Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], просить суд стягнути із відповідача Державної акціонерної холдінгової компанії «Київський радіозавод» (ДАХК«Київський радіозавод») заборгованість по заробітній платі у сумі 100042 гривні 55 коп. збільшуючи суму кожного місяця по день фактичного розрахунку, стягнути витрати у сумі 10000 гривень, пов'язані із виконанням службових обов'язків і моральну шкоду в сумі 110042 гривні 55 коп. і зобов'язати відповідача внести запис у трудову книжку про її працю в компанії із 21 березня 2005 року по день фактичного розрахунку. Також просить суд рішення в частині стягнення заробітної плати виконати негайно. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги в повному обсязі пояснивши суду, що вона по домовленості із арбітражним керуючим санацією ДАХК«Київський радіозавод» виконувала роботи за дорученням по поверненню нерухомого майна відповідача зокрема - корпусів санаторію №7,13 , які розташовані за адресою: [ADDRESS] представляючи інтереси у різних установах, організаціях, в тому числі - органах правосуддя. На думку позивачки, вона добросовісно виконала доручену їй роботу, що підтверджується ухваленими на користь акціонерної компанії судовими рішеннями, на підставі яких відповідачу спірне нерухоме майно було повернуто. При цьому арбітражний керуючий обіцяв позивачці, що у випадку отримання цього майна, передасть їй у власність квартиру, в якій вона проживає, однак, свої обіцянки не виконав, у зв'язку із чим позивачка просить стягнути оплату наданих нею послуг і витрат на оформлення документів. Позивачка також зазначила, що під час рейдерських атак на корпус № 13, власником якого є акціонерна компанія, на неї був здійснений напад, в результаті чого вона отримала травму, яка потребує відповідного лікування, що, на її думку, є безумовною підставою для стягнення з акціонерної компанії моральної шкоди в порядку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день і час слухання справи був повідомлений завчасно - за правилами ст.ст.74,76 ЦПК України. Причин неявки у судове засідання не надано. За таких обставин, враховуючи, що позивачка не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 169 ч. 4, ст.ст.224-227 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, вислухавши позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. На підставі ч.1 ст.3 КЗп П України законодавство про працю регулює трудові відношення робітників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності. При цьому на підставі ч.2 ст.2 КЗпП України працівник реалізує своє право на труд шляхом укладення трудової угоди про працю на підприємстві. Зі змісту частини 1 ст. 21 КЗпП України вбачається, що трудовим договором являється угода між працівником та роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ст. 24 КЗпП України встановлює, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При цьому під час укладення трудового договору (незалежно від його форми) громадянин зобов'язаний подати роботодавцю паспорт або інший документ, що посвідчує особу, та трудову книжку. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням про зарахування працівника на роботу. З матеріалів справи та пояснень позивачки не вбачається існування між сторонами письмової трудової угоди або ухваленого відповідачем акту про зарахування її на роботу. Таким чином, між сторонами трудових правовідносин не виникло, що, на думку суду, позбавляє позивачку права вимагати стягнення заборгованості по заробітній платі та витрат пов'язаних із виконанням обов'язків. Доводи позивачки, що вона фактично виконувала завдання відповідачів по наданим їй дорученням, суд не може взяти до уваги при розгляді справи у порядку Кодексу законів України про працю. Трудова угода регулює сам процес праці між роботодавцем і робітником, а цивільно-правова угода заклечається з приводу результатів праці. Судом встановлено, що акціонерна компанія в особі арбітражного керуючого надавала позивачці доручення для скоєння окремих дій. Суд вважає, що правовідносини, які виникли у момент надання довіреності та здійснення на її виконання певних дій, регулюються главою 68 ЦК України, яка встановлює засади укладання та реалізації договору доручення. В частині вимог щодо внесення відповідного запису до трудової книжки, суд бере до уваги правила Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993р., зі змісту якої вбачається, що до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві. Оскільки трудових правовідносин між сторонами не виникло, позивачка не має права на внесення будь-яких записів до цього документу. Розглядаючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Статтею 237-1 КЗпП України, передбачене відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав роботодавцем, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка не змогла довести факт виникнення між сторонами спору трудових відносин. Вона не надала жодного доказу на підтвердження цього факту. Враховуючи зазначене, суд вважає, що доводи позивачки не кореспондуються з зібраними по справі доказами та не знаходять свого підтвердження, тому погодитися з вимогами позову та зробити висновок щодо його обґрунтованості не представляється можливим. Так як позивачка при поданні позивної заяви не сплатила судового збору і судових витрат на інформаційне забезпечення із позивачки на користь Держави слід стягнути судові витрати по справі у сумі 1117 гривень і витрати на інформаційне забезпечення у сумі 30 гривень На підставі викладеного,

Outcome: dismissed