Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного між нею та відповідачем, , зазначивши, що в період дії договору довічного утримування [PERSON] став порушувати умови договору, а саме, не в повному обсязі утримував її, [PERSON], не забезпечував продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, ліками, а також не забезпечував її матеріально на зазначену в договорі суму 50 грн. щомісячно. Потім позивачка уточнила свої вимоги та просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений з відповідачем 02.10.2003 року, зазначивши наступні підстави. 02.10.2003 року до неї приїхав відповідач та запросив проїхати з ним до нотаріуса, щоб підписати договір на продажу кімнати в кв.[ADDRESS] ,так як оформляв це за передньою домовленістю із позивачкою. Незважаючи на хворий стан позивачки (високий тиск) та надання їй сусідками медичної допомоги , та заперечення у зв,язку із станом здоров.я проїхати з ним , став наполягати на проханні , заявивши, що це не потребує багато часу, тому що треба лише поставити свій підпис, а потім заявив, що в інакшому випадку він відмовиться від раніш даних зобов,язань по проведенню газу в будинок позивачки та придбання меблів і телевізора. Під таким психологічним тиском відповідачка була вимушена поїхати до нотаріуса, де в якомусь документі ,зміст якого їй не зачитували ,а сама вона його не роздивилася, так як була без окулярів, по вказівці відповідача поставила свій підпис. Навесні ,а саме приблизно в травні 2005 року відповідач повернув їй деякі документи, серед яких вона знайшла договір довічного утримання. Освідомивши його зміст за допомогою сусідів, зрозуміла, що відповідач ввів її в оману та під психологічним тиском примусив підписати договір, який не відповідав її волевиявленню, тому просила визнати його недійсним. В подальшому сторона позивача уточнила свої вимоги та просили визнати договір довічного утримання недійсним тільки на тій підставі , що на момент його укладення приватний нотаріус [PERSON] не мала право посвідчувати таки договори, поновивши строк звернення до суду . Підставою поновлення строку позивачка зазначила те, що дізналася про порушення своїх прав лише в травні 2005 року, коли їй був повернутий відповідачем договір довічного утримання та сусідками роз.яснений його зміст. Тому просила визнати цій договір недійсним та повернути сторони в первісний стан, який існував на момент укладення договору довічного утримання. Також зобов.язати відповідача оформити всі належні документи, за його кошти, на ім..я позивачки на 12\25 частин жилого будинку [ADDRESS] у її приватну власність. Представник позивачки повністю підтримав вимоги [PERSON], та просив позов задовольнити ,надавши пояснення, аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві та заявивши, що на момент укладення договору довічного утримання приватний нотаріус не мала права це робити, так як існував закон, забороняючий посвідчувати договори довічного утримання приватним нотаріусам. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнав повністю і пояснив, що [PERSON] добровільно , при нормальному для неї стані здоров.я 02.10.2003 року поїхала із ним до нотаріуса [PERSON] .При цьому у неї були окуляри. Там, після роз, яснення змісту та наслідків нотаріусом договору довічного утримання, позивачка підписала всі угоди , отримала копію договору довічного утримання, і лише в 2005 році , незважаючи на виконання всіх умов договору з його сторони, після підбурення сусідів вирішила розірвати договір довічного утримання, тому вважає всі вимоги про визнання договору недійсним безпідставними. Крім того , зазначивши, що аналогічні вимоги вже розглядалися судом та по ним прийнято рішення ,а також , що сплинув строк позовної давності, а приватний нотаріус мала право посвідчувати договори довічного утримання на підставі Указу Президента від 23.08.1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» , просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] повністю підтримав доводи [PERSON]. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та її представник із позовними вимогами не згодні. Нотаріус пояснила , що позивачка приїжджала до неї з [PERSON] для укладання договору довічного утримання .Їй роз.яснювалися умови договору та наслідки, після чого вона підписала договір та отримала його копію під розпис. Вважають , приватний нотаріус мала право посвідчувати договір довічного утримання між сторонами, що випливає з листа Міністерства юстиції України від 2.09.1998 року № 17-12\691 та Закону «Про нотаріат». Вислухавши сторони та свідків , дослідивши інші докази, що є в справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом з пояснень сторін та встановлених рішенням суду від 23.11.2006 року обставин справи з,ясовано , що [PERSON] 11.07.2002 року оформила довіреність на ім'я відповідача на право управління та розпорядження всім належним їй майном, у тому числі й на частину квартири [ADDRESS]. Після приватизації даної частини квартири, що належала позивачеві на праві власності, [PERSON] подарувала за договором дарування від 05.08.2003 року відповідачеві належні їй 39/100 частин квартири. Згодом 17.09.2003 року [PERSON] подарував дану частину квартири [PERSON], про що був укладений договір дарування. Одночасно з оформленням договору дарування , 02.10.2003 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір довічного утримання останньої, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]. Відповідно до даного договору позивач передала у власність відповідача 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS]. Дана частина житлового будинку належить [PERSON] на праві власності., що підтверджено технічним паспортом на житловий будинок від 08.01.1990 року. (а.с.12) Згідно витягу про реєстрацію прав власності на жилий будинок [ADDRESS] право власності на 12/25 його частин зареєстровано за [PERSON] з 08.10.2003 року. 24.03.2001 року [PERSON]було складено заповіт на ім'я [PERSON], що підтверджено його копією, яка є в матеріалах справи на все майно яке належить позивачці та підтверджує доводи останньої про те , що вона не мала наміру укладати договір довічного утримання із відповідачем. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до тих цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, а його положення застосовуються до прав і обов'язків, що продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сторона відповідача стверджувала, що позивачкою пропущений строк звернення із позовними вимогами до суду , тому на цій підставі просили відмовити у задоволенні позову. Але ці доводи суд вважає неспроможними , зважаючи на наступне. Так, позивачка звернулася до суду із вимогами про розірвання договору довічного утримання 12.06.2007 року. Остаточно уточнила вимоги 19.12.2007 року. У судовому засіданні її представник наполягав на тому, що про порушення своїх прав при укладанні договору довічного утримання [PERSON] дізналася лише в травні 2005 року, коли отримала від [PERSON] договір довічного утримання та їй був роз,яснений зміст цього документу сусідками . Договір довічного утримання, який просила визнати недійсним позивачка посвідчений нотаріусом 02.10.2003 року. Нотаріус в суді зазначала, що роз,яснювала [PERSON] зміст цього правочину, остання зрозуміла його ,так як підписала договір, однак ці пояснення суд вважає голослівними, так як вони спростовуються поясненнями позивачки і поясненнями свідків. Так, позивачка зазначала, що поїхала до нотаріуса хвора, без окулярів. Нотаріус їй роз.яснювала лише про оформлення договору на продажу кімнати в кв.[ADDRESS]. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в жовтні 2007 року позивачка знаходилася вдома у плохому стані здоров,я , - у неї був великий тиск , боліла голова. Тому їй намагалися допомогти сусідки. Коли прийшов [PERSON], то став налягати поїхати з ним до нотаріуса, так як вже чекала автомашина. Відповідачка відмовлялася їхати ,але після погроз [PERSON] про відмову в такому разі від виконання своїх обіцянок провести газ в будинок на купити їй речі, позивачка зібралася і незважаючи на застереження свідків, та поїхала з ним. [PERSON] позивачці повернув договір довічного утримання приблизно у травні 2005 року і тоді саме вони роз,яснили позивачці зміст договору довічного утримання . Ці докази стороною відповідача не спростовані . Та обставина, що позивачка розписалася у договорі про роз,яснення їй змісту та його наслідків, не може бути врахована судом як доказ освідомлення позивачкою договору , так як у справі є запис про виклик 02.10.2003 року швидкої медичної допомоги та скаргами позивачки на головний біль, біль у серці , шум у голові та інше. (а.с.263). Крім того, суд враховує , що на момент укладення договору довічного утримання, позивачка склала заповіт на свою частину будинку на ім'я [PERSON], що підтверджує її доводи про те, що вона не мала наміру укладати договір довічного утримання . Ці докази у сукупності спростовують доводи відповідача, приватного нотаріуса [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON]. Останні ,нібито спілкувалися з позивачкою 02.10.2003 року та бачили її у здоровому стані та з окулярами перед тим, як піти з [PERSON] до нотаріуса. При цьому суд враховує ті обставини, що свідки є добрими знайомими відповідача, плуталися при дачі пояснень, [PERSON] навіть не зміг назвати , де саме розташовувався офіс ,в якому чекала [PERSON] позивачка перед тим, як піти до нотаріуса. Згідно ч.5 ст.268 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оцінивши докази, суд вважає доказаним, що позивачка дізналася про порушення своїх прав відповідачем лише в травні 2005 році, а тому поважними причини пропуску пропущення неї позовної давності на звернення до суду із позовними вимогами про визнання договору довічного утримання недійсним , тому вони підлягають поновленню судом. Крім того, безпідставними суд вважає і доводи відповідача відносно того, що вимоги позивачки щодо визнання договору довічного утримання недійсним вже розглянуті судом, так як це не вбачається а ні з рішення Комунарського районного суду між цими ж сторонами від 23.11.2006 року, де розглянуті вимоги щодо розірвання договору довічного утримання, а ні з ухвали Апеляційного суду від 22.03.2007 року. Між тим, ст.426 ЦК України (в редакції 1963 р.) передбачено нотаріальне посвідчення договору довічного утримання. Пояснення позивача та приватного нотаріусу [PERSON] щодо надання останньої права посвідчувати договори довічного утримання на підставі указу Президента України від 23.08.1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» та листа Міністерства юстиції України від 2 вересня 1998 року № 17-12\691 , яким роз.яснено про вступ в дію указу Президента , та які не містять винятку щодо посвідчень договорів довічного утримання, суд вважає не заслуговуючими на увагу внаслідок наступного. Указ Президента України від 23.08.1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» прийнятий згідно розділу 15 «Перехідних положень» Конституції України ,згідно п.4 яких Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України і скріплені підписом Прем,єр-міністра України укази з економічний питань, не врегульованих законами., з одночасним поданням відповідного законопроекту до Верховної Ради України в порядку, встановленому ст.93 Конституції. Такий указ Президента ……. діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховою Радою України. Крім того, п.14 ст.92 Конституції України передбачено, що організація та діяльність нотаріату визначається виключно законами України. Згідно ст.36 п.5 Закону України «Про нотаріат» в редакції цього закону від 15.05.2003 року, яка чинна з 11.06.2003 року , приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені ст.34 цього Закону, за винятком посвідчення договорів довічного утримання. Тобто на час посвідчення договору довічного утримання між сторонами по справі приватний нотаріус [PERSON] діяла поза межами наданих їй законом прав, посвідчивши договір довічного утримання від 02.10.2003 року між [PERSON]та [PERSON] Ст. 48 ЦК України (1963 року) передбачено , що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. При недійсній угоді кожна з сторін зобов,язана повернути другій стороні все одержане за угодою. Тому суд приходить до висновку про обґрунтування позовних вимог позивачки та визнання договору довічного утримання між нею та [PERSON],- недійсним з моменту її укладення на підставі ст.59 ЦК України (1963 року), як укладеного в порушення закону . Внаслідок цього [PERSON] зобов, язаний повернути позивачці у власність 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS], а сам має право на стягнення майна або грошової суми його вартості, переданого позивачці у виконання умов договору довічного утримання . У задоволенні решти позову , що стосується вимог про зобов.язання відповідача оформити всі належні документи на частину будинку у власність позивачки за його кошти , вони не підлягають задоволенню за безпідставністю так як не відповідають вимогам Закону, бо законодавством не передбачені. Так як суд частково задовольняє вимоги позивачки , на її користь підлягають стягненню судові витрати з відповідача, понесені на сплату держмита -8,50 грв .,та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 7,50 грв., а всього 16 грв.(а.с.15)

Outcome: partial