Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинну будівлю. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 січня 1988 року рішенням Жданівської міської ради народних депутатів йому була виділена земельна ділянка [ADDRESS]. 23 лютого 1988 року між ним та відділом комунального господарства був укладений типовий договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві приватної власності. 31 березня 1988 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю був виданий дозвіл № 44 на проведення будівельних робіт, у якому строк закінчення робіт був зазначений - лютий 1991 року. Але в зв'язку з фінансовими труднощами, всі роботи по будівництву були закінчені лише у 2007 році. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що самовільне будівництво не зачіпає нічиїх прав. Просив визнати за ним право власності на: жилий будинок літ. А-2, веранду літ. а-1, тамбур літ. а1-1, підвал літ. А/п, розташовані [ADDRESS]. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, Жоголева В.В., діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з явилась, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглядати у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечує у зв'язку з наявністю порушень вимог п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 по площі та висоті жилого будинку літ. А-2. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була надана земельна ділянка площею 570,0 кв. м [ADDRESS] для індивідуального будівництва на підставі п. 1 рішення виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів № 24 від 20 січня 1988 року та типового договору від 03 лютого 1988 року. Як вбачається з дозволу № 44 від 31 березня 1988 року, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Жданова [PERSON] було дозволено будівництво індивідуального жилого будинку на земельній ділянці [ADDRESS]. При обстеженні домоволодіння [ADDRESS] техніком Маріупольського БТІ було виявлено факт самовільного будівництва жилого будинку літ. А-2, веранди літ. а-1, тамбуру літ. а1-1, підвалу літ. А/п,, що підтверджується технічним паспортом. За висновком будівельно-технічної експертизи № 1647 від 20 грудня 2007 року, при будівництві жилого будинку А-2, підвалу А/п, огороджень 1, 2, 3, замощень І та ІІ, веранди а-1, тамбуру . а1-1, розташованих [ADDRESS] не порушені санітарно-гігієнічні вимоги та умови пожежної небезпеки. Вимоги нормативних документів до розміщення будівель на земельній ділянці виконуються. Площа жилої кімнати 1-11 (7,8 кв. м) жилого будинку А-2 не задовольняє вимоги п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005, згідно яких площі спальні на одну особу, робочої кімнати або кімнати повинна бути не менше 10 кв. м. Висота приміщень першого поверху жилого будинку А-2 не задовольняє вимогам п. 2.9. ДБН В.2.2-15-2005, згідно яких вона повинна бути не менше 2,5 м. Враховуючи відсутність інших порушень будівельних норм, експлуатація жилого будинку А-2, розташованого [ADDRESS] допускається. Жилий будинок А-2, підвал А/п, огородження 1, 2,3, замощення І та ІІ, веранда а-1, тамбур а1-1, розташовані [ADDRESS] в місті Маріуполі, їх несучі та огороджуючі конструкції знаходяться у задовільному технічному стані та можуть експлуатуватись у подальшому. Технічний стан будівельних конструкцій жилого будинку А-2, підвалу А/п, огородження 1, 2,3, замощення І та ІІ, веранди а-1, тамбуру а1-1, забезпечує їх безпечну та надійну експлуатацію. Згідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З урахуванням наведеного суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинну будівлю. На підставі ст. 376 ч. 3, 5 ЦК України та

Outcome: approved