Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-21 00:00:00

Представник відповідача позов визнала частково. У судовому засіданні позивач [PERSON]суду показав, що з 1998 року по 2006 рік працював на ВАТ „КМЗ ім.Куйбишева”, звільнився 02.03.2006 року з посади слюсаря парогазотурбінного обладнання на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні з ним не був проведений кінцевий розрахунок. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті за травень 2003 року, січень-лютий 2006 року з компенсацією за затримку виплати, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в сумі 500 грн., що виявилася у моральних стражданнях з приводу несвоєчасної виплати заробітної плати, необхідності вживати заходів для додаткового влаштування свого життя. У судове засідання представник відповідача голова Ради директорів [PERSON]. не з'явився, але надав письмові заперечення щодо позову з проханням слухати сплаву за його відсутністю. Згідно заперечень позовні вимоги визнає частково, згодний з вимогою про відшкодування заборгованості по зарплаті відповідно та компенсації за затримку строків її виплати відповідно до довідки від 29.12.2007 року, з іншими вимогами не згодний через порушення відносно ВАТ «КМЗ» справи про банкрутство та необґрунтованість заявленої моральної шкоди. Суд, вислухавши показання позивача, дослідивши заперечення відповідача та надані по справі докази - копії наказів про прийняття позивача на роботу та звільнення, довідки про заборгованість по зарплаті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Питання строків виплати заробітної плати, проведення розрахунку, відповідальності за його затримку, а також відшкодування моральної шкоди працівнику, передбачені статтями 115-117, 237-1 КЗпП України. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні та у строки, установлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.116 КЗпП України у день звільнення працівникові провадиться виплата всіх сум, але не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України у випадку затримки розрахунку при звільненні з вини власника, з підприємства на користь працівника стягується середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач з 1998 року по 2006 рік перебував у трудових відносинах з ВАТ „КМЗ ім.Куйбишева”, звільнився 02.03.2006 року з посади слюсаря парогазотурбінного обладнання на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів з позивачем повний розрахунок по оплаті його праці. Згідно довідці від 07.12.2007 року заборгованість перед позивачем складала за травень 2003 року по компенсації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 10,57 грн., за січень 2006 року - по зарплаті - 880,05 грн., компенсації - 172,80 грн., за лютий 2006 року по зарплаті - 761,40 грн., компенсації - 135,91 грн., а всього - 1960,73 грн. На час розгляду справи, згідно довідці від 29.12.2007 року, заборгованість по зарплаті перед позивачем виплачена не була та складала ту ж сумі, заборгованість по компенсації за затримки виплати зарплати за травень 2003 року складає 10,57 грн., за січень 2006 року - 193,74 грн., за лютий 2006 року - 152,74 грн. Загальна заборгованість складає 1998,50 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що сталося з вини відповідача, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення позивача по даний час, який виходячи з 472 днів затримки, середньоденного заробітку в розмірі 54,98 грн., складає 25950,56 грн. При цьому суд враховує, що спорів між сторонами про розміри належних звільненому працівникові сум не було, у зв'язку з чим відповідач згідно з статтями 116,117 КЗпП України в усякому випадку був повинен виплатити позивачу не оспорюванні ним суми заробітної плати, однак цього зроблено не було. Сама по собі відсутність коштів у підприємства не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачу до цього часу не виплачена вимоги про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (або по день постановлення рішення суду) є правомірними та строком давності не обмежені. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають за пропуском трьохмісячного строку позовної давності, передбаченого ст.233 КЗпП України, з моменту звільнення до часу звернення з позовом до суду, підстав для поновлення якого позивачем не приведено. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 279,49 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Outcome: partial