overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

У грудні 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували у травні 1994 року, від спільного життя мають синів [PERSON] -[INFO] і [PERSON]- [INFO] та доньку [PERSON] -[INFO], які проживають з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні, через ненадання будь-якої допомоги матеріального забезпечення відповідачем по справі у добровільному порядку. Просила постановити рішення про стягнення щомісячних платежів на її користь на утримання дітей у розмірі 1\2 частини всіх видів заробітку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила постановити рішення про стягнення аліментів. При цьому пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не працює хоча має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має. Невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків ставить її та дітей у скрутне матеріальне положення, вона не працює, коштів на утримання дітей не вистачає . Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні письмові відомості. Про причини неявки не повідомив. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З наданих суду письмових доказів вбачається, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Є батьками [PERSON] - [INFO] і [PERSON]-[INFO] та [PERSON] - [INFO], відповідно даних свідоцтв про народження. Неповнолітні діти сторін по справі проживають з матір'ю, на утриманні якої знаходяться. Дослідженням доказів судом встановлено, що між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язків батьків про утримання дітей до досягнення ними повноліття. Суд приймає встановленою наявність фактів на обґрунтування вимог позивачки та вважає, що відповідачем порушенні її права на одержання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, за захистом яких вона звернулася до суду. Спір вирішено на підставі ст. 182-184 СК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд постановляє про стягнення судового збору на користь держави та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

21.11.2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві послалася на таке. З 21 серпня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] - [INFO]. Позивачка не працює, доглядає за дитиною і будь - якого доходу немає. Відповідач з сім»єю не проживає, допомоги позивачці не надає, а тому вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу у його відсутність в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 21.08.2004 року, від якого мають сина [PERSON]- [INFO]. Позивачка проживає разом з дитиною. Відповідач з сім»єю не проживає, допомоги дружині на її утримання не надає. В силу ст.. 84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти, присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що данні про майновий стан відповідача відсутні та він сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі &frac14; частини всіх видів заробітку, суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати 515 грн. і присуджує позивачці аліменти у розмірі 150 грн. щомісяця. Таким чином, суд вважає, що заява позивачки є обґрунтованою, але підлягає частковому задоволенню на підставі ст.. 84 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 79, 81 ЦПК України суд покладає на відповідача обов»язок по сплаті судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

04 грудня 2007 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту, вказуючи, що при посвідченні заповіту її матері [PERSON] в Орлицькій сільській раді було не вірно зазначено ім'я особи на користь якої зроблено заповідальне розпорядження - замість “[PERSON]” вказано “[PERSON]”. Заявник провила встановити факт належності розпорядження в заповіті їй, що саме їй [PERSON] [PERSON] заповідала своє майно. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала свої вимоги. Представник заінтересованої особи Орлицької сільської ради в судове засідання не з'явився та надав суду письмову заяву у якій не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши показання заявника, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані заявником докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено факт, що дійсно [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] та при складенні заповіту Орлицькою сільською радою було помилково не вірно записано її ім'я замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». Факт, що саме [PERSON] [PERSON] заповідала своє майно, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що в селі в побуті [PERSON] всі називали [PERSON], іншої дочки на ім'я [PERSON] у [PERSON] не було, а тому розпорядження в заповіті належить [PERSON]. Крім цього даний факт підтверджується довідкою виданою виконкомом Орлицької сільської ради 20.12.2007 року, з якої вбачається, що на території Орлицької сільської ради проживає та прописана [PERSON] - це та ж сама особа, що вказана в заповіті, посвідченому в Орлицькій сільській раді 25.04.1995 року за реєстром № 111 [PERSON] ( а.с. 5). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

29 листопада 2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Білицької селищної ради, у якій просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудований сарай літ «Н» розміром 9,29х4,15 м. вартістю 12428 грн., , що знаходиться в [ADDRESS], зазначивши в позовній заяві, що [INFO] помер його батько [PERSON], якому на час відкриття спадщини належав будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці, переданій йому в приватну власність Білицькою селищною радою. Позивач є спадкоємцем цього нерухомого майна та до нього перейшло право власності на зазначену земельну ділянку. Проте на цій земельній ділянці є і самочинне будівництво, а саме сарай-позначений на плані літерою «Н». Визнавати за власником земельної ділянки право власності на самочинно збудовану на ній нерухомість може лише суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Білицької селищної ради в судове засідання не з'явився та надав письмову заяву у якій позов визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки згідно довідки відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кобеляцької РДА самочинно збудований [PERSON] сарай літ «Н» розміром 9,29х4,15 м., що знаходиться в [ADDRESS] відповідає будівельним нормам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» ( а. с. 8) та знаходиться на земельній ділянці, власником якої є [PERSON], що є єдиним спадкоємцем [PERSON] відповідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 27 листопада 2007 року по реєстрах № 4727, 4729 ( а.с.5,6), а тому за ним слід визнати право власності й на самочинно збудований сарай.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

17 грудня 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в позовній заяві, що 03 липня 1985 року в Золотарівській сільській раді, Кобеляцького району зареєструвала шлюб з відповідачем, з яким проживала однією сім'єю до 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які проживають з матір'ю. Спільне проживання припинили з тієї причини, що відповідач допускав подружню зраду, а в даний час проживає з іншою жінкою. Позивач просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав, пояснивши, що спільне проживання із позивачкою припинив в 2005 році, та згоден на розірвання шлюбу, так як збереження сім'ї неможливе. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено обставини, що сторони припинили спільне проживання в 2005 році, миритися не бажають, а отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

07 грудня 2007 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду, в якому вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарчими побудовами та спорудами в [ADDRESS], на яке він є спадкоємцем за заповітом, посвідченим Дашківською сільською радою Кобеляцького району, Полтавської області 06 червня 2002 року по реєстру № 48. Отримати свідоцтво про право на спадщину в Кобеляцькій державній нотаріальній конторі він не має можливості в зв'язку з відсутністю первинної реєстрації права власності на дане домоволодіння та правовстановлюючого документу, а тому просить суд визнати за ним право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позивача. Представник відповідача - Орлицької сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій визнає позов. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалам справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON](а.с.6), після смерті якої залишилося спадкове майно у виді домоволодіння в [ADDRESS] (а. с. 5-7). Із матеріалів справи вбачається , що спадкоємцем за заповітом, посвідченим Дашківською сільською радою 06 червня 2002 року по реєстру № 48 ( а. с. 9) є [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до Кобеляцької державної нотаріальної контори ( а. с. 12). Оскільки позивач [PERSON] внаслідок відсутності первинної реєстрації права власності на спадкове домоволодіння та відсутності правовстановлюючого документу відносно нього не може оформити спадщину, то в порядку ст. ст. 328, 392, 1233 ЦК України за ним слід визнати право власності на це домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним вище позовом посилаючись на те, що згідно зі ст. 68 Житлового Кодексу України, п. 17 “Правил користування житловим приміщенням”, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р., наймач квартири і члени його сім'ї зобов'язані вносити плату за наймання житла щомісячно, не пізніше наступного місяця. Відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS] і зобов'язані своєчасно і в повному обсязі вносити квартирну плату, однак свої зобов'язання не виконують, внаслідок чого в період з 1 жовтня 1997 року станом на 31 жовтня 2007 року утворилася заборгованість в сумі 1323,10 грн., яку позивач просить стягнути примусово. У судовому засіданні представник позивача Аврамова О.В. позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка також представляла інтереси інших членів сім'ї, що в суд не з'явилися, позов визнала і пояснила, що поточної заборгованості в неї майже немає, просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 68 Житлового Кодексу України, п. 17 “Правил користування житловим приміщенням”, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р., наймач квартири і члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату. Згідно із ст. 257, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом установлено, що відповідачі мешкають в [ADDRESS] складом сім'ї 4 ос. (а.с. 7); згідно із наданим позивачем розрахунком їх заборгованість станом в період з 1 жовтня 1997 року станом на 31 жовтня 2007 року складає 1323,10 грн., а станом на 1 грудня 2004 року вона складала 878,12 грн. (а.с. 4-6). Таким чином, стягненню підлягає заборгованість у розмірі 444,98 грн. (1323,10-878,12=444,98), тобто за останні три роки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає можливим звільнити відповідачів від сплати судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним вище позовом посилаючись на те, що згідно із ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” власники квартир зобов'язані брати участь у спільних витратах, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї долі у майні квартири. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] і зобов'язана своєчасно і в повному обсязі оплачувати ці витрати, однак свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого в період з 1 липня 2005 року станом на 31 жовтня 2007 року утворилася заборгованість в сумі 939,95 грн., яку позивач просить стягнути примусово. У судовому засіданні представник позивача Аврамова О.В. позов підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнала і пояснила, що заборгованість утворилася внаслідок тяжкого матеріального стану, бо її чоловік загинув, а вона знаходиться у відпустці по догляду за неповнолітньою дитиною. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” власники квартир зобов'язані брати участь у спільних витратах, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї долі у майні квартири. Судом установлено, що відповідач є власником і мешкає в [ADDRESS] складом сім'ї 2 ос. (а.с. 5); згідно із наданим позивачем розрахунком її заборгованість в період з 1 липня 2005 року станом на 31 жовтня 2007 року складає 939,95 грн. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає можливим звільнити відповідача від сплати судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: згідно наказу № 6 від 13 вересня 2007 він був прийнятий на роботу до Первомайського ДП „Енергохімпром”, де і працює на теперішній час слюсарем. Відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 8861 грн. 14 коп. Позивач просить також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 100 грн. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечує. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивач [PERSON] працює згідно наказу № 6 від 13 вересня 2007 року в Первомайському ДП „Хімпром” слюсарем. За час роботи відповідач не виплатив заробітну плату в сумі 8861 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою (а.с.3), яку просить стягнути, а також витрати за надання юридичної допомоги в сумі 100 грн. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжуток часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В порядку ст. ст. 84,88 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: працює в Первомайському ДП „Хімпром” з 05.05.2005 року згідно наказу № 103. Проте, підприємство заборгувало їй заробітну плату в сумі 3419 грн. 05 коп., яку вона просить стягнути, а також витрати за надання юридичної допомоги в сумі 100 грн. Позивачка в судове засідання не прибула , проте надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві наполягала на стягненні з відповідача заборгованості по зарплаті в сумі 3008 грн. 52 коп. та 100 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача за довіреність Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позов у його зміненому варіанті визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Суд заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивачка [PERSON] працює в Первомайському ДП „Хімпром” з 05 травня 2005 року, що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці (копія а.с.4). Однак, підприємство заборгувало їй заробітну плату в сумі 3008 грн. 52 коп., яку вона просить стягнути, а також витрати за надання юридичної допомоги в сумі 100 грн. Оскільки представник відповідача проти зміненого позову не заперечує, а згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, суд вважає за необхідне задовольнити змінені позовні вимоги позивачки повністю і стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість у сумі 3008 грн. 52 коп. на користь позивачки. В порядку ст. ст. 84,88 ЦПК України стягненню на користь позивачки підлягають витрати на правову допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: згідно наказу № 104 з 1988 року він працював на Первомайському ДП „Хімпром”. Наказом № 318 від 17.09.2007 року був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За цей час відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 5738 грн. 06 коп. та інші компенсаційні виплати. Просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3036 грн. 75 коп. Позивач в судовому засіданні змінив свої позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5738 грн. 06 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2550 грн. 87 коп. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні проти зміненого позову не заперечує. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивач [PERSON] працював згідно наказу № 104 з 1988 року на Первомайському ДП „Хімпром”. Наказом № 318 від 17.09.2007 року був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За цей час відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 5738 грн. 06 коп., що підтверджується довідкою (а.с.5). Середній заробіток визначив у сумі 2550 грн. 87 коп. станом на 11.01.2008 року. Оскільки представник відповідача проти задоволення зміненого позову не заперечує, а згідно ст. 116 КЗпП України підприємство зобов'язано при звільненні працівника виплатити всі суми, що належать йому від нього. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З дня звільнення позивача по день ухвалення рішення позивач пропрацював би 63 дні, а середньоденний заробіток складає 40 грн. 49 коп., тому сума середнього заробітку складе 2550 грн. 87 коп., проти стягнення якої не заперечує представник відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: згідно наказу № 830 від 23 жовтня 1949 року він був прийнятий на роботу до Первомайського ДП „Хімпром”. Наказом № 517 від 25 вересня 2007 року був звільнений з підприємства на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. За цей час відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 8095 грн. 15 коп. та інші компенсаційні виплати Просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1837 грн. 68 коп. Позивач не прибув до судового засідання, проте надав заяву про розгляд даної справи без його участі. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні проти позову не заперечує. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивач [PERSON] працював згідно наказу № 830 від 23 жовтня 1949 року на Первомайському ДП „Хімпром”. Наказом № 517 від 25 вересня 2007 року був звільнений з підприємства на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. За цей час відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в сумі 8095 грн. 15 коп., що підтверджується довідкою (а.с.9). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначив у сумі 1837 грн. 68 коп. Оскільки представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, а згідно ст. 116 КЗпП України підприємство зобов'язано при звільненні працівника виплатити всі суми, що належать йому від нього. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8095 грн. 15 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачу належить до виплати сума середнього заробітку у розмірі 1837 грн. 68 коп., проти стягнення якої не заперечує представник відповідача.

Outcome: approved