Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

У березні 2005 року позивачі звернулись до суду із позовом до Маріупольської міської ради, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог посилались на наступні обставини. Приблизно у 2002 році без їх відому на близькій відстані від вікна кухні будівельники стали зводити прибудову майбутнього магазину на замовлення відповідачки [PERSON], яка пояснювала про наявність офіційного дозволу і, незважаючи на їх претензії, продовжувала зводити будівлю, здала її в експлуатацію без погодження з ними, а в подальшому отримала свідоцтво про право власності. Через зведену прибудову істотно порушуються їхні права, що полягає в тому, що будівля обмежила доступ природнього освітлення в квартиру, створила умови для влаштування під вікнами відхожого місця, призвела до плісняви і мхів на фундаменті внаслідок відсутності повітряних потоків. Незважаючи на їх претензії, [PERSON] на початку 2004 року прийняла заходи до відчуження спірної споруди. Внаслідок утворення прибудовою неможливих для нормального і спокійного життя і відпочинку умов їм спричинені моральні страждання, які кожний з позивачів оцінює в 7тис.грн. і просить стягнути з відповідачки. У зв"язку із зазначеними обставинами просили усунути перешкоди в користуванні своєю квартирою шляхом визнання будівництва зазначеної прибудови незаконною із анулюванням права власності [PERSON] на даний об"єкт нерухомості, її знесенням, а також стягненням судових витрат, понесених по справі. В ході судового вирішення справи позивачі уточнили і доповнили свої позовні вимоги і в остаточній редакції просили: усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], визнавши незаконним будівництво нежитлової прибудови, анулювання виданого на нього права власності [PERSON] і подальшого права власності [PERSON], зобов"язання власника знести дану споруду, стягнути судові витрати. А крім того, позивачі [PERSON] і [PERSON] підтримали свої позовні вимоги про відшкодування їм моральної шкоди по 7тис.грн. кожному, яку просили стягнути з відповідачки [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що восени 2001р. поряд із вікнами його квартири, власником якої він із дружиною і сином є, розпочались будівельні роботи по зведенню прибудови до жилого будинку. Керівнику будівництва він виразив заперечення проти забудови без погодження з ними. Відповідачка, як господарка спірного будівництва, запропонувала підписати документ-узгодження, він відмовився, оскільки, як вважав, будівля їм буде заважати в майбутньому і вони не бажають зведення такої. Після чого будівництво продовжувалось, він поїхав з міста в довгострокове відрядження у Запорізьку область. Проте, в ході судового розгляду змінив пояснення в частині проживання в спірній квартирі, і зазначав, що постійно з моменту вселення в кваритру [ADDRESS] фактично мешкає в цьому жилому приміщенні до сьогодення. Після зведення споруди з"ясувалось, що споруда закриває вид з вікон по правий бік на проспект, а стіни прибудови розташовані на відстані 50см від вікна, відсутній природній обдув, прохожими влаштований туалет, а непривабливість виду з вікна позбавляє його з родиною покупців на квартиру. Зазначав, що в період будівництва не звертався із запереченнями до міськради, районної адміністрації або інших органів, що надавали дозволи на будівництво, а звернувся тільки в 2003 році, коли будівля була введена в експлуатацію, і повторно влітку 2004 року, до Орджонікідзевської районної адміністрації. Моральну шкоду, оцінену ним в 7тис.грн., просить стягнути з відповідачки [PERSON], як такої, що всупереч запереченням його родини, звела спірну прибудову. Спричинену немайнову шкоду обгрунутував відсутністю потенційних покупців на їх квартиру через неестетичний вигляд з вікон. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в остаточній редакції і пояснення чоловіка [PERSON] і пояснила, що дійсно восени 2001 року приходила відповідачка і бажала мирно врегулювати питання будівництва магазина, проте вона з чоловіком виразили своє непогодження. Моральна шкода, що полягає в пригніченому і роздратованому стані від виду з вікон і позбавленні її можливості проводжати поглядом з вікон сина до зупинки, зниження вартості квартири для потенційних покупців внаслідок непривабливого виду з вікна, оцінена нею в 7тис.грн., яку просить стягнути з відповідачки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в уточненій редакції і приєднався до пояснень інших батьків, в ході судового розгляду відмовився від вимог в частині відшкодування моральної шкоди і в цій частині провадження за ухвалою суду закрито. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], заперечуючи проти пред"явлених вимог, пояснила, що у 2001 році отримала дозвіл на відвід земельної ділянки під будівництво магазину. З метою отримання узгодження з мешканцями прилежних квартир, син позивача [PERSON] з квартири [ADDRESS] підписав узгодження на її майбутню прибудову до жилого будинку, голова комітету самоорганізації населення затвердив підписи мешканців. Оформила право на оренду земельної ділянки, проектно-кошторисну документацію, погодження всіх компетентних органів і служб, у зв"язку з чим 17.04.2002р. об"єкт був прийнятий до експлуатації, видано свідоцтво про її право власності на зазначене нежиле приміщення. Будівництво тривало з листопада 2001р. по 17 квітня 2002р. і за цей час претензій з боку суміжних мешканців не надходило, а тільки після початку роботи магазина позивач [PERSON] став пред"являти претензії. В подальшому відчужувала цю нежилу будівлю знайомому [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що 24.11.2004р. придбав за договором дарування у [PERSON] спірну нежилу прибудову. Згодом, йому відведено земельну ділянку у встановленому законом порядку із узгодженням її розмірів, отримано погодження відповідних органів і служб, оформлено строкову оренду земельної ділянки, технічна документація не містить будь-яких застережень з приводу наявності будь-яких порушень. І до сьогодення, враховуючи систематичне відвідування контролюючих органів, зокрема з санітарно-епідеміологічного стану, і уборку прилеглої території найманою прибиральницею, дотримання правил добросусідства з його боку і правомірне набуття ним права власності на спірну споруду, вважає, що права позивачів не порушуються. В судовому засіданні представник Маріупольської міської ради Кравченко Т.О., що діє за довіреністю, заперечуючи проти позову, пояснила, що [PERSON] було узгоджено розміщення прибудови до жилого будинку на земельній ділянці, що надана відповідачці на умовах оренди, узгоджені межі землекористування, оформлена проектна документація, і отримано дозвіл на призведення будівельних робіт, при зведенні спірної будівлі були дотримані технічно-будівельні норми і вимоги закону, у зв"язку з чим на підставі отриманих дозволів компетентних органів завершений будівництвом об"єкт прийнятий в експлуатацію з подальшою видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У зв"язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. Свої пояснення виклала з посиланням на діюче законодавство. Представники залучених у якості третіх осіб ЖКП "Азовжитлокомплекс" і МКП Маріупольського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна 02.10.2001р. за реєстр. № 21710/Н (т. 1 а.с. 6). Позивачі зареєстровані в даному помешканні станом на момент виникнення спірних правовідносин, що відображено в особистому рахунку № 5704 на жиле приміщення, виданому ЖКП "Азовжитлокомплекс" ( т. 1 а.с. 10). Станом на 13.03.2006р. в цій квартирі зареєстровані і проживають всі позивачі, що вбачається з довідки житлової організації (т. 1а.с. 113). 08.02.2002р. за № 13к-3495 ПП [PERSON] видано дозвіл на підготовку проекту відводу земельної ділянки із земель Маріупольської міської ради загального користування площею 0,00425га для будівництва прибудови магазину до жилого будинку [ADDRESS], і розроблено технічне завдання № 222 від 11.10.2001р., затверджене Маріупольським управлінням земельних ресурсів, отримано узгодження органів санітарно-епідеміологічного контролю, Приазовської регіональної державної екологічної інспекції, управління державної пожежної охорони, громадського органу самоорганізації населення за місцем обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS], відділу торгівлі Маріупольської міської ради, головного управління архітектури і містобудування (т. 2 а.с. 115-120, 133, 138, 142-15). 19.11.2001р. за № 189 ПП [PERSON] видано дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт прибудови промтоварного магазину до жилого будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 50). Рішенням виконкому міськради від 16.05.2001р. № 183/13 приватному підприємцю [PERSON] надано із земель загального користування міської ради земельну ділянку площею 42,5кв.м. у тимчасове користування на умовах оренди строком на 5 років і дозвіл для будівництва прибудови промтоварного магазину до жилого будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 46, т. 2 а.с. 135). Згідно із актом від 22.01.2002р. встановлено та узгоджено на місцевості межі земельної ділянки площею 0,0042га для будівництва промтоварного магазину ПП [PERSON] [ADDRESS]. За змістом цього документу претензій з боку суміжних землекористувачів в особі міськради і АП "Азовжилсервіс" не заявлено (т. 1 а.с. 54, 56). Згідно із висновком № 18 від 15.02.2002р. Маріупольського міського управління земельних ресурсів запропоновано надати [PERSON] у оренду строком на 5 років дану земельну дялнку (т. 2 а.с. 154-158). [PERSON] придбала у оренду строком на 5 років (з16.05.2001р.) виділену в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку земельну ділянку площею 0,00425га з метою будівництва прибудови промтоварного магазину до житлового будинку, що вбачається з договору від 18 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько О.В. (т. 1 а.с. 55-57). Рішенням виконкому міськради від 17.04.2002р. № 174 затверджений акт державної технічної комісії від 10.04.2002р. про прийняття в експлуатацію заверешеної будівництвом прибудови магазину до жилого будинку [ADDRESS], як підстава для оформлення права власності на об"єкт (т. 1 а.с. 17-21, 45, 51. 60, т. 2 а.с. 139). На підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради і акту прийомки від 17.04.2002р. № 174 [PERSON] видано 03.06.2002р. свідоцтво № 224 про право власності на нежиле приміщення магазину до будинку [ADDRESS], що зареєстровано в Маріуполському БТІ 03.06.2002р. за реєстровим №469, власнику видано 03.06.2002р. технічний паспорт на об"єкт нерухомості (т. 1 а.с. 13-14, 28, 61-64, 91). Згідно із договором дарування, посвідченого 15.09.2004р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В. за реєстроваим № 2438, обдарований [PERSON] придбав у власність від дарувателя [PERSON] нежитлове приміщення (магазин), що знаходиться в будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 29, т. 2 а.с. 139). Право власності [PERSON] на вказаний об"єкт нерухомості зареєстровано в Маріупольському БТІ (т. 1а.с. 28). Новим власником прибудови [PERSON] оформлено нотаріально посвідчений 09.12.2005р. за реєстр. №4320 договір оренди земельної ділянки (№ 04.05.162.00417) площею 0,0056га на підставі висновку державної землевпорядної експертизи від 16.08.2005р., земельна ділянка передана орендареві в користування терміном на 3 роки до 27.10.2008р. (т. 2 а.с. 121-132). За змістом ст.ст. 13, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу із зобов"язанням утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині а також з забороною вчинення дій з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах та ін. Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушене право підлягає захистові в способи, передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із представленого узгодження на зведення прибудови до будинку з мешканцями прилежних квартир вбачається відсутність заперечень, в тому числі мешканця кв. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 44). В судовому засіданні позивачі не навели належних і допустимих доказів у ствердження, що підпис в зазначеному документі вчинено не мешканцем кв. [ADDRESS] [PERSON], як зазначала відповідачка [PERSON], а іншою особою. Тому суд не бере до уваги доводи позивачів в цій частині і вважає їх недоведеними. Допитаний в судовому засіданні [PERSON], пояснив, що працюючи на посаді начальника дільниці №4 ЖКП "Азовжитлокомплекс", за місцем обслуговування будинку [ADDRESS], 4.01.2001р. відповідачка [PERSON], до початку будівельних робіт, принесла узгодження щодо розташування прибудови з мешканцями прилеглих квартир, в тому числі і кв. [ADDRESS] і голови домового комітету будинку [PERSON]. Оглянувши проектно-технічну документацію, зробив висновок, що майбутня будівля не псувала архітектурного виду, внаслідок чого він підписав узгодження і поставив штамп житлової організації. Впродовж будівництва прибудови з зими 2001року по квітень 2002 року до нього, як начальника дільниці ЖКП, ніхто із мешканців прилеглих квартир з претензіями не звертався. Крім того, 03.01.2001р. рада громадського самоуправління мікрорайона "Жемчужний" не заперечувала проти виділу земельної ділянки для прибудови магазину взуття до жилого будинку [ADDRESS], що міститься в узгодженні органу самоорганізації населення від 03.01.2001р. (а.с. 142). За змістом висновку Маріупольського міського управління земельних ресурсів від 15.02.2002р. претензії суміжних землекористувачів не заявлені (т. 2 а.с. 154зв.). Як з"ясовано, позивачі, будучи свідками будівництва з початкових стадій, стали вживати дійових заходів з приводу відновлення своїх прав шляхом звернення до компетентних органів і суду тільки після введення закінченої будівницвом споруди в експлуатацію, видачі особі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що вбачається з листування позивачів з Орджонікідзевською районною адміністрацією і Маріупольською міською радою лише у квітні і грудні 2004р. (т. 1 а.с. 15, 16), що не узгоджується з положеннями ст. 13 ЦК України з приводу добросовісного користування своїми цивільними правами не на шкоду іншим особам. Встановлено, що станом на день узгодження - 04.01.2001р. - позивачі не були власниками кв. [ADDRESS], права власності на це майно вони набули внаслідок приватизації у жовтні 2001р. Отже, за наявності погодження житлової організації - комітету самоорганізації населення станом на січень 2001р., у суду немає підстав вважати, що має місце порушення прав позивачів як власників квартири [ADDRESS]. Крім того, позивачами в ході судового розгляду не наведено будь-яких доказів в сенсі ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження доводів щодо зведення прибудови магазину до жилого будинку [ADDRESS] з порушенням будівельно-технічних норм і правил, що полягає у розташуванні споруди на відстані менше 1м від їх квартири; з порушенням санітарних норм, що полягає у недостатності доступу світла до приміщення квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку; знаходження придомової території в брудному стані. І заперечення відповідача [PERSON] в частині утримання території, що примикає до будинку і прибудови, в належному санітарному стані, зважаючи на систематичні перевірки службою СЕС, позивачами не спростовані. Об"єктивно ж державною технічною комісією 10.04.2002р. внаслідок огляду закінченої будівництвом прибудови промтоварного магазину до житлового будинку [ADDRESS], встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами на проектування. Порушень вимог органів держархконтролю, державного санітарно-епідеміологічного та інших органів нагляду при будівництві не встановлено (т. 1 а.с. 45, 51). Зібрані по справі матеріали в своїй сукупності свідчать про дотримання порядку набуття [PERSON] і згодом [PERSON] права власності на спірну нежилу прибудову. Так, у встановленому законом порядку погоджено місце розташування земельної ділянки, наданої ПП [PERSON] для будівництва прибудови магазину до житлового будинку [ADDRESS], погоджено питання із радою громадської самоорганізації населення мікрорайону "Жемчужний", отримано погодження управління торгівлі Маріупольської міської ради на розробку проекту відводу земельної ділянки (т. 1 а.с. 59), встановлено межі землекористування в натурі (на місцевості) згідно з вимогами ст. 125 ЗК України (т. 1 а.с. 54), укладено договір оренди земельної ділянки із оформленням правовстановлюючого документу на загальну площу, розроблена і узгоджена у головному управлінні архітектури і містобудування міської ради проектно-кошторисна документація з видачею архітектурно-планувального завдання на замовлення приватного підприємця, отримано узгодження відповідних служб і організацій на провадження земляних робіт і тимчасового пошкодження благоустрою на території м. Маріуполя (а.с. 53), узгодження державної екологічної інспекції (т. 1 а.с. 58); надано дозвіл інспекції архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт із врахованням пропозиції Доноблінвестекспертизи щодо корегування робочого проекту прибудови промтоварного магазину, що містяться в попередньому комплексному експертному висновку від 26.10.2001р. № 138/1 (т. 1 а.с. 47-49); затверджено акти держкомісії з приймання в експлуатацію завершеної будівництвом будівлі. Отже, процедура отримання [PERSON] документів на будівництво спірного об"єкту містобудування вчинена у відповідності з вимогами ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" і положень земельного законодавства, із оформленням дозволу на виконання будівельних робіт з дотриманням вимог ст. 29 цього Закону. Посилання ж позивачів щодо порушення вимог законодавства при зведенні будівлі, що полягає у відсутності погодження з ними, як власниками прилежної до будівлі квартири, не є обгрунтованими, оскільки ст. 24 вищезгаданого Закону не передбачена у якості обов"язкового документу узгодження з володільцями (мешканцями) суміжних квартир. Зважаючи на викладені обставини щодо порядку оформлення відповідачкою [PERSON] правовстановлюючих документів на прибудову у відповідності з вимогами земельного законодавства і Закону України "Про планування і забудову територій", правомірного набуття нею в порядку ст. 331 ЦК України право власності на завершену будівництвом і прийняту в експлуатацію прибудову, не можна вважати спірний об"єкт самозабудовою в сенсі ст. 376 ЦК України. Тому обгрунтування позивачем своїх вимог ч. 4 наведеної норми матеріального закону, що передбачає знесення споруди особою, яка здійснила самочинне будівництво за вимогою власника (користувача) земельної ділянки, з юридичної точки зору є неспроможними. Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено перешкод з боку [PERSON] в користуванні позивачами власною квартирою. Підстав для визнання незаконним будівництва спірної нежитлової прибудови, зобов"язання власника [PERSON] знести цю будівлю немає у зв"язку з чим суд відмовляє в даній частині позовних вимог. Правових підстав для анулювання права власності [PERSON] на прибудову немає, тому суд відмовляє і в цій частині. В частині позовних вимог щодо незаконності набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну споруду суд доходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що спірне нерухоме майно [PERSON] набуто за правочином (договором дарування), що за станом на момент розгляду справи не визнаний недійсним, не є нікчемним, чи є розірваним між сторонами. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку оформлено відповідачем у встановленому законом порядку із погодженням відведення ділянки із СЕС м. Маріуполя від 22.03.2005р. № 58, державної екологічної інспекції Приазовської регіональної від 10.03.2005р. № 34/313, відділу (управління) містобудування і архітектури м. Маріуполя від 24.02.2005р. № 135, відділу управління земельних ресурсів м. Маріуполь від 28.03.2005р. № 197, відділу (управління) культури м. Маріуполь від 24.02.2005р. № 656 та ін. (т. 2 а.с. 123). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому суд доходить до висновку, що нерухоме майно набуто [PERSON] правомірно згідно із вимогами ст. 334 ЦК України із дотриманням вимог земельного законодавства, у зв"язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог про його зобов"язання знести спірне нежиле приміщення. Також відсутні і правові підстави для анулювання права власності [PERSON] на прибудову. Рішення Маріупольської міської ради і її виконавчого органу, постановлені в процесі оформлення документації відповідачами - приватними підприємцями на спірне нерухоме майно, станом на момент вирішення спору не скасовані у встановленому законодавством порядку. Підстав для припинення права власності [PERSON] і [PERSON], передбачених ст.ст. 346, 348 ЦК України, із врахуванням положень ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, що гарантують непорушність права власності, судовим розглядом не встановлено. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Полягає така шкода, за змістом ч. 2 наведеної норми, зокрема, у душевних стражданнях внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої членів сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 391 власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ч. 3 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім"ї чи близьких родичів. Дії відповідачів в даному випадку регламентувались законодавством, що регулює порядок оформлення документів з приводу планування і забудови територій і правовідносини з набуття права власності, які вчинені в межах, передбачених ст.ст. 12-13 ЦК України. В ході судового розгляду суд не вбачив з боку відповідачів дій, щоб мали бути розцінені як протиправні і свідчили про порушення немайнових прав позивачів [PERSON] і [PERSON], у зв"язку з чим суд відмовляє і в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у випадку відмови в задоволенні позову по суті основних заявлених вимог відсутні підстави для стягнення з відповідачів судових витрат, понесених позивачами при зверненні до суду з даним позовом. На підставі ст. 13, 15-16, 23, 328, 386, 391, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed