Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-22 00:00:00

03 жовтня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просив визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником зазначеного будинку, відповідач був зареєстрований у будинку після реєстрації шлюбу з дочкою позивача як член сім`ї, однак з 2002 року в будинку не проживає, його особистих речей у будинку немає немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно повідомлений в установленому законом порядку за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, та наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачеві на праві приватної власності згідно дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого 20.12.1983 року Бадерною Л.В., державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори. Право власності на будинок було зареєстроване за позивачем в КП ОМБТІ та РОН, що підтверджується витягом з Державного реєстру №1604187. (а.с.8, 9). Відповідач був зареєстрований у будинку 11.11.1998 року після реєстрації шлюбу з дочкою позивача, однак на протязі останніх п'яти років у будинку не проживає, забравши усі свої особисті речі та документи, вибув з будинку, фактично проживаючи за іншою адресою. Шлюб між відповідачем та дочкою позивача [PERSON] розірвано, про що Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції міста Одеси зроблено актовий запис №65 від 16.03.2005 року (а.с.11). Факт непроживання відповідача підтверджується відповідними поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація відповідача, котрий не проживає у будинку позивача, перешкоджає йому у здійсненні права власності у повному обсязі, позивач вимушенй нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, у відповідності зі ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” і підлягають задоволенню, оскільки вказане домоволодіння належить позивачці на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає в будинку понад один рік, тому втратив право користування зазначеним житлом. На підставі встановленого, відповідно до вимог ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11 грудня 2003 року

Outcome: approved