Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-07 00:00:00

Представник відповідача не визнав позовні вимоги. Позивач суду пояснив, що він, як автор рацпропозиції, претендує на отримання винагороди за другий рік використання його пропозиції - «Операція предзбагачення дробленої руди в циклі подрібнення 1 стадії РЗФ-1». Договір укладено в 2002 році, в грудні 2002 сплачено частину винагороди - 55576,99 грн. Вважає, що право на отримання другої частини авторської винагороди виникло у нього після закінчення другого року використання - в серпні 2004 року. Просить стягнути 55576,99 грн, що з урахуванням індексу інфляції становить 75096,28 грн, три відсотки річних - 4723,96 грн, пеню в розмірі 0,04 % за кожний день прострочення з січня 2005 по червень 2007 року - 20251,53 грн, судові витрати. Представник позивача суду пояснила, що на час подання заяви про рацпропозицію на ВАТ «ІнГЗК» діяло Положення про правову охорону рацпропозицій. Як доповнення до нього, 11.12.01 року було розроблено Порядок проходження пропозицій після винесення рішення про її визнання. Згідно п.7 Порядку по закінченню другого року використання пропозиції, корисний ефект від якої не впливає на отримання прибутку, після складення акту про використання. Автору сплачується винагорода, що дорівнює початково сплаченій сумі. Вважає, що позивач мав отримати винагороду за другий рік в серпні 2004 року. Позов пред`явлено в липні 2007 року, отже посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності минув, є безпідставним. Просить позов задовольнити, з урахуванням пені, індексу інфляції, 3% річних. Вважає, що при вирішенні спору слід застосовувати діючий Цивільний Кодекс. Представник відповідача [PERSON]., що брала участь у справі до [PERSON]., суду пояснила, що 21.09.99 за №19 зареєстрована заява на рацпропозицію групи співавторів, у тому числі [PERSON]. Датою початку використання є 28 грудня 2000 року. В 2002 році укладено договір. Після підрахунку собівартості робіт визначена авторська винагорода - 396978,50 грн. Частка позивача склала 14%. В грудні 2002 він отримав шляхом перерахування на рахунок 55576,99 грн. Посилання позивача, на те, що ця сума є авансом вважає вигаданими - договором не передбачено сплату авансу. Подала заяву про застосування позовної давності. Вислухав учасників процесу, показання свідка [PERSON]., дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 21 вересня 1999 року технічне рішення - «Операція предзбагачення дробленої руди в циклі подрібнення 1 стадії РЗФ-1» визнано відповідачем раціоналізаторською пропозицією. Рішенням засідання технічної ради ВАТ «ІнГЗК» від 21.01.00 року вирішено з метою зниження собівартості концентрату реконструкцію секцій 1-4 провести одночасно із впровадженням операції предзбагачення дрібнодробленої руди - з 01 лютого 2000 року. 28 грудня 2000 року складено акт про початок використання рацпропозиції №19 від 21.09.99, в якому зазначена дата початку використання - 28.12.00 року. З 01.12.01 року на ВАТ «ІнГЗК» введено Порядок проходження раціоналізаторської пропозиції після постановлення рішення про його визнання (далі - Порядок), що є доповненням до діючого Положення про правову охорону раціоналізаторських пропозицій ВАТ «ІнГЗК» (далі - Положення), директора технічного уповноважено укладати від імені комбінату договори на використання рацпропозицій. В період з серпня до грудня 2002 року між ВАТ «ІнГЗК» та групою співавторів ([PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]) укладено договір на використання рацпропозиції. Згідно з п.1 договору відповідач зобов`язався сплачувати винагороду в розмірі 5% від частки собівартості продукції, з урахуванням коефіцієнтів пропозиції, протягом двох років від початку використання. Пунктом 4 розділу «Право авторів рацпропозицій на винагороду» Положення про правову охорону раціоналізаторських пропозицій ВАТ «ІнГЗК», на яке посилається позивач та його представник, передбачено, що винагорода за рацпропозицію, корисний ефект від якої не впливає на отримання прибутку, сплачується протягом 3 місяців після впровадження. В 2002 році складено розрахунок-обгрунтування розміру винагороди за рацпропозицію №19 від 21.09.99 - встановлено К-2 - 1,5, К-3 - 2,0. 24 грудня 2002 року ВАТ «ІнГЗК» винесено постанову № 252 про сплату винагороди за використання рацпропозиції №19 від 21.09.99 року, що впроваджена 28.12.00, у списку авторів рацпропозиції (що є додатком до зазначеної постанови) у відсотковому вигляді вказана дольова участь кожного із співавторів, в тому числі [PERSON] - 14.0 %, з чим позивач ознайомлений під підпис. 24 грудня 2002 року виконуючим обов`язки генерального директора ВАТ «ІнГЗК» Шейко А.О видано наказ про сплату винагороди за використання рацпропозиції №19 від 21.09.99 року. В грудні 2002 року ВАТ «ІнГЗК» перерахувало позивачу - [PERSON] авторську винагороду - 55576 грн 99 коп. Із забороною на використання підприємством рацпропозиції (згідно з п.3.3 договору на використання рацпропозиції) позивач не звертався. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із права на раціоналізаторську пропозицію і мають регулюватися нормами цивільного права викладеними, зокрема, в Цивільному Кодексі України 1964 року, оскільки правовідносини виникли до 01.01.04 року - введення в дію діючого ЦК України, після чого ніхто із сторін не виявив намір привести умови договору у відповідність з новим законодавством. Так, ст. 520 ЦК України передбачає право автора прийнятої до впровадження рацпропозиції на винагороду. Від початку використання пропозиції (28.12.00 рік) річний термін сплинув 29.12.01, дворічний - 29.12.02 року. Тобто, договір між сторонами укладено вже під час використання протягом майже двох років рацпропозиції №19 від 21.09.99 року Авторська винагорода, згідно з п.7 Порядку та п.1.3 договору на використання рацпропозиції сплачена одноразово за весь дворічний строк використання - в грудні 2002 року. Відповідно до п.9 розділу 1 Инструкции о порядке выплаты вознаграждения за открытия, изобретения и рационализаторские предложения, затвердженої Постановлением Государственного комитета по делам изобретений и открытий Совета Министров СССР от 15 января 1974 года, винагороду сплачено на підставі акту використання рацпропозиції (а.с.28), розрахунку-обгрунтування розміру винагороди (а.с. 21), угоди співавторів про розподіл між ними винагороди (а.с.33). Отже позивачем та його представником не доведено перед судом наявність порушення відповідачем права позивача, як одного із співавторів рацпропозиції, на отримання винагороди. Копію протоколу засідання Ради комбінату (а.с.69), довідку до рацпропозиції (а.с.97) суд не бере до уваги як доказ, оскільки ставить під сумнів його достовірність - ані позивачем, ані його представником не надано оригіналу цього документу. Акти на а.с 82-84 та 86-93, надані представником відповідача, з яких вбачається, що 23 червня 2003 року комісія, до складу якої ввійшов і позивач, як головний інженер РЗФ-1, прийняла до експлуатації завершений будівництвом об єкт - предзбагачення дрібнодроблених магнетитових кварцитів секцій 5-10 РЗФ-1 ВАТ «ІнГЗК» (будівництво відбувалося на підставі наказу генерального директора ВАТ «ІнГЗК» № 92 від 15.02.01) та що 03 січня 2001 року комісія, до складу якої ввійшов і позивач, як головний інженер РЗФ-1, прийняла до експлуатації завершений будівництвом об єкт - збагачувальна фабрика № 1 Предзбагачення вихідної руди на секціях 1-4 (будівництво відбувалося на підставі рішення генерального директора ВАТ «ІнГЗК», будівельно-монтажні роботи виконано в строк з липня по грудень 2000 року) суд не вважає доказами у справі, оскільки фактичні дані, що містяться в них, не стосуються предмету спору - рацпропозиції «Операція предзбагачення дробленої руди в циклі подрібнення 1 стадії РЗФ-1». Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed