Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.12.2004 року відповідач скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч.1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, спричинивши їй середньої тяжкості тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 07.04.2005 року вона отримала ушкодження у виді відкритого перелому обох лодижок та заднього краю великої берцової кістки правого голеностопного суглобу. Відразу після дорожньо-транспортної пригоди вона потрапила на стаціонарне лікування до травматологічного відділення Новокаховської центральної міської лікарні, де витратила на лікування кошти в сумі 349.48 грн. Після виписки з лікарні, перебуваючи на амбулаторному лікуванні, знаходячись вдома, вона змусила найняти особу, яка допомагала робити перев'язки, готувати їжу, митися, оскільки самостійно пересуватися по квартирі не могла, родичів в м. Нова Каховка в неї немає. На послуги даної особи вона витратила 1800 грн., оскільки рана загоїлася лише через 6 місяців після того як її виписали з Новокаховської центральної міської лікарні. Із своєї пенсії вона платила по 300 грн. кожен місяць. Також злочином їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона є людиною похилого віку, безпосередньо після ДТП та в після операційний період відчувала нестерпний фізичний біль в нозі. До цього часу в неї болить нога, вночі вона позбавлена можливості нормально спати. До дорожньо-транспортної пригоди вона не зверталася з подібними питаннями до лікарів. На сьогоднішній день їй потрібна операція, бо в нозі залишилися сторонні предмети. В місті вона немає родичів, тому весь час змушена звертатися за допомогою сторонніх людей, які купують їй продукти харчування, а це принижує її гідність, вона не може виходити на повітря, бо обмежена в пересуванні. Просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2 149.48 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В судовому засіданні позивачка, представник зменшили позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування в сумі 349.48 грн., оскільки відповідач відшкодував їх добровільно, в іншій частині позов підтримали. Відповідач позову не визнав, пояснивши, що не згоден з позовними вимогами, оскільки позивачкою не надано доказів витрачення коштів в сумі 1800 грн. на сторонній догляд, заподіяння моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено наступне. Відповідно до постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 17.03.2006 року провадження по кримінальній справі відносно [PERSON]. закрито на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію». З постанови вбачається, що [PERSON] 16.12.2004 року близько 6.50 год. керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер» держномер [NUMBER], рухаючись по вул. Дзержинського в м. Нова Каховка в напрямку вул. Першотравневої, проявив злочинну необережність в порушення п. 12.3 ПДР України, який зобов'язує водія в разі виникнення безпеки для руху чи перешкоди, яку він об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, не вжив заходів до зниження швидкості та біля території поліклініки № 1 скоїв наїзд на пішохода [PERSON] в результаті чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Позивачкою витрачено гроші в сумі 349.48 грн. на придбання ліків, що підтверджується чеками аптечних кіосків. З виписного епікризу вбачається, що [PERSON] знаходилася на лікуванні в травматологічному відділенні Новокаховської ЦМЛ з 16.12.2004 року до 01.01.2005 року : «відкритий перелом лодижок правого голеностопного суставу зі зміщенням. Вивих правої голені. Забійна рана правого голеноступневого суглобу. 16.12.2004 року їй зроблено операцію, при виписці рекомендовано фіксація в гіпсовій пов'язці до 2,5 міс., перев'язки рани через 2 дні. З медичної картки вбачається, що останній раз позивачка оглянута лікарем 07.02.2008 року, їй вказано на необхідність операції по видаленню фіксаторів. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона проживає по-сусідству з позивачкою, після аварії [PERSON] не могла рухатися, постійно просила сусідів купити їй продукти харчування, постійно скаржилася на фізичний біль в нозі, неможливість спати вночі. До аварії [PERSON] сама себе обслуговувала, скарг на погіршення здоров'я не висловлювала. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона доглядала за позивачкою [PERSON] бо вона не могла пересуватися, допомагала їй по господарству, готувала їжу, прала одяг, протягом 6 місяців вона їздила до бабусі, вона їй заплатила 1800 грн. Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1202 ч.2 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). З матеріалів справи, кримінальної справи вбачається, що [PERSON] керуючи автомобілем на підставі доручення, виданого власником автомобіля заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження позивачці. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень позивачка змушена була лікуватися, їй було проведено операцію, тривалий час вона була обмежена в русі, бо знаходилася в гіпсі, за ней доглядала стороння людина, тобто вона була позбавлена повноцінного життя, змінився уклад її життя. До цього часу позивачка відчуває фізичний біль, потребує операції по видаленню фіксаторів, відчуває незручності під час руху. [PERSON] є особою похилого віку, до заподіяння тілесних ушкоджень могла самостійно себе обслуговувати, тяжкими захворюваннями не хворіла. Враховуючи вказані обставини, виходячи з тривалості моральних страждань позивачки понад 3 роки, віку позивачки, наявності на утриманні відповідача неповнолітньої дитини, необережність скоєного ним злочину, принципів розумності та справедливості, суд вважає обгрунтованою моральну шкоду в розмірі 4 500 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Позовна вимога про стягнення витрат на сторонній догляд в сумі 1 800 грн. задоволенню не підлягає, оскільки в справі відсутній висновок медичної експертизи про потребу позивачки в сторонньому догляді протягом 6 місяців, позивачка не погодилася на проведення судово-медичної експертизи, тому суд позбавлений можливості визначити вид стороннього догляду, потребу в ньому та тривалість надання догляду, на підставі чого визначити розмір витрат, які підлягають відшкодуванню. На підставі ст.23,1187,1195,1197,1202 ч.2 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 із змінами від 24.10.2003 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”,

Outcome: partial