Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити посилаючись на те, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 01 грудня 1994 року по 23 липня 2007 року. В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належать їй, тому просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” заборгованість по заробітній платі у сумі 2758 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1593,27 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн., посилаючись на те, що відповідач довгий час не платив їй зарплату, тобто з грудня 2006 року і увесь цей час вона і її сім`я знаходилися у скрутному матеріальному становищі, приходилося постійно позичати гроші для того, щоб прогодувати свою сім`ю, та на ліки які були їй потрібні у зв`язку з тим, що вона серйозно хворіла та тривалий час перебувала у лікарні, вони повинні були відмовляти собі у самих необхідних речах, нормальні життєві зв`язки були порушені. Все це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя і це привело до моральних страждань. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в просила задовольнити їх у повному об'ємі. Представник відповідача Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, тільки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2758,14 грн., а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди не визнала, пославшись на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми, крім того пояснила, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок тривалого простою підприємства та відсутністю коштів на його рахунку. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Спору про розмір суми заборгованості, належної звільненому працівникові, між сторонами немає, тому відповідач, згідно ст. 116 КЗпПУ, зобов'язаний виплатити йому суму заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, сторони знаходилися у трудових відносинах з 01 грудня 1994 року по 23 липня 2007 року. У день звільнення підприємство не провело повного розрахунку із позивачем. Спору про суму заборгованості між сторонами не виникало. Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та тривалих простоїв підприємства є необґрунтованими, оскільки у даній категорії справ перебіг строку починається з дня фактичного розрахунку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Проте суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач не надала достатніх доказів, які б свідчили, що саме дії відповідача спричинили зазначене погіршення стану її здоров`я і не довела прямого причинного зв`язку загострення хвороби відносно якої вона зверталася ще в вересні 2006 року до Первомайської ЦРЛ і де перебувала на лікуванні, із діями відповідача. З відповідача також слід стягнути понесені витрати за надання правової допомоги, судовий збір в прибуток держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial