Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про визнання за нею права власності на автомобіль «Mazda-3», державний номер [NUMBER]. Мотивуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що транспортний засіб, значною долею якого вона володіє, - є неподільним майном, спільне користування яким є неможливим, у зв'язку з чим вона має право вимагати припинення права власності на нього інших осіб за умови сплати відповідної компенсації за правилами, встановленими ст. 365 ЦК України. [PERSON] проти позову не заперечувала, спрямувала на адресу суду письмову заяву про згоду отримати грошову компенсацію замість частини автомобіля, яка їй належить. [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, виразивши незгоду з позицією позивачки та бажання щодо подальшого використання спірного транспортного засобу. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з позиції їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються базовим (загальним) законом у сфері приватноправових правовідносин - Цивільним кодексом України. Під час розгляду справи судом безпосередньо встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 листопада 1996 року позивачка та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 8). За час шлюбу подружжя набуло автомобіль «Mazda-3», 2004 року випуску, колір бежевий, державний номер [NUMBER], на підтвердження чого органами Державної автомобільної інспекції України було надане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 11) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 10). 26 липня 2007 року державний нотаріус Першої ялтинської державної нотаріальної контори Максимцева О.С. надала позивачці свідоцтво про право власності на &frac12; зазначеного автомобіля (а.с. 12). Суд вважає такі дії нотаріуса правомірними з огляду на правила ст. 60 СК України, зі змісту якої випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому, вважається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. Це у повному обсязі узгоджується з частиною 3 ст. 368 ЦК України. Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, визначаючи право власності позивачки на &frac12; частину автомобіля, нотаріус діяв у відповідності з частиною 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат», яка встановлює, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається державним нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя. Таким чином, спадкуванню після смерті [PERSON] підлягала тільки &frac12; частина транспортного засобу. Ст. 1217 ЦК України зазначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що спадкодавцем [PERSON] заповіт складений не був, на підставі чого право на спадкування за законом отримали спадкоємці першої черги, до якої у відповідності до ст. 1261 ЦК України увійшли: позивачка - жінка спадкодавця - [PERSON], неповнолітній син спадкодавця та позивачки - [PERSON], та відповідачі - син, донька та мати спадкодавця - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожний з яких успадкував по 1/10 частині автомобіля. Вартість спірного транспортного засобу сторони визначили за взаємною згодою. Ухвалюючи рішення у справі, суд взяв до уваги, що оскільки автомобіль не можна поділити без втрати для його цільового призначення, він відповідно до визначення, яке надане у частині 2 ст. 183 ЦК України, - є неподільною річчю. 11 жовтня 2007 року опікунська рада виконавчого комітету Ялтинської міської ради дозволила позивачці зареєструвати на своє ім'я 1/10 частину спадкового транспортного засобу (а.с. 19), яка належить її неповнолітньому сину [PERSON] Відповідачка [PERSON] виразила згоду на отримання грошової компенсації. Суд дійшов висновку, що право відповідачів [PERSON] та [PERSON] на автомобіль підлягає припиненню, оскільки їх частки є незначними та не можуть бути виділеними в натурі, транспортний засіб є річчю неподільною, а спільне володіння та користування ним є неможливим, оскільки спадкоємці проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. На думку суду, відповідачі не змогли довести можливість нанесення їм істотної шкоди у зв'язку з припиненням їх права власності на незначну частину автомобіля, з огляду на що суд дійшов доцільним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved