Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

29 березня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, і просив стягнути заборгованість за проживання у гуртожитку № 6 ВАТ «Дніпрошина» в сумі 1 804 грн. 48 коп., посилаючись на те, що вона добровільно заборгованість не сплачує, не дивлячись на попередження. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Дніпрошина» № 55 від 14 січня 2004 року працівнику а/к КГШ [PERSON]. було видано ордер № 16 від 21 січня 2004 року на заселення з правом зайняття одного койко-місця у кімнаті [ADDRESS]. З моменту вселення у вказану кімнату відповідачка проживає разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON], 1998 року народження, фактично займаючи два койко-місця, що становить 12,00 кв. м. жилої площі. Відповідно до наказу № 279-р від 27 травня 2005 року «Про встановлення плати за проживання у гуртожитку», з метою компенсації витрат по утриманню молодіжного гуртожитку, була встановлена плата за проживання у гуртожитку, починаючи з 1 червня 2005 року, за одне койко-місце у відповідності з калькуляцією у розмірі 82 гривні 28 копійок, плата за проживання дітей молодше 10 років - 41 гривні 14 копійок. 24 січня 2007 року у зв'язку зі значним подорожчанням вартості енергоносіїв, був виданий наказ № 17-р «Про встановлення вартості за проживання у гуртожитках», яким встановлена вартість проживання у гуртожитку з 1 січня 2007 року за одне койко-місце у розмірі 200 гривень 50 копійок. Згідно зі статтею 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається СРСР і Української РСР. Статтею 131 ЖК УРСР передбачено, що відповідно до законодавства СРСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів УРСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими органами. Відповідно до пунктів 18,38,39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. В порушення вищевказаних пунктів Примірного положення про гуртожитки, відповідачка вносила плату за проживання у гуртожитку № 6 в неповному обсязі, що підтверджується квитанціями та прибутковими касовими ордерами, у зв'язку з чим станом на 01 березня 2007 року утворилась заборгованість у сумі 1804 грн. 48 коп. Адміністрація ВАТ «Дніпрошина» повідомляла [PERSON]про наявність у неї заборгованості і пропонувала сплатити у добровільному порядку, але відповідачка це не зробила, тому позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача Дробот Є.С., діючий на підставі довіреності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, за останнім відомим місцем проживання - у гуртожитку по вул. [ADDRESS] - не проживає, про зміну свого місця проживання суду не повідомила, тому про час та місце розгляду справи була повідомлена через оголошення в пресі. У судовому засіданні 4 червня 2007 року відповідачка та її представник [PERSON]. позов не визнали і пояснили, що позивач не заключив з нею письмовий договір на надання послуг, надавав послуги неналежної якості, тарифи позивачем значно завищені, тому вона вважає, що позов задоволенню не підлягає. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що рішенням адміністрації та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Дніпрошина» № 55 від 14 січня 2004 року [PERSON] було видано ордер № 16 від 21 січня 2004 року на заселення жилої площі з правом зайняття одного койко-місця у кімнаті № [ADDRESS]. З моменту вселення у вказану кімнату відповідачка проживає разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON], 1998 року народження, фактично займаючи два койко-місця, що становить 12,00 кв. м. жилої площі. Цих обставин відповідачка не заперечувала. Згідно із ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 131 ЖК України передбачено, що відповідно до законодавства СРСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів УРСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими органами. Відповідно до пунктів 18,38,39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2005 року № 342 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів від 25.12.1996 року № 1548 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» були внесені у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» такі зміни: абзаци восьмий - двадцять сьомий пункту 12 виключений; пункт 16 визнано таким, що втратив чинність. У пункті 16 додатку до зазначеної Постанови було зазначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації встановлюють: граничні розміри плати за проживання у гуртожитках громадян, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах. Таким чином, з 11 травня 2005 року встановлення обласними чи міськими державними адміністраціями граничних розмірів оплати за проживання у гуртожитках чинним законодавством не передбачено. Виходячи з цього ВАТ „Дніпрошина” 27 травня 2005 року видало наказ № 279-р «Про встановлення плати за проживання у гуртожитку», в якому вказано, що плата за проживання у гуртожитку, починаючи з червня 2005 року, за одне койко-місце встановлена у відповідності з калькуляцією у розмірі 82 гривні 28 копійок, плата за проживання дітей молодше 10 років - 41 гривня 14 копійок. 24 січня 2007 року у зв`язку зі значним подорожчанням вартості енергоносіїв, був виданий наказ № 17-р «Про встановлення вартості за проживання у гуртожитках», яким встановлена вартість за проживання у гуртожитку в будинку [ADDRESS]за одне койко-місце у розмірі 200 гривень 50 копійок, плата за проживання дітей молодше 10 років - 100 гривень 25 копійок. Пояснення відповідачки про те, що плата за проживання у гуртожитку значно завищена не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. За скаргами мешканців гуртожитку державною інспекцією по контролю за цінами була проведена перевірка нарахування плати за проживання у гуртожитку відповідно до наказів від 27 травня 2005 року та від 24 січня 2007 року. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2006 року (а.с.15-17) встановлено, що розміри оплати за проживання у гуртожитках з 11 травня 2005 року виведені з-під контролю, тому дії ВАТ „Дніпрошина” по встановленню плати за проживання у гуртожитку - визнано правомірними. Вказана постанова ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 липня 2006 року (а.с.18-19) залишена без змін. У судовому засіданні Кучбаєва не заперечувала, що вносила оплату за проживання у гуртожитку не в повному обсязі, розрахунок заборгованості в сумі 1804 гривні 48 копійок, наданий позивачем, - не оспорювала, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується пояснень відповідачки про те, що позивачем надавались послуги неналежної якості, то суд не може взяти їх до уваги, оскільки жодного доказу на підтвердження вказаних пояснень Кучбаєва суду не надала. Не можуть бути взяті до уваги і пояснення відповідачки про те, що вона не підписувала з позивачем договір на проживання у гуртожитку і не давала письмової згоди на оплату проживання по вказаних цінах, - оскільки ці доводи не основані на законі. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати: повернення державного мита в сумі 51гр. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30гр. На підставі викладеного і

Outcome: approved