Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-23 00:00:00

В судовому засіданні первинний позивач [PERSON] змінив предмет позову. Предметом позову визначив стягнення з відповідача несплачених за письмовим правочином коштів за купівлю ним житлового будинку, процентів від простроченої суми за час прострочення та витрат на правову допомогу. Після цього зустрічний позивач [PERSON] доповнив свою позовну вимогу про визнання правочину (договору купівлі-продажу житлового будинку від 9.12.2005 року) удаваним вимогами: про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.11.2004 року недійсним в частині визначення покупця та про визнання його покупцем, а також про визнання права власності на спірний будинок (який є предметом обох вказаних договорів). Відповідач [PERSON] позовні вимоги за первинним позовом не визнав. Відповідачка [PERSON] змінені позовні вимоги за первинним позовом визнала повністю, за зустрічним позовом не визнала (а.с. 50) і від надання пояснень у справі відмовилась (а.с. 51). Представник третьої особи самостійних вимог не заявив, обмежившись присутністю в залі судового засідання та задавав запитання. Представник первинного позивача пояснив, що 9 грудня 2005 року в м. Рівному між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Згідно умов п. 5 вказаного договору продаж будинку вчинено за 151500 гривень, 45450 грн. з яких покупці сплатили позивачу перед укладенням правочину, а решту - 106050 грн., з розстрочкою платежу, зобов'язались передати до 12 грудня 2005 року. Між сторонами також було досягнуто домовленості про те, що у відповідності до ст. 697 ЦК України право власності на предмет договору буде зберігатись за продавцем і будинковолодіння покупцям не передаватиметься до сплати його повної вартості, а покупцями, відповідно, не буде до цього часу здійснюватись реєстрація Договору у Державному реєстрі правочинів. В разі несплати встановленої ціни продавець набуває права на відмову від договору та відшкодування збитків у відповідності до п. 10 Договору та ст. 214 ЦК України. В день укладення договору відповідачі передали його предмет в іпотеку на забезпечення отриманого ними напередодні у зацікавленої особи кредиту, однак ні до визначеної Договором дати розстрочки, ні до дня розгляду справи відповідачі своїх зобов'язань перед позивачем [PERSON] не виконали і 106050 гривень не передали, чим порушили умови договору. Змінивши в судовому засіданні позовні вимоги, сторона позивача просила суд стягнути з відповідачів за договором купівлі-продажу несплачену суму в частинах по 69430 гривень з кожного, та стягнути з кожного з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі по 5302 грн. 50 коп. Ці вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачами зобов'язань по оплаті купленої речі в сумі 106050 грн., за прострочку якого ст. 625 ЦК України передбачено сплату відсотків та сплату суми боргу з урахуванням інфляції. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) суду пояснив, що правовідносини по спірному договору від 09.12.2005 р. є тісно пов'язаними та такими, що випливають з договору купівлі-продажу від 17.11.2004 р., предметом якого є той самий житловий будинок. Так, 17 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинковолодіння [ADDRESS]. Розрахунок за придбання будинковолодіння було здійснено за кошти, які надані [PERSON] Фактичним набувачем права власності на будинок [ADDRESS], придбаного згідно договору купівлі - продажу від 17 листопада 2004 року [PERSON] вважає себе. З 21.10.2005 року він перебуває в шлюбі з [PERSON] (донькою [PERSON]). В будинку за вищевказаною адресою він з дружиною проживає з часу укладення договору купівлі-продажу від 17 листопада 2004 року (придбаного на ім'я [PERSON]). Укладення договору купівлі-продажу від 17 листопада 2004 року на ім'я тестя було обумовлене тим, що станом на день укладення договору - 17.10.2004 р., [PERSON] перебувала в шлюбі з іншим чоловіком (що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]). Однак, [PERSON] з дружиною хотіли, щоб придбане майно було їх спільною власністю. Тому вони прийшли до згоди, що укладуть договір купівлі-продажу будинку, за яким покупцем виступить батько майбутньої дружини з подальшим переоформленням права власності на них, як подружжя. Підтвердженням того, що будинковолодіння придбано за належні [PERSON] кошти, є укладення ним 17 січня 2005 року кредитного договору № RОН0GК00000348 від 17/01/2005 р. по програмі «Житло в кредит», за яким РФ КБ "Приватбанк" надав йому позику в сумі 4000 доларів США. З метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору було укладено договір іпотеки. Іпотекодавцем виступив [PERSON], предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS]. Кредитні кошти були використані для розрахунку за придбане будинковолодіння. Як позичальник, [PERSON] виконав свої зобов'язання перед банком в повному обсязі, що підтверджується листом РФ КБ "Приватбанк" від 01.12.2005 р. № 5762. Той факт, що фактично будинковолодіння придбано за кошти [PERSON] та він є покупцем за договором купівлі-продажу від 17.11.2004 року підтверджується наступним: - Саме [PERSON] займався організацією придбання та укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння (в 2004 році йому запропонували придбати будинок [ADDRESS]. На той час він вже був знайомий з теперішньою дружиною і вони мали намір реєструвати шлюб). - Всі кошти, сплачені за будинковолодіння, були залучені мною шляхом укладення договорів позики: кредитного договору від 17.01.2005 р та позики у гр. [PERSON] згідно розписки від 16.11.2004 р. На підставі наведеного сторона зустрічного позивача просила: 1. Визнати удаваним правочином договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 9 грудня 2005 року. 2. Визнати договір купівлі-продажу будинковолодіння [ADDRESS], укладений 17.11.2004 р., посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] недійсним в частині визначення ПОКУПЦЯ. 3. Визнати покупцем за договором купівлі-продажу будинковолодіння [ADDRESS], укладеного 17.11.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] 4. Визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Зустрічний позивач [PERSON] також пояснив, що зробив помилку, коли дозволив оформити куплений ним будинок на майбутнього тестя, тому що мав отримати по службі квартиру, і до отримання квартири не міг реєструвати своє право власності на майно. Відповідачка за первинним та за зустрічним позовом від пояснень в судовому засіданні відмовилась та подала до суду письмові пояснення в порядку ст. 27 ЦПК України, в яких первинний позов визнала повністю, а зустрічний не визнала повністю. Суд встановив наступні обставини: 17 листопада 2004 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], продавцем якого була [PERSON], а покупцем - [PERSON]. Продаж здійснено за 51300 гривень (еквівалент 9500 доларів США на день продажу) (а.с. 25). 9 грудня 2005 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], продавцем якого був [PERSON], а покупцями - [PERSON] та [PERSON]. Продаж вчинено за 151500 гривень, 45450 грн. з яких покупці сплатили позивачу перед укладенням правочину, а решту - 106050 грн., з розстрочкою платежу, зобов'язались передати до 12 грудня 2005 року. (а.с. 6). 25 листопада 2004 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу між громадянами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29). 21 жовтня 2005 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]([PERSON] за першого шлюбу та [PERSON]- дошлюбне) . 17 січня 2005 року був укладений кредитний договір між РФ Приватбанк та [PERSON], за яким [PERSON] отримав на руки 4000 доларів США для купівлі житла за програмою „Житло у кредит” (а.с. 26-27). За повідомленням банку позичальник свої зобов'язання перед банком виконав (а.с. 28). 8 грудня 2005 року був укладений кредитний договір між АППБ „Аваль” та [PERSON], предметом якого є кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 21000 доларів США на строк у 240 місяців до 2025 року (а.с. 31). На забезпечення цього договору 9 грудня 2005 року був укладений договір іпотеки з банком, за яким [PERSON], за поручительством [PERSON], передав у іпотеку житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 16.11.2004 року 5000 доларів США (а.с. 70). За договором позики від 15 листопада 2004 року [PERSON] позичив у [PERSON] 50000 гривень (а.с. 71). Свідок [PERSON] (мати [PERSON]) показала що знає, що саме син купив будинок, а [PERSON] на момент укладення договору навіть не бачив будинку. Показала, що будинок був придбаний 17 листопада 2004 року за 9600 доларів США та оформлений на [PERSON] за домовленістю між ними. Гроші були сина [PERSON] - 4000 доларів він позичив в банку, а решту позичив у друзів. Свідок [PERSON] (позивач допитаний як свідок /батько [PERSON]/) суду показав, що влітку 2004 року його дочка познайомилась з [PERSON]. Суть його знайомства з [PERSON] - створення нової сім'ї. Пояснив, що при купівлі будинку частину грошей мав своїх, частину позичив. Відповідачі сплатили йому всього 46000 гривень. За даними речового доказу (аудіозапису розмови [PERSON], [PERSON], [PERSON] та адвоката [PERSON], який було зроблено [PERSON] 24 лютого 2007 року у м. Рівному /[PERSON] присутній в частині розмови/) судом встановлено наступні обставини, які були визнані сторонами: [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] та [PERSON] 7300 (семи тисяч трьохсот) доларів США. Сторони підтвердили, що після фактичного вселення подружжя [PERSON] вкладав в ремонт та на утримання будинку певні кошти (розмір не визначений). Вся розмова сторін в цілому підтверджує, що правовідносини сторін базуються не лише на обох договорах купівлі продажу. Так, сторонами підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] існували партнерські відносини і вівся спільний бізнес. Вказані особи неодноразово передавали один одному значні грошові суми без підтвердження таких передач розписками. Передача суми у 7300 доларів США хоча і визнана, однак сторонами заперечується цільове призначення цих коштів (кожен надає свою версію). При отриманні кредитів як [PERSON], так і [PERSON] мали спільні домовленості і спільні плани на ці кошти, які моли бути використані не за цільовим призначенням. У взаємовідносинах вказаних осіб не було фактів підтвердження передачі сум грошових коштів письмовими розписками. З всієї розмови є зрозумілим, що припинення відносин [PERSON] та [PERSON], які будувались на повній довірі, погіршились після загострення сімейних відносин подружжя [PERSON]. Суд встановив наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються: Між сторонами існують договірні правовідносини, які виникли з приводу купівлі будинковолодіння. Предметом спору є неповернення коштів покупцями продавцю за отримане майно. Однак, це майно було отримане подружжям [PERSON] від [PERSON] фактично на умовах договору безоплатного найму (проживали з дозволу власника), тому що до дня розгляду справи договір купівлі-продажу житлового будинку від 9 грудня 2005 року (що знаходиться [ADDRESS],), продавцем якого був [PERSON], а покупцями - [PERSON] та [PERSON], не був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів, а право власності подружжя на будинок не було зареєстроване у бюро технічної інвентаризації. Між сторонами умовами договору було досягнуто домовленості про те, що у відповідності до ст. 697 ЦК України право власності на предмет договору буде зберігатись за продавцем і будинковолодіння покупцям не передаватиметься до сплати його повної вартості, а покупцями, відповідно, не буде до цього часу здійснюватись реєстрація Договору у Державному реєстрі правочинів. Тому на момент розгляду справи власником будинку є [PERSON] За положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Жодна з сторін не представила суду належного доказу - письмової розписки про передачу коштів. За умови визнання сторонами факту неодноразової передачі значних грошових сум один одному суд позбавлений можливості задовольнити первинну позовну вимогу лише на підставі факту відсутності письмової розписки про сплату коштів за правочином, а відповідно і визнати зобов'язання невиконаним та простроченим. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, відносини сторін по правочину, що був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, регулюється правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. З пояснень сторін вбачається, що сторони не мали на меті укладати договір дарування, а подружжя мало на меті саме придбати за свої кошти житло. Сторонами підтверджено факти проведення ряду розрахунків між [PERSON] і Пасічником, однак не підтверджено жодною стороною наміру [PERSON] вкладати свої кошти до сімейного бюджету [PERSON] для придбання житла. З пояснень самого зустрічного позивача [PERSON] він свідомо укладав два договори купівлі-продажу будинку, тому що мав намір отримати службове житлове приміщення, а в подальшому оформити придбаний будинок у спільну сумісну власність подружжя. Насправді був вчинений сторонами договір купівлі-продажу, тому суд не може застосувати до відносин сторін правил договору дарування. Суд не може задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору від 17 листопада 2004 року в частині визначення покупця без визнання недійсним договору від 9 грудня 2005 року в частині визначення продавця (такої вимоги не заявлено, а суд не може вийти за межі позовних вимог). Позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на будинок не підлягає до задоволення у зв'язку з її необґрунтованістю та недоведеністю. Так, сторона не підтвердила показаннями свідка [PERSON](і не просила її допитати), хто в дійсності займався пошуком будинку, переддоговірними відносинами та перемовинами, хто передавав кошти і в якій сумі продавцю будинку [PERSON] Не було допитано і особи, у якої ніби-то позичив кошти на придбання будинку [PERSON] Гроші, отримані за програмою „Житло у кредит”, були отримані через кілька місяців після придбання будинку [PERSON] Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачка [PERSON] визнала первинний позов у частині стягнення з неї коштів. Тому підлягає частковому задоволенню первинний позов в частині стягнення простроченого платежу за договором з [PERSON] на користь [PERSON], збитку від несвоєчасного розрахунку та витрат на правову допомогу адвоката. Отже, на підставі наведеного та ст.ст. 235, 392, 526, 545 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 88 ЦПК України,

Outcome: partial