Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить договір оренди землі № 72 від 1 січня 2005 року між [PERSON], жителем[ADDRESS]та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерносервіс» с.Кононівка Драбівського району Черкаської області визнати недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, уточнили дату оспорюваного договору і просили суд визнати недійсним укладений договір оренди землі від 5 грудня 2005 року, пояснивши, що в 2003 році позивач дійсно уклала договір оренди земельної ділянки, який вважає чинним, проте в 2005 році договір оренди землі вона не укладала, в договорі відсутній її підпис. Позивач також просила стягнути з відповідача судові витрати за сплачене державне мито в розмірі 8 грн.50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн.50 коп. Представник відповідача заявлені вимоги не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні, пояснивши суду, що в оспорюваному договорі позивач дійсно не розписувалась, так як помилково підпис був вчинений іншою особою, проте за 2006 рік та 2007 рік позивач отримувала орендну плату і тому за умови прийняття виконання договору позивачем його слід вважати дійсним. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Зерносервіс» було оформлено письмовий договір оренди землі № 72 від 5 грудня 2005 року, згідно якого в оренду позивачу передається земельна ділянка площею 3,7235 га, яка належить [PERSON] терміном на 5 років починаючи із дня набрання чинності цим договором. Сторони по справі визнали, що вказаний договір позивачем не був підписаний, що є підставою для висновку, що договір укладений з порушенням вимог ч.1 ст.207 ЦК України. Відповідно абзацу 2 ч.1ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно п.2 ч.2 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст..206 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин факт виконання сторонами договору не є підставою для визнання його дійсним за умови невизнання його дійсності хоча б однією із сторін. При цьому суд вважає, що доводи відповідача щодо виконання оспорюваного договору є непереконливими з тих підстав, що між сторонами 30 травня 2003 року укладався договір оренди земельної ділянки № 41, згідно п.1.2. якого земельна ділянка надається в оренду строком на 4 роки 11 місяців, а п.2.1 якого встановлено розмір орендної плати. Суду не надано сторонами ніяких угод чи судових рішень про розірвання, припинення чи визнання недійсним вказаного договору від 30 травня 2003 року, тому правові підстави вважати його недійсним відсутні. Позивач не заперечує укладення даного договору та його дійсність, не заперечує і факту отримання орендної плати. За даних обставин, оскільки суду не надано доказів припинення чи недійсності договору 2003 року, підстав для застосування реституції відповідно до положень ст.ст.216,217 ЦК України, немає.

Outcome: approved