Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

У травні 2004 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про виділення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності та звільнення майна із під арешту. Ухвалою апеляційного суду м .Києва від 10.07.2007 року скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2004 року та постановлено ухвалу про відмову [PERSON] та [PERSON] у визнанні мирової угоди. При цьому апеляційна інстанція виходила з того, що предметом спору сторін, який вирішено шляхом укладення мирової угоди, є автомобіль, який знаходиться під забороною, а тому вирішення питання його поділу суперечить вимогам закону. А також порушує права [PERSON] Під час розгляду справи позивач подав додаткову позовну заяву, в якій просить визнати автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1.6, 1987 року випуску, тип кузову - сєдан, [NUMBER], державний номер [NUMBER], придбаного за біржовою угодою №128671 від 14.11.2000 р. за 2000 гривень, і зареєстрованого на [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] здійснити поділ зазначеного автомобіля та зарахувати 1000 гривень, сплачених [PERSON] 10.12.2004р. [PERSON] як компенсацію вартості його частки у праві спільної власності на цей автомобіль, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1.6, 1987 року випуску, тип кузову -сєдан, [NUMBER], державний номер [NUMBER], придбаного за біржовою угодою №128671 від 14.11.2000 р. за 2000 гривень, і зареєстрованого на [PERSON], посилаючись на те, що 14.11.2000р. за біржовою угодою №128671 від 14.11.2000р. за 2000 гривень [PERSON] був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1.6, 1987 року випуску, тип кузову - сєдан, [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В цей час [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Державна виконавча служба Печерського району міста Києва здійснює виконання рішення Печерського районного суду міста Києва у справі №2-527/02 від 31 січня 2002 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Виконання зазначеного рішення суду [PERSON] бажає здійснити за рахунок спільного майна подружжя - [PERSON] та [PERSON] тим самим оспорюючи права [PERSON] на автомобіль. Також зазначає, що автомобіль є неподільною річчю. 10.12.04р. [PERSON] виплатила [PERSON] 1000 гривень як компенсацію вартості його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на зазначений автомобіль (а.с. 62). Посилаючись на ст. 22 КпШС України, ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України просить суд задовольнити останні вказані позовні вимоги. Представник позивача позов підтримав та росить його задовольнити посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився. про день місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Представник третьої особи просить в задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Предметом позову є автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1.6, 1987 року випуску, тип кузову -сєдан, [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що вказаний автомобіль було придбано відповідачем по справі біржовою угодою №128671 від 14.11.2000 р. за 2000 гривень. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки спірний автомобіль було придбано під час шлюбу між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що на цей автомобіль розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню. Ставлячи питання про здійснення поділу зазначеного автомобіля та визнання права власності, позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог в цій частині на те, що вона виплатила відповідачеві 1000 грн. як компенсацію вартості його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль. Крім того, судом встановлено. що 10.12.2004 року відповідача в приміщенні Печерського районного суду м. Києва одержав від позивача 1000 грн. за мировою угодою по цій справі, як компенсацію його частки у спільні власності подружжя на спірний автомобіль (а.с. 62). Частиною 1 ст. 64 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Також судом встановлено, що ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2002 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, накладено арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA 1987 року випуску, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] та заборонено останньому провадити його відчуження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги щодо здійснення поділу зазначеного автомобіля та визнання права власності, не можуть бути задоволенні, оскільки відповідач вказаною ухвалою суду про забезпечення позову був обмежений в праві відчуження зазначеного автомобіля, а отже і не міг передавати свої права на цей автомобіль будькому. На підставі викладеного,

Outcome: partial