Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-07 00:00:00

Позивачі - загальнополітична газета „Світлий шлях” Чорнобаївського району Черкаської області та [PERSON], головний редактор газети „Світлий шлях” звернулись до Чорнобаївського районного суду з позовною заявою до [PERSON], заступника голови Чорнобаївської селищної виборчної комісії, [PERSON] ,шеф-редактора інформаційно-рекламного тижневика Чорнобаївщини „Наше слово”, директора поліграфпідприємства та Чорнобаївського комунального поліграфічного підприємства, третя особа - інформаційно - рекламний тижневик „Наше слово” про захист честі, гідності, ділової репутації, іміджу працівників редакції і газети „Світлий шлях”, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданих збитків, ціна позову - 50 000 грн. В позовній заяві позивачі посилаються на те, що [INFO]року в інформаційно - рекламному тижневику „Наше слово” , шеф - редактором якого є [PERSON]., був надрукований лист заступника голови селищної виборчої комісії [PERSON] „Відгомін виборчої пори”. На думку позивачів, в даній публікації міститься наступна недостовірна інформація, яка підлягає спростуванню: - „Окрему подяку хочеться висловити головному редактору газети „Світлий шлях” [PERSON]., який всіх голів ТВК примушував в обов”язковому порядку друкуватись тільки в газеті „Світлий шлях” і ні в якому разі не в газеті „Наше слово”. В статті „Схаменіться, час спливає” підніс себе в ранг правоохоронних органів, вказуючи їм, що і як робити, кого перевіряти. На період виборчих перегонів газета „Світлий шлях” була нечитабельна, бо в ній друкувались передвиборчі програми кандидатів, які мало хто читав : - „Заяви головного редактора, що ми повинні друкуватись тільки в них, а колектив, який очолює [PERSON]- це не люди і вони не повинні одержувати заробітну плату. Вони що, не жителі селища? А ми говоримо про справедливість.”;-„ тягти кошти тільки для свого колективу не можна і неправильно.”;”А ще варто прочитати статтю „Піду додому і більше не прийду” [PERSON], де йдеться про негаразди на виборчих дільницях, про „черги”, про „штовханину”, про „штурм”.”;- „На мою думку головному редактору треба не займатись критиканством.”; - „ чому газета чи головний редактор бачить все в чорному читачам можу трішки пояснити. Так, Чорнобаївська селищна виборча комісія не дала газеті „Світлий шлях” всіх тих грошей, які хотів [PERSON]...” Мотивуючи тим, що вказана недостовірна інформація принижує честь і гідність [PERSON]., як головного редактора газети „Світлий шлях”, принижує ділову репутацію газети, як єдиного в районі друкованого загально - політичного видання, позивачі просили: 1.Зобов”язати шеф - редактора тижневика „Наше слово” [PERSON]. надрукувати спростування на оприлюднення [INFO]року матеріал „Відгомін виборчої пори „ на тому ж місці, тим же шрифтом, розміром, не меншим від публікації „Відгомін виборчої пори”, розповсюдивши „Наше слово” зі спростуванням тиражем не менше 2800 екземплярів( станом на 14.04.2006 року); 2.стягнути з відповідачів завдані моральні збитки в сумі 50000( п”ятдесят тисяч) грн., зокрема, газеті - 40000( сорок тисяч) грн., [PERSON]. - 10000( десять тисяч) грн. 3. Стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON]. та Чорнобаївського комунального поліграфпідприємства на користь газети „Світлий шлях” та [PERSON]. всі судові витрати по справі( судовий збір, збір на інформаційно - технічне забезпечення в місцевому суді та Апеляційному суді Черкаської області відповідно до квитанцій та їх копій) в сумі 8636 грн. 30 коп.; 4.З метою забезпечення відшкодувань накласти арешт на рахунки в банках, нерухоме майно, автотранспорт, заборонити поліграфпідприємству проводити розрахункові операції з клієнтами до погашення виплат позивачам відповідачами [PERSON], [PERSON] та поліграфічним підприємством; 5.Зобов”язати [PERSON]. та Чорнобаївське поліграфпідприємство припинити вихід у світ „Нашого слова”; 6. Заборонити займатись видавничо -журналістською діяльністю шеф-редактору „Нашого слова” , директору поліграфічного підприємства [PERSON]; 7.Стягнути з відповідачів на користь [PERSON] грн. за медикаменти під час лікування в неврологічному відділенні ЦРЛ; 8.Компенсувати [PERSON] грн. за порушення авторського права згідно з Законом України „Про авторське право і суміжні права”; 9.Сплатити за рахунок поліграфпідприємства редакції газети „Світлий шлях” 14064 грн. за перехоплені „Нашим словом” у „Світлого шляху” передвиборчі матеріали дільничих виборчих комісій; 10. Відшкодувати на користь [PERSON]. 1257 грн. 50 коп., що переплачені як державне мито на вимогу відповідачів та суду; 11.Стягнути з відповідачів по справі на користь газети „Світлий шлях” за зумовлений брудною публікацією в „Нашому слові” спад поштового тиражу загальнополітичного видання( втрачена вигода) 12273 грн.( 5082 грн. за травень - грудень 2007 року та 7191 грн. за травень - грудень 2006 року). В судовому засіданні представник позивача і позивач[PERSON]. підтримав позовні вимоги , просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив і пояснив, що написав статтю „Відгомін виборчої пори” власноручно, з особистих переконань, бажаючи підбити підсумки результатів виборів на посаду Чорнобаївського селищного голови та подякувати членам виборчих комісій, зусиллями яких проведено виборчу кампанію та в результаті волевиявлення громадян жителів смт. Чорнобай обрано селищного голову. Його публікація була зумовлена трьома негативними, на його думку статтями в газеті „Світлий шлях”, автором яких був[PERSON]., а саме „Схаменіться, час спливає”, „Піду додому і більше не прийду”, „Не судіть - і самі несудимі будете”, де позивач замість того, щоб підтримати членів виборчої комісії, які, не рахуючись зі своїм часом, провівши безсонні ночі за підрахунками голосів не отримали слів підтримки та подяки, змалював лише гіршу сторону в організації виборів. Відповідач та представник відповідача [PERSON]. позов не визнав, проти задоволення позову заперечив та пояснив що Чорнобаївське комунальне поліграфічне підприємство, опублікувавши в інформаційно - рекламному тижневику ”Наше слово ” не несе відповідальності за достовірність даного матеріалу, про що є відповідна примітка після статті. Опублікована стаття містить думку [PERSON], інші відповідачі не мали наміру образити працівників газети „Світлий шлях” , вважає, що спір повинен бути врегульований мирно. Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог, Чорнобаївської районної державної адміністрації начальник юридичного відділу райдержадміністрації Лисенко Л.І. щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду, вважає, що спірні питання, порушені в позовній заяві, мали бути вирішені мирним шляхом в позасудовому порядку. Ухвалою суду за згодою сторін зазначена в позовній заяві третя особа - інформаційно - рекламний тижневик „Наше слово” не залучена до участі в справі як третя особа, поскільки не є юридичною особою та не має відповідно до ст.28 ЦПК України цивільної процесуальної правоздатності. Інші треті особи, залучені судом в порядку, передбаченому ст.ст. 34,35 ЦПК України - Чорнобаївська районна рада та асоціація колективних сільськогосподарських товаровиробників - не виявили бажання про вступ у справу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Стаття „Відгомін виборчої пори” , надрукована в інформаційно - рекламному тижневику „Наше слово” [INFO]року містить твердження, які позивачі вважають такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію, внаслідок чого їм заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст. 28 Конституції України та ст. 270 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Зміст цивільно - правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона наділена правом вимагати за судом спростування відомостей. які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов”язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Зобов”язаними суб”єктами зазначених правовідносин є особи, які незалежно від наявності їхньої вини, поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію, або завдають шкоди інтересам особи, про яку відомості поширені. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” від 28 вересня 1990 року, відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що ганьблять позивача. На позивача покладений обов”язок довести в суді факт поширення відомостей, що порочать його честь, гідність чи ділову репутацію саме відповідачем, а той зобов”язаний довести, що ці відомості відповідають дійсності. Суд вважає , що позивачами не доведено факт поширення відомостей, що порочать їх честь, гідність чи ділову репутацію відповідачами в статті „Відгомін виборчої пори” та відповідно спричинення їм моральної шкоди в зв”язку з цією публікацією, також відсутні докази, які дали б можливість суду задоволити інші позовні вимоги. Для визначення норм законодавства, які мають регулювати відносини між сторонами по справі, суд виходить із змісту ст.9 Конституції України та ст. 4, 10 ЦК України , які передбачають застосування судом чинних міжнародних договорів, які є частиною національного законодавства України. 09 листопада 1995 року Україна підписала Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини, яка була ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року і вступила в силу 11 вересня 1997 року. Статтею 10 Конвенції передбачено свободу виявлення поглядів, що є однією з головних опор демократичного суспільства і є основоположною умовою, яка слугує його прогресу і самореалізації кожного індивіда. При дотриманні умов пункту 2 статті 10 вона застосовується не тільки до „інформації” чи „ідей”, які зустрічають сприятливий прийом чи розглядаються як необразливі чи нейтральні, але також і до тих, які ображають, шокують чи турбують. Того потребують плюралізм, терпимість чи відкритість, без яких немає демократичного суспільства. Тому суд виходить з того, що відповідач [PERSON]., висловлюючи в „Нашому слові” свої погляди відносно особи позивача [PERSON]., займаної ним посади та його діяльності, висловив свої погляди, дав оцінку тим фактам, що відбувалися під час виборчої кампанії 2006 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв”зку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім”ї чи її близьких родичів а також у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди”( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв”язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також учиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підриву до її діяльності. При винесенні рішення суд враховує думку Голови Черкаської обласної організації Національної спілки журналістів України, заслуженого журналіста України М.Ф.Крамара, ( т.1 а.с. 136), який вважає, що публікацію [PERSON]„Відгомін виборчої пори” треба лише вітати, поскільке критичне спрямування цієї статті має багатовекторний характер і підпорядковане пошуку істини і з”ясуванню допущених прорахунків і явних помилок. Зміст статті [PERSON]повністю відповідає вимогам статті 3 Закону України ”Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні”, в якій йдеться про неприпустимість зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації. Також судом врахована заява секретаріату Черкаської обласної організації Національної Спілки журналістів України, підписана головою обласної організації НСЖУ С.Томіленком( т. 2 а.с. 28).Секретаріат вважає некоректною поведінку керівництва газети „Наше слово”, яке у квітні 2006 року не утрималося від публікації виступу місцевого посадовця з образливим звинуваченнями на адресу іншої газети „Світлий шлях”. Водночас подача позову щодо відшкодування загалом 50000 грн. як компенсацію збитків лише поглиблює конфлікт та є реальною загрозою знищення газети „Наше слово”. У цій ситуації є прийнятним можливість викласти свою позицію редактору газети „Світлий шлях” на сторінках газети „Наше слово”, тому що журналістів має цікавити насамперед донесення об”єктивної інформації, а не матеріальне покарання колег. Суд вважає , що позивачами не доведено факт поширення відомостей, що порочать їх честь, гідність чи ділову репутацію відповідачами в статті „Відгомін виборчої пори” та відповідно спричинення їм моральної шкоди в зв”язку з цією публікацією, також відсутні докази, які дали б можливість суду задоволити інші позовні вимоги. Розрахунки, надані позивачем [PERSON]. про зниження тиражу газети після публікації в „Нашому слові” в 2006 році в порівнянні з 2005 роком, не доводять причинний зв”язок з діями відповідачів. Відсутні докази нанесення моральної шкоди позивачам. Крім того, суд вважає, що позивачем [PERSON]. не доведено наявність причинного зв”язку між його захворюванням, в зв”язку з чим він перебував на лікуванні в Чорнобаївській ЦРЛ з 20.05.2006 року по 09.06.2006 року, та неправомірними діями відповідачів. Тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов”язаної з придбанням медикаментів, на користь [PERSON]. задоволенню не підлягає. Таким чином, суд вважає за неможливе задоволити позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь матеріальної шкоди , підтверджень про яку позивач не надав, а також моральної, доказами якої позивач вважає лише свої пояснення , які не знайшли підтвердження іншими доказами в судовому засіданні. Таким чином суд не вбачає можливості задоволення жодної із позовних вимог позивачів. Судові витрати на користь позивачів відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed