Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-28 00:00:00

19 листопада 2007 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, який у подальшому уточнила. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що [INFO] померла її свекруха [PERSON], яка була власником житлового будинку [ADDRESS], в якому вона проживає. Свідоцтво про право власності на спадкове майно отримала онука спадкодавця [PERSON], тобто відповідач по справі. Вважає, що вона також має право на частку у спадщині, оскільки тривалий час до відкриття спадщини проживала із спадкодавцем однією сім'єю і опікувалася нею через її похилий вік та хворобу. Просить визнати її спадкоємцем у порядку спадкування за законом в черзі, в якій успадкувала відповідач, визнати частково недійним свідоцтво про право власності на спірний будинок, визнати право власності на &frac12; частку спірного житлового будинку та зобов'язати державного нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом і видати нові свідоцтва. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та третя особа заявлені позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, оскільки у судовому засіданні позивач не довела, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю та опікувалася нею, а тому вона не є спадкоємцем і її вимоги безпідставні. Заслухавши свідчення сторін, пояснення представників та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши обставини справи, і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачаться, що спірне домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку і літньої кухні, належало на праві приватної власності [PERSON]. Остання проживала у житловому будинку, а її син [PERSON] та його дружина [PERSON], тобто позивач по справі, у літній кухні (а. с. - 9-11). Чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] померла [INFO] (а. с. - 12, 46). 25.09.2007 р. Державною нотаріальною конторою Новоодеського району Миколаївської області видано свідоцтво про право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом (у порядку представлення) внучці спадкодавця [PERSON], тобто позивачу по справі, оскільки вона є донькою сина спадкодавця - [PERSON], який помер [INFO] (а. с. - 47, 48). За правилами ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що з 1973 року, тобто 34 роки, позивач зі своїм чоловіком [PERSON] проживала у літній кухні вказаного домоволодіння, а її свекруха [PERSON] у житловому будинку. Перебували у добрих стосунках. Вели спільне господарство, що виражалось у спільному готуванні їжі, здійснені ремонту будівель домоволодіння, оброблення земельної ділянки, сплати комунальних послуг. У домоволодінні є спільні лічильники для обліку споживання газу, що знаходиться у кухні і електроенергії, що розташований в житловому будинку, що також свідчить про ведення спільного господарства зі спадкодавцем і проживання однією сім'єю. Зазначена обставина підтверджується свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Крім того, зазначені свідки показали, що з 1973 р. по 1974 р. позивач зі своїм чоловіком проживали у одному будинку зі спадкодавцем, а добудувавши кухню на території цього домоволодіння, зокрема за кошти позивача, стали проживати у ній, що не заперечується сторонами. Зі змісту письмових заяв спадкодавця від 30.11.2006 р. і 06.12.2006 р. випливає, що остання за життя мала намір перевести літню кухню з нежитлової будівлі у нежитлову та надати її у власність позивачу (а. с. - 14, 15). Наведено свідчить, що позивач проживала однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому суд вбачає правові підстави щодо визнання її спадкоємцем за законом четвертої черги у розумінні ст. 1264 ЦК. В силу ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом з'ясовано, що спадкодавець була людиною похилого віку (79 років), мала велику вагу. Останні три роки життя хворіла, не могла самостійно рухатися, а тому потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала позивач по справі, доглядаючи спадкодавця. Тільки за місяць до смерті спадкодавця позивач була примусово відсторонена від догляду за нею відповідачем та її матір'ю, мотивуючи неохайним доглядом за нею, найнявши для цього сторонню особу. Частиною ч. 1 ст. 1267 ЦК визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, виходячи з принципу справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права на спадкування за законом в рівних часках разом з відповідачем і відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Суд вважає безпідставними заперечення відповідача і її представника та свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] проти вимог позивача, оскільки їх покази є суб'єктивними і дані на ґрунті неприязних стосунків. Між тим, свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт, що позивач добудовувала кухню, у якій проживає і доглядала до смерті спадкодавця доки не була відсторонена від цього. На підставі викладеного,

Outcome: approved