Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.11.2007 р. звернувся до суду із вимогами до відповідача, які в судовому засіданні скорегував і остаточно просив поновити його на роботі в ТОВ “Комерсант-Україна” на посаді директора інформаційного центру, з якої його було звільнено 10.10.2007 р., стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 1000000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ “Комерсант-Україна” Войтов О.А. позов [PERSON] не визнав і пояснив, що позивач працював у товаристві, обіймав посаду директора інформаційного центру, 28.08.2006 р. йому була надана відпустка з 10 по 23.09.2006 р., проте [PERSON] не вийшов на роботу 1.09.2006 р. та по день звернення до суду на підприємстві не з'являвся, тільки 7.09.2007 р. направив листки непрацездатності з 1 до 11.09.2006 р. та з 30.09. до 4.10.2006 р.; 17.09.2007 р. позивачу була направлена вимога щодо надання письмових пояснень причин відсутності, оскільки[PERSON]був відсутній на робочому місці без поважних причин з 5.10.2006 р. до 9.10.2007 р., тому його було звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Судом встановлено, що наказом ТОВ “Комерсант-Україна” №010605 КП-15 від 1.06.2007 р. [PERSON] з 1.06.2005 р. було зараховано на посаду директора інформаційного центру, підстава: заява [PERSON] Наказом ТОВ “Комерсант-Україна” №101007 КУ-1 від 10.10.2007 р. [PERSON] було звільнено з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин з 5.10.2006 р. до 9.10.2007 р., підстава: акт, табелі обліку робочого часу. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені факти правовідносини. Встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва протягом листопада 2006 р. - листопада 2007 р. знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ “Комерсант-Україна” про стягнення середнього заробітку, за зустрічним позовом ТОВ “Комерсант-Україна” до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] пред'явив в суді позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вересня 2006 р. по 10.10.2007 р., виходячи з середнього заробітку в розмірі 10513 грн. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що працював у відповідача за трудовим договором на посаді директора інформаційного центру з 1.06.2005 р. Після виходу з відпустки у вересні 2006 р. його робоче місце було зайняте іншою особою, при цьому відповідач розповсюдив про нього неправдиву та образливу інформацію, що завдало йому моральних страждань та стало причиною хвороби. Наказу про звільнення він не бачив, трудову книжку йому не видали. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 6.11.2007 р., що набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, на його користь стягнуто з ТОВ “Комерсант-Україна” заборгованість по заробітній платі в розмірі 3616,20 грн. При винесенні рішення суд вважав встановленим, що [PERSON] з 1.06.2005 р. працював директором інформаційного центру ТОВ “Комерсант-Україна”. З ним було укладено трудовий договір на невизначений строк. Згідно наказу від 28.08.2006 р. йому була надана відпустка з 10 до 23.09.2006 р. Згідно листка непрацездатності [PERSON] знаходився на лікарняному з 30.09. по 5.10.2006 р., після чого на роботу більше не виходив; звільнений з роботи 10.10.2007 р. З вересня 2006 р. позивач працює в ЗАТ “Видавництво “Економічні відомості” на посаді заступника головного редактора за сумісництвом. З вересня 2006 р. по 10.10.2007 р. [PERSON] не працював, будь-яку роботу, визначену трудовим договором, не виконував. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Кодексом Законів про працю України. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Судом не встановлено порушення чинного законодавства та прав [PERSON] при звільненні з роботи, оскільки з 5.10.2006 р. до 9.10.2007 р. він був відсутній на роботі без поважних причин, та рішення про звільнення позивача адміністрацією товариства було прийняте із врахуванням вимог ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в поясненнях позивача, [PERSON] підтвердив, що з вересня 2006 р. не працював у товаристві, будь-яку роботу, визначену трудовим договором, не виконував, дійсно працює в ЗАТ “Видавництво “Економічні відомості”, при цьому доказів про недопуск до роботи чи відсторонення від роботи в судовому засіданні позивачем не надано. Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, оплати часу вимушеного прогулу необґрунтованими, в судовому засіданні не доведеними. Судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди будь-якими діями відповідача, тому в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування 1000000 грн. моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed