Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на самочинно збудовані прибудови до житлового будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить &frac12; частина житлового будинку, а саме дві кімнати, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де позивач проживає з родиною. У 1977році сім'я позивача прибудувала до зазначених двох кімнат кухню, коридор, ванну, вбиральню та зробила окремий вихід до своєї частини будинку (з окремим газо -, електро - та водопостачанням). В 90-х роках позивачем було зроблено ще прибудови до &frac12; частини належного їй житлового будинку, при цьому проектно-дозвільна документація не оформлювалася. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 06.12.2000р. № 82-2-00734 - &frac12; земельної ділянки по [ADDRESS]передано позивачу у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. [PERSON] як на підставу для задоволення її вимог посилалася на акт Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” Будівельна Лабораторія від 04.10.2006р. № 142/24. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали зазначені позовні вимоги з тих же підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Позивач та її представник не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, позивачу на праві власності належить &frac12; частина житлового будинку, а саме дві кімнати, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де позивач проживає з родиною. Відповідно ч.1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Однак, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього згідно ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 06.12.2000р. № 82-2-00734 - &frac12; земельної ділянки по [ADDRESS]передано позивачу у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Однак, дану земельну ділянку було надано позивачу для обслуговування конкретного житлового будинку та господарських споруд, які належать позивачу на праві власності та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину. В порушення ч.3 ст. 376 ЦК України, яка встановлює, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно - позивач не зверталася до уповноваженого на те органу з проханням надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Також позивачем або її представником у судовому засіданні не було надано доказів того, що самочинне будівництво здійснювалося позивачем у 1997р. та протягом 90-х років. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні ані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються також на підставі висновків експертів. Посилання позивача на акт Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” Будівельна Лабораторія від 04.10.2006р. № 142/24 як на висновок експерта та доказ того, що зведена прибудова придатна для подальшої експлуатації за призначенням, роботи проведено з дотриманням нормативних вимог не можуть братися судом до уваги так, як не є допустимим доказом. А саме, ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, акт Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” Будівельна Лабораторія від 04.10.2006р. № 142/24 не може розглядатися судом як висновок експерта та не доводить, що самочинне будівництво за адресою: [ADDRESS] проведено з дотриманням пожежних, будівельних, санітарних норм, і без обмеження інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed