Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовною заявою про визначення долі у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що [INFO]помер чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина частина квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], яку вони приватизували разом 10.11.1998 року. Після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з чоловіком день його смерті. У свідоцтві про право власності на житло не були визначені долі кожного у приватизованій квартирі. Вважає частки у приватизованій квартирі рівними за кожним по 1/2 частині. Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, але оскільки долі не було визначено, свідоцтво про спадщину їй не видали, бо не визначені долі кожного у приватизованій квартирі. Представник позивачки у судове засідання не з»явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належний чином, про причину неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Суд, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року ( а.с.15) [ADDRESS]належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]та його дружині [PERSON]. Суд вважає, що особи, які приймали участь у приватизації квартири мають рівні долі по 1/2 частині кожному, бо відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, що проживав разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] , [PERSON] проживала разом з чоловіком в приватизованій квартирі, тобто фактично прийняли спадщину ( а.с.11). Із довідки нотаріальної контори ( а.с.18) вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO]до держаної нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався., спадкова справа не заводилась. Із свідоцтва про шлюб( а.с.14) вбачається, що [PERSON] перебувала з померлим у шлюбі з 29.02.1952 року ( а.с.6). Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , бо відповідно копії паспорту ( а.с.13) була прописана і проживала за адресою [ADDRESS]Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Тому суд вважає, що позов підлягає задовленню в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. 370,1258,1261 ЦК України ,

Outcome: approved