Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, компенсації в зв'язку з порушенням терміну виплат заробітної плати та за невикористану відпустку, моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 1998 року працювала продавцем в кафе „Едельвейс” м. Старокостянтинова у приватного підприємця [PERSON], який 23 листопада 2000 року звільнив її з роботи, але не провів розрахунок, а саме не виплатив заробітну плату за серпень - листопад 2000 року в сумі 592 грн., оплату за невикористану відпустку - 236 грн., крім того просить виплатити компенсацію в зв'язку з порушенням терміну виплати заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні, 2000 грн. моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалив заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у приватного підприємця [PERSON] і наказом № 27 від 23 листопада 2000 року була звільнена з роботи по ст. 41 п. 2 КЗпП України, оскільки обрахувала покупця [PERSON] на 11,62 грн. і раніше притягувалась до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни і за порушення застосування ЕККА /наказ № 23 від 1 листопада 2000 року і № 26 від 22 листопада 2000 року/. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно даних довідки відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати становить 115,95 грн. та компенсація за невикористану відпустку - 182,2 грн., однак відсутні відомості про нарахування та оплату праці позивачки, тому суд вважає, що вищевказана довідка не може бути прийнята до уваги. Крім того відповідно до п. 3 трудової угоди, укладеної між сторонами 20 березня 1999 року власник виплачує кожному працівникові щомісячно мінімальну заробітну плату. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2000 рік” встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2000 року - 90 грн., а з 1 липня 2000 року - 118 грн. на місяць. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що заборгованість по заробітній платі слід рахувати, виходячи з положень вищевказаного Закону, за період з 1 серпня 2000 року по 23 листопада 2000 року, тобто за три місяці дванадцять робочих дні з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 421,42 грн. заборгованості по заробітній платі /118 грн. х 3 місяці + 67,42 грн./ 118 грн. : 21 день х 12//. Відповідно до ст. 24 Закону України „Про відпустки” у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Компенсація за невикористану відпустку за два роки становить 236 грн. /118 грн. х 2/. Враховуючи вищевказане суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 421,42 грн. заборгованості по заробітній платі та 236 грн. компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню, а оскільки позивачка відмовилась від отримання телеграм, рекомендованих листів і вини відповідача у непроведенні повного розрахунку немає, томі в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial