Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ "Діана" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона в період з 03.04.2001 року по 06.09.2002 року працювала у відповідача заступником директора. У день звільнення та наступного дня відповідач не провів з нею повного розрахунку. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7880 гривень 66 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 гривень. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що заробітна плата була виплачена відповідачем лише 15 серпня 2004 року, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 7880,66 гривень. Своїми діями відповідач спричинив моральну шкоду, яка виявилася в тому, що її сім'я понесла великі збитки через псування врожаю зерна і відчувала потребу в грошах, які необхідні були для придбання ліків, оскільки її родина постраждала внаслідок Чорнобильської аварії, часто хворіють неповнолітні діти, що тягне за собою додаткові витрати на лікування та оздоровлення. З цього приводу вона дуже нервувала та переживала, з'явилося безсоння, головний біль, підвищився кров'яний тиск, що негативно відобразилося на її здоров'ї. Внаслідок зазначеного різко та суттєво змінився звичайний спосіб її життя. Для поновлення нормального здоров'я та способу життя їй знадобиться немало зусиль, часу та коштів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином, і суд визнав за можливе розглянути справу без його участі відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені КЗпП строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТОВ "Діана" в період з 03.04.2001 року по 06.09.2002 року (а.с. 65). Заборгованість по заробітній платі згідно наданих позивачем відомостей була виплачена лише 14.08.2004 року. Відповідно до роз'яснення даного в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В зв'язку з тим, що заборгованість по заробітній платі була виплачена лише 14.08.2004 року, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗпПУ, підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Через відмову відповідача надати довідку про середній заробіток, суд визначає його розмір виходячи з розрахунків, наданих позивачем (а.с. 155), який складає 7880 грн. 66 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Через неправомірні дії відповідача, тобто не сплату заборгованості по заробітній платі, невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивачка була позбавлена можливості надати належне лікування дітям, втратила віру у людську порядність, через нервування та переживання з'явилося безсоння, головний біль, підвищився кров'яний тиск, що негативно відобразилося на її здоров'ї. Внаслідок зазначеного різко та суттєво змінився звичайний спосіб її життя. Для поновлення нормального здоров'я та способу життя їй знадобиться немало зусиль, часу та коштів. Тому, враховуючи глибину і тривалість моральних страждань позивача, суд вважає, що достатньою компенсацією за перенесені моральні страждання, з врахуванням вимог розумності та справедливості є сума у розмірі 2000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved