Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати договір купівлі-продажу будинку від 17 березня 1998 р., укладений між ним та відповідачем [PERSON], дійсним та визнати за ним право власності на жилий будинок з господарськими спорудами та забудовами, розташованими в [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору, який укладений між ним та відповідачем 17 березня 1998 р., він купив спірний будинок. Договір в нотаріальному порядку не посвідчували, як того вимагає закон, а оформили в Скадовській товарній біржі за реєстраційним № КЧ 008/98, після чого 17.03.1998 р. зареєстрували в Херсонському міжміському БТІ за реєстровим № 55. Позивач повністю сплатив відповідачеві обумовлену суму. Відповідач після отримання від позивача грошей передав йому будинок, в якому позивач на даний час проживає. З моменту укладення договору сторони по договору виконали всі його умови, позивач сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не взмозі розпорядитись своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд при наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідач передав позивачеві належний йому будинок, а позивач сплатив останньому обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалась нотаріально, а посвідчена в Скадовській товарній біржі. Позивач як власник будинку має намір розпорядитись ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст.224 ЦК України /в редакції 1960 р./ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов”язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов”язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст.47 ЦК України /в редакції 1960 р./, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору,але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житло передано відповідачем позивачеві, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідача до позивача за будинок немає. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспрювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч.2 ст.328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на будинок. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved