Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ “Агрофірма “Кочубій” про відшкодування упущеної вигоди, судових витрат та витрат на правову допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.12.2004 року йому належить земельна ділянка [NUMBER] площею 5,88 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Дана земельна ділянка незаконно використовувалась відповідачем і він був позбавлений права володіти, користуватись та розпоряджатись нею та отримувати відповідні доходи. Рішенням Новоархангельського районного суду від 12.04.2007 року його позов про витребування земельної ділянки з незаконного володіння був задоволений, але в добровільному порядку відповідач земельну ділянку не повернув. В примусовому порядку згідно акту відділом ДВС йому повернена була ділянка від боржника. Він мав намір у сезоні 2007 року засіяти ділянку ячменем для отримання прибутку в майбутньому, але внаслідок затримки із поверненням ділянки, яка була йому повернена лише в липні місяці та закінченням весняного посівного сезону, з вини відповідача він не зміг отримати прибуток. Просив суд стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 8232 грн, судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що після винесення рішення суду земельна ділянка позивачу не була повернена і тільки після звернення до відділу ДВС у примусовому порядку її повернули згідно акту вилучення. На запитання суду які дії та заходи ним були проведені для отримання доходу представником позивача було дано пояснення , що після повернення ділянки він восени 2007 року засіяв її пшеницею. Представник відповідача Мичка С.В. позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що позивачем не зазначено, які збитки йому були спричинені, не надав розрахунок витрат і нічим їх не обгрунтував. Спірна ділянка після збирання врожаю озимого ріпака була повернена позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Правовідносини сторін регулюються ст.ст. 90,126,152,156 Земельного кодексу України, ст. ст. 22,317,319,321,325,386 Цивільного кодексу України. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,88 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.12.2004 року (а.с.7). Згідно виконавчого листа та акту вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передачі їх стягувачу від 19.07.2007 року земельна ділянка [NUMBER] площею 5,88 га згідно рішення суду вилучена та передана [PERSON] (а.с.9,10). Згідно ст.90 Земельного кодексу України власники земельної ділянки мають право самостійно господарювати на землі. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно вимог ст.22 ЦК України упущена вигода- це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого, тобто на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати певні доходи, а також заходи, вжиті ним щодо їх одержання. Згідно роз'яснень п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” при самовільному зайняття ріллі на користь власника стягується вартість неодержаної сільськогосподарської продукції, яка обчислюється за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних із збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їх призначення. При визначенні розміру упущеної вигоди повинні бути враховані розумні витрати, які позивач повинен був понести для забезпечення посіву, а саме вартості насіння, обробітку землі, інших затрат. Позивачем, крім пояснень його представника, що восени 2007 року вони засіяли земельну ділянку пшеницею та наданого ним розрахунку упущеної вигоди, не доведено розмір тих доходів, яких він отримав би за звичайних обставин, не обгрунтований розмір упущеної вигоди із зазначенням всіх його складових, який наданий ним до позовної заяви. Довідкою, наданою відділом статистики у Новоархангельському районі зазначено, що ячмінь ТОВ “Агрофірма “Кочубій” у 2007 році не вирощувало, а зазначено лише, що середня врожайність у 2007 році по озимому ріпаку становить 11,8 цнт/га. Тобто, за таких обставин позивачем не доведено розмір тих доходів, яких він отримав би за звичайних обставин, ним надано лише письмовий розрахунок розміру упущеної вигоди і у суду немає підстав для задоволення даної позовної вимоги. Представником позивача у судовому засіданні не представлено оригіналу документу про сплату позивачем витрат на правову допомогу, до матеріалів справи долучено лише ксерокопію, що не може бути доказом по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed