Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у наслідок ДТП, посилаючись на те, що 9.11.2003 року приблизно у 17 годин 15 хвилин водій [PERSON], керуючи мікроавтобусом «Мерседес- Бенц - 208», д/н [NUMBER], який належав [PERSON], на вул. Калиновій у м. Дніпропетровськ в районі електроопори № 38 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] У наслідок ДТП була смертельно травмована [PERSON], яка є донькою позивачки. По факту ДТП СУ ДГУ УМВС України у Дніпропетровській області було проведено розслідування обставин ДТП. 19.11.2003р. слідчий СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області ст. лейтенант [PERSON] постановив - у порушенні кримінальної справи у відношенні водіїв [PERSON] та [PERSON] відмовити за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. 20.04.2004р. дана постанова прокуратурою м. Дніпропетровська була скасована, матеріали ДТП були направлені в СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області для проведення додаткової перевірки. Відповідно до авто технічного дослідження від 1.06.2004р. водій автомобіля «Мерседес Бенц- 208» [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування. 7.06.2004р. слідчим СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] постановлено у порушенні кримінальної справи у відношенні до водіїв [PERSON] та [PERSON] відмовити в зв*зку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України. Причиною ДТП, як вказано в даній постанові, були необачні та неуважливі дії пішоходів [PERSON] та [PERSON] 27.08.2004р. прокуратура Дніпропетровської області скасувала постанову слідчого від 7.06.2004р. та порушила кримінальну справу по факту ДТП. 28.01.2005р. кримінальна справа № 70049074 по факту ДТП була припинена за відсутністю в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Постанова про припинення кримінальної справи від 28.01.2005р. була оскаржена позивачкою, яка по даній справі була визнана потерпілою. Відповідно відповіді від 7.11.2005р. УМВС України в Дніпропетровській області справу було вивчено керівництвом УМВС та прийнято рішення про клопотанні перед прокуратурою області про скасування постанови від 28.01.2005р., направлення справи на додаткове розслідування з метою призначення комплексної судово-медичної та автотранспортної експертизи. Згідно відповіді прокуратури Дніпропетровської області від 12.04.2006р. постанова від 28.01.2005р. СУ УМВС України у Дніпропетровській області не скасована. Оскільки по даній справі з листопада 2003р. до квітня 2006р. СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області, прокуратурою області проводилось розслідування обставин ДТП, позивачка не зверталась до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами щодо відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП. Згідно довідки ДАЇ Дніпропетровського МРЕВ першого міжрайонного відділу за [PERSON] станом на 9.11.2003р. був зареєстрований автомобіль «Мерседес Бенц - 208», за участю якого сталося ДТП. [PERSON] експлуатував вказаний автомобіль 9.11.2003р. на підставі довіреності, з залученням у якості водія автомобіля [PERSON], оскільки не мав посвідчення водія. Позивачка вважає, що відповідальність за завдану матеріальну та моральну шкоду повинні нести відповідачі. Матеріальна шкода покладається у витратах, пов*язаних з похоронами [PERSON], у сумі 1 415грн. Моральна шкода полягає у душевних, фізичних стражданнях, які позивачка зазнала у зв'язку зі смертю своєї доньки. Після її смерті вона втратила спокій та сон, додавала зусиль для організації свого життя, знаходилась тривалий час у стресовому стані, була втрачена дорога їй людина, рідна донька, після смерті доньки на її піклуванні залишився син померлої доньки, її онук, який після смерті матері тяжко захворів, замкнувся, була порушена його психіка. Добровільно відповідач не відшкодувала завданої позивачці шкоди у наслідок смерті доньки, тому вона просить суд стягнути з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 50000грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі, представник відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнав, третя особа [PERSON] позов не визнав, представник третьої особи [PERSON] позов не визнав. Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини справи. 9.11.2003 року приблизно у 17 годин 15 хвилин водій [PERSON], керуючи мікроавтобусом «Мерседес- Бенц - 208», держномер [NUMBER], який належав [PERSON], на вул. Калиновій у м. Дніпропетровськ в районі електроопори № 38 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] У наслідок ДТП була смертельно травмована [PERSON], яка є донькою позивачки. 19.11.2003р. постановою слідчого СУ ДГУ УМВД України у порушенні кримінальної справи у відношенні водіїв [PERSON] та [PERSON] відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. 20.04.2004р. дана постанова прокуратурою м. Дніпропетровська була скасована, матеріали ДТП були направлені в СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області для проведення додаткової перевірки. 7.06.2004р. слідчим СУ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову у порушенні кримінальної справи у відношенні до водіїв [PERSON] та [PERSON] відмовити в зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України. Причиною ДТП, як вказано в даній постанові, були необачні та неуважливі дії пішоходів [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з кримінальної справи № 70049074 27.08.2004р. прокуратура Дніпропетровської області скасувала постанову слідчого від 7.06.2004р. та порушила кримінальну справу по факту ДТП. 28.01.2005р. кримінальна справа № 70049074 по факту ДТП була припинена за відсутністю в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Постанова про припинення кримінальної справи від 28.01.2005р. була оскаржена позивачкою. Згідно відповіді прокуратури Дніпропетровської області від 12.04.2006р. постанова від 28.01.2005р. СУ УМВС України у Дніпропетровській області не скасована. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989р. № 3 у разі закриття справи з передбаченим законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий має право пред'явити цивільний позов у кримінальній справі. Особа, яка не пред'являла позов у кримінальній справі, а також особа, позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його у порядку цивільного судочинства. Відповідно до довідки ДАЇ Дніпропетровського МРЕВ першого міжрайонного відділу за [PERSON] станом на 9.11.2003р. був зареєстрований автомобіль «Мерседес Бенц - 208», за участю якого сталося ДТП. 5.11.2003р. [PERSON] видала довіреність на ім'я [PERSON] на право керування належного їй на праві власності автомобіль «Мерседес Бенц - 208» Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, 9.11.2003р. він знаходився в автомобілі «Мерседес Бенц - 208» у якості пасажира, за кермом автомобіля знаходився з його згоди водій [PERSON], бо у [PERSON] було відсутнє посвідчення водія. Відповідно до ст. 450 ЦК України ( 1963р., який діяв на момент скоєння ДТП) та ст. 1187 ЦК України ( 2004р.) шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Згідно п. 2 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. відповідно до ст. 450 ЦК України (1963р.) шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, якщо це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст. 456 ЦК України ( 1963р.). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень до ЦК України щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у 2003р., коли діяв ЦК України в редакції 1963р. та існували на момент набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року. Таким чином, до спірних правовідносини можливо застосування норм ЦК України в редакції 2004 року. Відповідно до ст. 1167 ЦК України ( 2004р.) відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана фізичній особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1193 ЦК України ( 2004р.) вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд вважає, що відповідачі зобов'язані відшкодувати на користь позивачки матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода пролягає у відшкодуванню витрат, які здійснила позивачка на похорони [PERSON] в сумі 1415грн. Моральна шкода, завдана позивачці, пролягає у фізичних та душевних стражданнях, завданих у наслідок смерті її доньки [PERSON] у наслідок ДТП. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України (в редакції 16.01.2003р., який вступив у діє з 1.01.2004р.) правила ЦК про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Станом на 1.01.2004р., на момент набрання чинності ЦК України, строк позовної давності для пред'явлення до суду позову [PERSON] про відшкодування шкоди не сплив. Відповідно до ст. 83 ЦК України (у редакції 1963р.) та ст. 268 ЦК України (у редакції 2004р.) на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав позовна давність не поширюється. Відповідно до ст. 268 ЦК України (у редакції 2004р.) позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі але підлягають частковому задоволенню в частині моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved