Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, скасування наказу №271к від 08.10.2007р. «Про зміну в організації виробництва і праці /скорочення чисельності/, який є наказом про звільнення, скасування рішення керуючого санацією про реорганізацію ВАТ “ Чисті метали” від 24.01.2007р., наказу №14 від 14.02.2007р. “Про послідовність та терміни реорганізації ВАТ “Чисті метали”, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала у ДП “Завод чистих металів” ВАТ “Чисті метали”. 21.05.2007р. дочірнє підприємство “Завод чисті метали” ВАТ “Чисті метали” реорганізовано у ВАТ “Чисті метали” шляхом приєднання. Наказом №271к від 0810.2007р. звільнена з посади інженера-енергетика I категорії бюро головного енергетика ВАТ “Чисті метали” відповідно до п.1 ст.40 КзпП України, за скороченням чисельності. Вважає своє звільнення таким, що не відповідає вимогам закону, так як відсутня згода профспілки на звільнення, порушено процедуру порядку вивільнення працівників. Зазначила, що одночасно з поновленням на роботі їй має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Незаконними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яка полягає в тому, що змушена була переживати за існування своєї сім'ї, залишилась без засобів на існування, що призвело до необґрунтованого стресового стану примушує вживати додаткових заходів для організації повноцінного життя. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечив проти позову, в обгрунтування заперечення пояснив, що вивільнення позивача проведено до вимог закону, позивач попереджена письмово про звільнення за два місяці, згода профспілки була не потрібна, оскільки на ВАТ “Чисті метали” профспілковий орган відсутній. Надав суду письмове заперечення на позов. Просить суд відмовити в позові. Представник третьої особи позов підтримав, вказав, що звільнення позивача є незаконним, без згоди профспілки. Позивач є членом профспілки ”Завод чисті метали”. Працювала у ДП “Завод чисті метали”, яке реорганізовано у ВАТ “Чисті метали”. Сама реорганізація не є підставою для зміни назв профспілкових структур, а тому на ВАТ “Чисті метали “ продовжує діяти первинна профспілкова організація профспілки металургів і гірників України. Просить задовольнити позов. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у трудових правовідносинах, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 16/. Наказом №271к від 0810.2007р. позивач звільнена з роботи відповідно до п.1 ч.40 КЗпП України /скороченням чисельності працівників /а.с.10/. Як вбачається із позовних вимог, позивач просить відмінити рішення керуючого санацією про реорганізацію ВАТ ЧМ від 24.01.2007р., наказ №14 від 14.02.2007р. “Про послідовність та терміни реорганізації ВАТ “ЧМ”. Суд вважає в цій частині позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що згідно п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.13 коментаря ст.40 КЗпП України, право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч.3 ст.64 ГК України. Однак, незалежно від того, закріплено таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові чи уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення /чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників/. Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розкладу, абстрактно розмірковуючи, хоч кілька раз на день. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992р. №9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” /із змінами/, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Так, позивач зазначає, що звільнена з ВАТ “Чисті метали” без згоди первинної профспілкової організації “Завод чисті метали”, членом якої вона є, тому не було дотримано відповідачем порядок звільнення працівника, передбачений ст.43 КЗпП України. Так, суд визнає, що на ВАТ “Чисті метали” діяла і продовжує діяти первинна профспілкова організація профспілки металургів і гірників України, оскільки згідно Статуту профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України реорганізація підприємств не є підставою для зміни назв профспілкових структур. Такий факт підтверджується довідкою Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України /а.с.11/. За таких обставин, суд, відповідно до ст.43 КЗпПУ зупинив провадження у справі, запитав згоду первинної профспілкової організації “Завод чисті метали” щодо надання згоди на звільнення позивача, на що отримав відмову профспілки в дачі згоди на звільнення позивача. Таким чином позивача незаконно звільнено з роботи. Крім цього, суд вважає, що відповідачем також порушено порядок вивільнення працівників, який передбачено ст.49-2 КЗпП України, згідно якої, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ні за два місяці. Відповідно до вказаної статті, працівника доцільно про звільнення попереджувати письмово під розписку Це виключить спори про те, чи попереджався працівник про звільнення. У будь-якому разі попередження повинно бути зроблено у такій формі, щоб у працівника не виникало сумніву у тому, що попередження виходить від особи, яка має право на прийняття та звільнення працівників. Оскільки відповідачем не надано суду доказів щодо письмового попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, суд визнає дії відповідача у звільнені позивача незаконними і поновляє позивача на роботі в ВАТ “Чисті метали” на посаді інженера-енергетика I категорії бюро головного енергетика. Відповідно до ст.235 КЗпП України, працівнику незаконно звільненому з роботи і поновленому на роботі виплачується по рішенню органу, який розглядає трудовий спір середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8.02 1995р. № 100 / змінами, внесеними постановами КМУ/. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена 08.10.2007р. По рішенню суду вона поновлюється на роботі з 25.03.2008р. Відповідно, вимушений прогул тривав 5 місяців11днів. Згідно довідки про заробітну плату позивача, середній заробіток складає 1087,49 грн./а.с.25/. Середньоденна буде складати 1087,49 грн. : 21 дн. = 51,78 грн. Позивачу необхідно виплатити за час вимушеного прогулу за 5 місяців х 1087,49грн. = 5437,45 грн. + 11 днів х 51,78грн. =569,58 грн., а всього 6007,03 грн. Суд також вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди. Відповідальність власника перед працівником в частині відшкодування моральної шкоди, визначається ст. 237-1 КЗпПУ, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується власником працівнику в разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Роз”яснення Пленуму Верховного Суду України дані в п.10 Постанови від 31.03.95р. №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди” з змінами і доповненнями, про те, що моральна шкода заподіяна неправомірними діями винної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Факт заподіяння моральної шкоди та обгрунтування її розміру покладено на позивача. Оскільки наслідки, які настали для позивача знаходяться в причинному зв”язку з діями відповідача, тому позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, але розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд визнає завищеним і вирішує задовольнити позов в цій частині в розмірі 500 грн. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінив докази в їх сукупності, суд вважає щодо часткового задоволення позову. Згідно ст.367 ЦПК України рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1087,49 грн. підлягає негайному виконанню. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 59,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7,50 грн.

Outcome: partial