Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення іпотеки на квартиру. Свій позов мотивує тим, що 21 жовтня 2005 року позичив відповідачу 187200,00 гривень для придбання квартири [ADDRESS]. За умовами договору позики, позичальник зобов'язувався передати для забезпечення виконання договору позики в іпотеку позикодавцю квартиру. Однак, оскільки відповідач не передав квартиру в іпотеку, позивач просить на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», встановити іпотеку судовим рішенням. 18 січня 2008 року представник позивача збільшив позовні вимоги, просить встановити іпотеку на квартиру [ADDRESS], розірвати договір позики, укладений 21 жовтня 2005 року між сторонами, та стягненути з відповідача 187200,00 гривень боргу. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 21 жовтня 2005 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] надав в позику грошові кошти в розмірі 187200,00 грн. для придбання квартири [ADDRESS]. ( а.с.6-7). Факт отримання коштів підтверджується п. 2.2 договору, підписом [PERSON] на договорі, а також визнанням самим [PERSON] цієї обставини. Згідно п. 3.3.1 2 договору позики, позичальник зобов'язувався передати для забезпечення виконання договору позики в іпотеку позикодавцю придбану квартиру. Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як встановлено судом, станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] квартиру [ADDRESS] в іпотеку позивачу не передав, таким чином порушив умови укладеного договору позики. Внаслідок порушення [PERSON] своїх зобов'язань за договором, позивач позбавився можливості отримання квартири в іпотеку, і, як наслідок- забезпечення виконання грошового зобов'язання відповідача. Крім того, як вбачається з довідки КП «Волинське обласне БТІ» від 31.08.2007 р. №1545, [PERSON] подав заяву для отримання витягу з Реєстру на відчуження квартири, та отримав такий витяг. Це свідчить про недобросовісність намірів відповідача, який замість передачі квартири в іпотеку чинить дії, які спрямовані на продаж квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку, що має місце істотне порушення відповідачем умов договору позики від 21.10.2005 р. Враховуючи наведене, вимога позивача про розірвання договору позики є підставною, і підлягає до задоволення. Не підлягає до задоволення вимога позивача про встановлення іпотеки на квартиру, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. За таких обставин, при розірванні договору позики зобов'язання відповідача передати квартиру в іпотеку припиняється, і тому, оскільки такого обов'язку відповідача після розірвання договору не існує- суд не вправі своїм рішенням встановлювати іпотеку. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 834 ЦК України, позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі. Враховуючи вищенаведену норму закону вимога позивача про стягнення з [PERSON] 187200 гривень підлягають до задоволення. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, слід розірвати договір позики, укладений 21 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача 187200 гривень боргу за договором позики. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було понесено витрати на юридичну допомогу в сумі 2000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням вищенаведеної норми закону, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути 1500 гривень судових витрат, понесених позивачем з оплатою правової допомоги адвоката. Також слід стягнутих відповідача сплачені позивачем судовий 3 збір в сумі 8 гривень 50 копійок та 7 гривень 50 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, згідно з вимогами ч.3 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути 1700 гривень судового збору в дохід держави.

Outcome: partial