Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-27 00:00:00

12 листопада 2007 року позивач звернувся до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому та його матері,[PERSON], належить квартира [ADDRESS] У березні 2007 року [PERSON]. померла. Після її смерті відкрилася спадщина на &frac12; частку вказаної квартири. Позивач звернувся до нотаріуса, проте йому було відмовлено через те, що частка померлої на момент смерті не була виділена. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду з позовом про визначення частки померлої у спільній власності, визнання за позивачем права власності на &frac12; частку квартири у порядку спадкування за законом (а.с.а.с. 3 - 6). Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 373259. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності зі вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представники третіх осіб у судове засідання також не з'явилися, повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач доводиться сином[PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.01.1952 р. бюро ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська (актовий запис № 109) (а.с. 9). 05 березня 1999 року на підставі розпорядження № 2215 Придніпровської ГРЕС було видано свідоцтво про право власності на житло, за яким [PERSON]. та позивач набули право спільної власності на квартиру [ADDRESS](а.с.а.с. 7, 8). [INFO]року [PERSON]. померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії[NUMBER], виданого 14.03.2007 р. Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 299) (а.с. 10). 14 березня 2007 року позивач звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. (а.с. 39). 02 листопада 2007 року Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора своєю постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві відмовила, оскільки на момент смерті [PERSON]. не була визначена її частка у спільній квартирі (а.с. 11). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ураховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON]. залишився один спадкоємець її майна - позивач. У відповідності зі ст.ст. 1268, 1270 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач протягом шести місяців з дня смерті [PERSON]. звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, отже, у розумінні закону, прийняв спадщину. В силу п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спадкове майно також підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв це майно після смерті [PERSON]. та є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність співвласників на спірну квартиру, а тому ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників являлися рівними (по &frac12;). Таким чином, позовна вимога про визначення частки квартири, яка належала померлій, також підлягає задоволенню.

Outcome: approved