Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-29 00:00:00

позивач 5 жовтня 2007 року звернувся до суду за даним позовом, посилаючись на те, що його звільнено з посади керуючого філією „Відділення Промінвестбанку в м. Вишгороді Київської області” без законної підстави, передбаченої п. 1 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку з чим порушує питання про поновлення на роботі, разом із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в уточненому розмірі 13 711 грн. 24 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Доводили відсутність у діях позивача одноразового грубого порушення трудових обов'язків і підстав до його звільнення. Представник відповідача проти позову заперечував і стверджував, що трудовий договір розірвано з ініціативи власника в зв'язку з виявленням в роботі позивача низки систематичних порушень трудових обов'язків, кожне з яких є грубим і могло стати приводом до звільнення. Третя особа в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, наказом голови правління АКПІБ (Промінвестбанк) від 5 вересня 2007 року керуючого філією „Відділення Промінвестбанку в м. Вишгороді Київської області” [PERSON] за систематичне порушення правил кредитування та валютних операцій звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. При посиланні на згадану норму, яка передбачає звільнення керівника підприємства, установи, організації всіх форм власності (філії) за одноразове грубе порушення, в наказі у той же час підставами до звільнення визначено низку систематичних порушень обов'язків працівника, які можуть бути підставою до звільнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, такі обставини в роботі позивача на той час встановлено аудиторським звітом № 19-17/97 і складеної на його підставі директором департаменту внутрішнього аудиту доповідної записки від 4 вересня 2007 року. Серед виявлених порушень діяльності філії та її керівника йдеться про незадовільну претензійно-позовну роботу щодо стягнення заборгованості за кредитами, 55 порушень порядку кредитування, 56 порушень при перевірці 14 споживчих кредитів та 496 порушень валютного законодавства і внутрішніх вимог банку. Разом з тим, обставини на користь того, що кожне з цих порушень є грубим і має бути приводом до звільнення, в наказі не обґрунтовуються й у судовому засіданні також не доведено. При цьому, аналізуючи зміст наведених порушень, суд не може дійти висновку, що кожне з них є тим одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, про яке йдеться в п. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, слід зважити на зміст аудиторського висновку, яким хоча й установлено низку недоліків у роботі керуючого філію, однак у цілому внутрішній контроль діяльності визнано таким, що відповідає вимогам банку. Враховує суд і те, що звільнення [PERSON] з посиланням на систематичне порушення обов'язків відбулося без додержання процедури передбаченої п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто без попереднього застосування заходів дисциплінарного стягнення до працівника. До того ж вчинення позивачем систематичних порушень без поважних причин, як обов'язкової вимоги до звільнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, в наказі не обґрунтовується і з цими обставини звільнення позивача не пов'язано, а тому суд не може вважати його правильним. Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, органом який розглядає трудовий спір, який одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На цій підставі суд вважає, необхідним поновити [PERSON] на попередній роботі і стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому судом установлено, що в період звільнення позивач іншу роботу не виконував, в тому числі нижчеоплачувану, що вбачається з наказу ПП „Гафед” від 21 серпня 2007 року № 21/08-К, згідно якого [PERSON] звільнено з посади директора, яку він обіймав працюючи керівником філії. Згідно поданої довідки від 29 жовтня 2007 року № 04-198 середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, які передували звільненню, в порядку п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року склала (7810 грн. 40 коп. середня заробітна плата ділиться на 43 число відпрацьованих днів) 173 грн. 56 коп., а тому на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, в межах висунутих ним вимог у розмірі 13 711 грн. 24 коп. Що стосується розміру моральної шкоди, то в цьому випадку слід зважити на підстави і обставини, обґрунтовані позивачем у судовому засіданні, зокрема з огляду на перенесені ним страждання у зв'язку з втратою роботи, вимушені зміни в життєвих планах, викликаних втратою нормальних життєвих зв'язків, а також їх тривалість, на підставі чого відповідно до ст. 2371 КЗпП України суд визнає доведеним розмір відшкодування частково від заявленої суми. Таким чином судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а пред'явлений позов частковому задоволенню.

Outcome: partial