Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

У травні 2007 року позивачка -[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту шлюбних відносин та встановлення права власності на &frac12; частку домоволодіння [ADDRESS], про визначення порядку користування земельною ділянкою та про розподіл домоволодіння в натурі. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що з травня 1997 року року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу, вони проживали спільно з відповідачем у його батьків [ADDRESS]. [INFO] у них з відповідачем народилася донька - [PERSON] та у листопаді 1998 року вони разом з відповідачем переїхали у будинок [ADDRESS], який для них знімав відповідач. Відповідач та вона працювали у ВАТ МК «Ім. Ілліча», отримували заробітну платню, мали спільний сімейний бюджет, утримували себе та дитину. На спільні кошти 10 липня 2002 року вони з відповідачем придбали за договором купівлі-продажу будинок [ADDRESS] на ім»я відповідача у який разом переїхали, робили у ньому поточний ремонт, придбали меблі та побутову техніку. 16.08.03 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Однак відносини між ними не склалися та 15.02.05 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У жовтні 2005 року вона забрала з будинку свої речі та речі дитини на власний розсуд. У судовому засіданні від позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою позивачка відмовилася. Просила встановити факт проживання з відповідачем у шлюбних відносинах з травня 1997 року, просила визнати домоволодіння [ADDRESS] їх спільною сумісною власністю, визнавши за нею право власності на &frac12; частку домоволодіння та стягнути з відповідача на її користь &frac12; частку вартості будинку виходячи з вартості домоволодіння визначеної у судової будівничо -технічної єкспертизи. У судовому засіданні відповідач - [PERSON] позовні вимоги позивачки не визнав та пояснив, що ніколи спільно однією сім'єю з позивачкою не проживав, вони дійсно з нею зустрічалися, у його батьків вони не проживали, своє батьківстко щодо дитини - [PERSON] [INFO] він визнав. Після народження дитини він за власні кошти знімав у родичів будинок [ADDRESS] куди вселилася позивачка з дитиною працював та утримував їх, іноді навідувався до дитини. Власних коштів у [PERSON] не було. У липні 2002 року його батьки вирішили придбати йому будинок, для чого його батько позичив гроші у сумі 3000 грн, взяв суду в сумі 2000 грн у кредитній компанії, оскільки він особисто придбати собі житло не мав можливості. Фактично спірний будинок був придбаний 10.07.02 р. за договором купівлі - продажу на його ім'я , він був зазначений покупцем але за кошти його батьків. Вони з позивачкою перебували у шлюбі з 16.08.03 року по 15.02.05 року. Після розірвання шлюбу він сплачує позивачці аліменти на утримання дитини, проживає у спірному домоволодінні разом зі своєї сім»єю, зробив у будинку ремонт після того як вони з позивачкою перестали проживати спільно. Вважає вартість &frac12; частки будинку визначеної відповідно до висновку будівничо - технічної експертизи занадто великою. Вважає, що позивачка не має право на частку спірного будинку, просив у позові відмовити. Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON] який є батьком відповідача пояснив, що його син зустрічався з позивачкою з 1997 року, у 1998 року у них народилася дитина, син своє батьківство щодо дитини визнав, деякий час вони спільно з позивачкою проживали у них вдома, потім син знімав будинок для позивачки та дитини по вул. Курако у їх родичів. Вони постійно сварилися, син постійно проживав разом зі своїми батьками, навідувався до дитини. Вони з дружиною та син допомогали позивачці матеріально, продуктами харчування, вони з дружиною визнавали позивачку дружиною сина. Син та позивачка працювали, але грошей не вистачало. Він вирішив купити сину будинок, позичив гроші у родичів в сумі 3000 грн, взяв суду к кредитній компанії в сумі 2000 грн та за договором купівлі - продажу придбав на ім'я сина будинок [ADDRESS] участі у купівлі будинку ні його син, ні позивачка не приймали. Пізніше він повернув борг та погасив кредит за власні кошти. Аналогічні пояснення у судовому засіданні булидані свідком - [PERSON]. Свідок - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що влітку 2002 року позичала гроші [PERSON] та [PERSON], які є її родичами в сумі 3000 грн для купівлі будинку. Борг [PERSON] їй повернули у повному обсязі. Свідок - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знайома зі сторонами, підтримували з ними дружні стосунки. Сторони зустрічалися з 1997 року, після народження дитини позивачка переїхала у будинок до батьків відповідача де вони спільно проживали. Члени сім'ї відповідача визнавали її дружиною їх сина, допомогали їм матеріально. Пізніше вони разом з дитиною проживали у будинку по вул. Курако. Обидва працювали, мали спільний сімейний бюджет, потім вирішили придбати будинок для чого позичали гроші. Потім купили та переїхали у будинок [ADDRESS], купили предмети побуту за власні кошти. Свідок - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживала по сусідству зі сторонами по вул. Курако в Іллічівському районі м. Маріуполя з 1998 року. Вони проживали у будинку спільно однією сім'єю разом з дитиною. [PERSON] водив дитину у дитячий садок, працював у огороді, [PERSON] працювала у той час реалізатором на ринку. Свідок - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 1998 року сторони проживали однією сім'єю разом з дитиною у батьків відповідача, у 2002 році він допомогав їм перевозити їх речі у будинок [ADDRESS] з будинку по вул. Курако де вони проживали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у липні 2002 року у її присутності [PERSON] позичав у [PERSON] гроші для покупки будинку про що склав розписку. Аналогічні пояснення у судовому засіданні були дани свідком - [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] фактично перебували у шлюбних відносинах з 1997 року, мають спільну дитину [PERSON] 1998 року народження ( л/с -9 ) батькіства щодо якої не заперечує відповідач у судовому засіданні. Пояснення відповідача [PERSON] про відсутність між ним та позивачкою фактичних шлюбних відносин у період з 1997 року спростовується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] виходячи з пояснень яких вбачається, що з 1998 року сторони проживали спільно за місцем проживання батьків відповідача, потім у будинку по вул. Курако, який знімав відповідач, а з літа 2002 року сторони проживали однією сім'єю з дитиною у будинку [ADDRESS], працювали мали спільний бюджет, що підтверджується також письмовими матеріалами справи - довідками з місця роботи сторін ( л/с -23-27,47 ). Той факт, що позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] знайшов також своє підтвердження у судовому засіданні виходячи з пояснень свідків - [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що визнавали позивачку дружиною їх сина, їх доньку своєю онукою, допомогали їм матеріально. Враховуючи наведені докази, суд вважає, що слід встановити факт перебування сторін - [PERSON]та [PERSON] у шлюбних відносинах з 1997 року також і на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку [ADDRESS] станом на 10.07.02 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.08.03 року по 15.02.05 року ( л/с - 7,9). Правовідносини строін регламентуються нормами СК України. Виходячи з вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю але не перебувають у шлюбі між собою , майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної влсності жінки та чоловіка які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення СК України регламентуючих право спільної сумісної власності подружжя. Оскільки між сторонами не було письмового договору, яким би було визначено право власності на спірне домоволодіння за однією зі сторін, суд вважає, що домоволодіння [ADDRESS] повинно належити сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними. Виходячи з письмових матеріалів справи, будинок [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2002 року ( л/с - 6 ). Таким чином, суд вважає, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власнітю сторін у рівних частках по &frac12; за кожним. Проаналізував досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що спірний будинок не може бути визнаний роздільною власністю сторін за тією підставою , що гроші на придбання будинку були подаровані [PERSON] його батьками - [PERSON] та [PERSON]. за наступними підставами. Відповідно до ст. 244 ЦК України 1963 р. договір дарування валютних цінностей на суму понад 50 крб. повинен бути нотаріально посвідчений. Виходячи зі змісту ст. 47 ЦК України 1963 року недодержання сторонами нотаріальної форми договору у випадках коли воно є обов”язковим, тягне за собою недійсність угоди дарування. Виходячи зі змісту пояснень які були надані у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]. при даруванні грошей своєму сину [PERSON] для покупки спірного будинку вони не додержалася нотаріального посвідчення угоди. Розписка надана суду про передачу та прийняття грошей [PERSON] від [PERSON] складена 02.07.02 р. ( л/с - 32 ), а також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про передачу грошей відповідно до вимог закону не можуть вважатися доказом укладання договору дарування грошей [PERSON] його батьками. Окрім того, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт того, що спірний будинок [ADDRESS] був придбаний [PERSON] саме за рахунок подарованих батьками коштів, інших доказів того, що на час укладання угоди купівлі - продажу будинку станом на 10.07.02 року сторони проживали окремо та будинок був придбаний за рахунок власних коштів [PERSON] відповідачем суду надано не було. Доводи наведені відповідачем [PERSON] під час судового засідання про те, що після розірвання шлюбу з позивачкою він за рахунок власних коштів зробив у будинку капітальний ремонт, значно покращив стан будинку, значно збільшив вартість будинку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки спростовуюсться висновком судовой будівничо-технічної експертизи від 07.02.08 року ( л/с -122-126 ) виходячи з якого станом на 2007 рік у порівнянні з 2002 роком (на момент придбання будинку) технічний стан домоволодіння погіршився - збільшився відсоток ізносу будинку. Під час дослідження експертом встановлено, що капітального ремонту у будинку проведено не було, побілені стіни та стеля, закледені віконні пройоми. Виходячи з висновку судовой будівничо - технічної експертизи розподілити спірне домоволодіння внатурі по &frac12; частці за кожною зі сторін неможливо. Виходячи з вимог ст 71 СК України, ст 364, 370 ЦК України співвласник має право на виділ внатурі частки з май на яке знаходиться у спільній власності. Якщо виділ внатурі частки зі спільного майна неможливий співласник який бажє виділу має право на отрмання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співласнику може бути надана лише за його згоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за позивачкою слід визнати право власності на &frac12; частку домоволодіння [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивачки за її вимогою вартість &frac12; частки домоволодіння в сумі 32 891 грн виходячи з вартості ідеальної &frac12; частки домоволодіння визначеної відповідно до висновку судової будівничо-технічної єкспертизи. Виходячи з вимог ст. 367 ЦК України у разі розподілу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється, тому при присужденні позивачці горошової компенсації за її частку у домоволодінні, право власності на домоволодіння [ADDRESS] слід визнати за відповідачем [PERSON] Оскільки позивачка при зверненні до суду понесла судові витрати по справі які складаються з витрат пов»язаних з проведенням судової будівничо-технічної експертизи в сумі 1800 грн та витрат, витрат пов'язаних з наданням правової допомоги в сумі 700 грн., іто в сумі 30 грн на підставі ст 82 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved