній душ літ.”В”, вбиральня літ.”Г”, колодязь №1, огорожа, ворота та хвіртка №2,3, вигріб №4 (а.с.9). За рішенням Тахтаулівської сільської ради Полтавського району від 18 грудня 2007 року [PERSON] дозволено реконструкцію старого житлового будинку, розташованого на земельній ділянці в [ADDRESS], під господарську будівлю (а.с.14). Відповідно до архітектурно-будівельного висновку, наданого Комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району” 15 січня 2008 року, будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,27 га по [ADDRESS], без порушення Державних будівельних норм України ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень” і є придатним для постійного проживання (а.с.16,17). Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст.15, 319, 331, 375, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved