Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-25 00:00:00

У січні 2008 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати неукладеним договір позики від 22 березня 2006 року між ним та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що будучи обізнаним про його складне матеріальне становище відповідач запропонував йому укласти договір позики на суму, еквівалентну 3 600 дол. США. Відповідач погодився надати йому вказану суму після відповідного оформлення договору. 22 березня 2006 року державним нотаріусом посвідчено договір позики між сторонами даної справи на суму, еквівалентну 3 600 дол. США. Посилаючись на те, що незважаючи на нотаріальне оформлення правочину, відповідач так і не передав йому обумовлені договором грошові кошти, позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з викладених в ньому підстав та просив суд задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві направило суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність його представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог. Судом встановлено, що 22 березня 2006 року нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори посвідчено договір позики між сторонами даної справи, згідно з умовами якого позивач позичив у відповідача грошові суми строком до 20 травня 2006 року без нарахування відсотків. Умовами договору передбачено, що розмір позичених коштів є еквівалентним 3600 дол. США (а.с. 5). 28 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу направлено заяву відповідача з вимогою повернути вказану у договорі позики суму. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 1051 цього Кодексу позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Твердження позивача та його представника про те, що обумовлені договором позики грошові кошти фактично не були передані позивачу і тому згідно з правилом ч.2 ст.1046 ЦК України вказаний договір є неукладеним спростовуються змістом цього договору. Так, в п.1 договору позики від 22 березня 2006 року зазначено, що [PERSON] позичив у [PERSON] передбачену умовами зобов'язання грошову суму. Даний договір посвідчений нотаріально та підписаний позивачем. Посилання представника позивача на відсутність у відповідача документа, який додатково підтверджує факт передачі позивачу грошових коштів за договором, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Ч.2 ст. 1047 ЦК України вказує на можливість підтвердження укладання договору позики документом, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, в тому випадку, коли сторонами не додержано правило ч.1 даної статті про просту письмову форму договору. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір посвідчений нотаріально, законність процедури його нотаріального оформлення позивачем та його представником під сумнів не ставиться. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні не було надано доказів того, що зміст оспорюваного договору не відповідає фактичним обставинам справи і позивач не отримував обумовлених договором грошових коштів, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed