Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 13 лютого 2006 року між ним та відповідачем був укладений договір про спільну діяльність, згідно з умовами якого сторони домовилися про організацію спільної діяльності в сфері будівництва для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: будівництва нежитлових будівель загальною площею забудови (774,00+50,24+84,00+84,00+183,00) 1175,24м2 на земельній ділянки площею 5503,08м2 [ADDRESS]. Сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання майна, грошових коштів і зусиль і (або) шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю сторін (п.1.2. Договору). У відповідності з умовами Договору внеском відповідача у вказану діяльність повинно була стати земельна ділянка площею 5503,08м2 розташована [ADDRESS] і грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень (п.6.1. Договору), а внеском позивача - грошові кошти у розмірі 100000,00 гривень, а також інтелектуальний труд щодо організації і керівництво спільною діяльністю в цілому і будівництвом зокрема (п.6.2. Договору). При цьому, сторони досягли згоди про те, що результат спільної діяльності повинен бути розподілений наступним чином: 20% - доля Відповідача: 80% - доля Позивача. На виконання узятих на себе зобов'язань сторонами, 1 березня 2006 року був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки. В подальшому позивачем здійснена розробка проектно-кошторисної документація на будівництво і укладений договір підряду з ТОВ «Регіон-люкс» на будівництво. Підрядником було здійснено низку підготовчих робіт і розпочато будівництво. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов'язувався в термін до 13.03.2006 року перерахувати на розрахунковий рахунок позивача грошовий внесок у спільну діяльність у розмірі 10000,00 гривень. Однак відповідач свою частину втрат у спільні діяльності, яка за домовленістю сторін встановлена у розмірі 10000,00 гривень, не несе і в подальшому нести відмовляється. Просить суд розірвати договір про спільну діяльність який був укладений 13 лютого 2006 року між Приватним підприємством «Тотем-34» та [PERSON] та визнати за [PERSON], право власності на нежитлові будівлі, а саме на: - нежитлова будівля позначена по плану літерою "А-1" площею забудови 774,00кв.м: - нежитлова будівля позначена по плану літерою "Б-1" площею забудови 50,24кв.м; - нежитлова будівля позначена по плану літерою "В-1" площею забудови 84,00кв.м; - нежитлова будівля позначена по плану літерою "Г-1" площею забудови 84,00кв.м; - нежитлова будівля позначена по плану літерою "Д-1" площею забудови 183,00кв.м; - огорожа позначена по плану №1-2; - на земельній ділянки площею 5503,08м2; розташовані [ADDRESS]. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином про причину неявки суд не повідомив. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав: Судом встановлено, що 13 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про спільну діяльність, згідно з умовами якого сторони домовилися про організацію спільної діяльності в сфері будівництва для досягнення наступних господарських і комерційних цілей: будівництва нежитлових будівель загальною площею забудови (774,00+50,24+84,00+84,00+183,00) 1175,24м2 на земельній ділянки площею 5503,08м2 [ADDRESS]. Сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання майна, грошових коштів і зусиль і (або) шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю сторін (п.1.2. Договору). У відповідності з умовами Договору внеском відповідача у вказану діяльність повинно була стати земельна ділянка площею 5503,08м2 розташована [ADDRESS] і грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень (п.6.1. Договору), а внеском позивача - грошові кошти у розмірі 100000,00 гривень, а також інтелектуальний труд щодо організації і керівництва спільною діяльністю в цілому і будівництвом зокрема (п.6.2. Договору). На виконання узятих на себе зобов'язань сторонами, 1 березня 2006 року був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки. У відповідності зі ст.1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Згідно з п.3.1.2. Договору, відповідач зобов'язувався в термін до 13.03.2006 року перерахувати на розрахунковий рахунок Позивача грошовий внесок у спільну діяльність у розмірі 10000,00 гривень. Однак, в порушення вимог ст.1137 ЦК України і п.3.1.2. Договору Відповідач свою частину втрат у спільні діяльності, яка за домовленістю сторін встановлена у розмірі 10000,00 гривень, не вніс. Згідно з п.4 ст.1141 ЦК України договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників. Таким чином, враховуючи не виконання Відповідачем узятих на себе зобов'язань по Договору про спільну діяльність, суд вважає, що у відповідності зі ст. ст.651, 1141 ЦК України, договір повинен бути розірваний. У відповідності зі ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників, що зазначено у ст. 1139 ЦК України. Окрім того, в силу ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи той факт, що результатом спільної діяльності сторін по Договору стало нежитлові будівлі загальною площею (774,00+50,24+84,00+84,00+183,00) 1175,24м2 розташовані [ADDRESS], а також те, що на момент розірвання Договору внески у спільну діяльність здійснювалися лише з боку позивача, у відповідно до ст.ст.331, 1139 ЦК України, позивач є єдиним власником нежитлових будівель [ADDRESS]. Таким чином суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved