Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-18 00:00:00

У серпні 2006 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно договору №19-ДУ про дольову участь в житловому будівництві ним було придбано квартиру [ADDRESS], а відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 травня 2005 року, зареєстрованого розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації він став власником зазначеної квартири, а ТОВ « МБК «Україна-Канада» співвласником та балансоутримовичем будинку [ADDRESS]. Крім цього відповідно до рекламних листів, які були надані йому та іншим мешканцям цього будинку, було відомо, що при будинкова територія включає: спортивний майданчик, дитячий майданчик, криту безкоштовну автостоянку, проте після заселення до будинку йому та іншим мешканцям вказаного будинку був наданий договір, згідно якого він почав сплачувати за ці послуги при користуванні вищезазначеними спорудами. А в подальшому мешканці зазначеного будинку вибірково сплачують за автостоянку, що розташована на при будинковій території, а за дитячий майданчик сплачують навіть ті, які не мають дітей, крім цього для одних осіб були встановлені тарифи за користування цими послугами 2 грн. 10 коп. за 1 кв.м., а іншим - більше 5 грн. Усі хто заперечував проти підписання цієї угоди, в подальшому були відключені від електро та водопостачання у літній період, відключення мало місце в той час коли температура повітря складала +38-400С. За таких умов він був вимушений вивезти хвору дружину за межі Дніпропетровської області, а саме у Хмельницьку область до родичів, у зв'язку з чим вважає, що були порушені його права як власника квартири та співвласника допоміжних приміщень, в яких розташовані комунікаційні системи. Також позивач зазначив, що він сплачував комунальні послуги відповідно до показників лічильників, але балансоутримувачем вимоги щодо сплати стосувалися сплати за послуги по обслуговуванню інженерних споруд будинку, які розташовані у підвальному приміщення, а також за обслуговування прибудинкової території. Крім цього позивач зазначив, що у зв'язку із наданням витягу форми 15 з МБТІ, прибудинкова територія, згідно експлікації земельної ділянки, зареєстрована у листопаді 2006 року в БТІ Дніпропетровського району не включає в себе автостоянку та частину дитячого майданчика, але ТОВ “МСК-Сервіс” побудував автостоянку, залізобетонний паркан, поставив ворота, і не маючи жодних правових підстав на землю, закрив вільний доступ мешканцям будинку та співвласникам до прибудинкової території, а у серпні-жовтні 2006 року охорона відповідача ТОВ “МСК-Сервіс” взагалі не допускала на прибудинкову територію вибіркових мешканців будинку, крім того взагалі закрив доступ у підвальне приміщення до відключених енергопостачальних комунікацій і лише втручання прокуратури Дніпропетровського району дозволило включити електро-водопостачання власникам незаконно відключених квартир зазначеного будинку. Також [PERSON] у позовній заяві вказав, що балансоутримувачем будинку, тобто ТОВ “МСК-Сервіс” з метою надання комунальних послуг відповідно до договору суборенди землі від 05 квітня 2006 року отримав у ТОВ “МБК “Україна-Канада” в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування 159 квартирного будинку згідно дозволу Ювілейної селищної ради №686 від 30 грудня 2005 року загальною площею 0,413 га. На земельній ділянці [ADDRESS], на момент отримання в суборенду землі крім житлового будинку інших споруд не було, у зв'язку з чим усі об'єкти, які збудовані на прибудинковій території, будувались одночасно із добудовою житлового будинку і вважає, що ці споруди будувалися за кошти наданих власниками квартир, які зараз проживають в цьому будинку. Крім цього реєстрація земельної ділянки прибудинкової території у листопаді 2006 року була проведена без урахування споруд, які збудовані за рахунок співвласників, а тому були порушені його права як співвласника. У зв'язку з вищевикладеним [PERSON] просив визнати його співвласником будинку [ADDRESS]; зобов'язати ТОВ “МБК “Україна-Канада” та балансоутримувача ТОВ “МСК-Сервіс” не обмежувати йому безперешкодний доступ на прибудинкову територію та допоміжні приміщення будинку [ADDRESS]; заборонити ТОВ “МБК “Україна-Канада” та ТОВ “МСК-Сервіс” вчинення будь-яких дій відносно спільної власності, а саме підсобних приміщень та прибудинкової території, огородженої залізобетонним парканом, в межах збудованого на момент передачі йому у власність квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3065 грн. оскільки він зазнав збитків у зв'язку із відключенням від електро-, водопостачання його квартири, він вимушений вивезти свою хвору дружину до м. Хмельницька до родичів, а також в квартирі вийшли з ладу система опалення квартири та акумулятори охоронної сигналізації, які в подальшому він вимушений був замінити; також у зв'язку із відключенням електро-, водопостачання та порушення його прав власника було заподіяно йому моральну шкоду, яку позивач просив стягнути з відповідачів на його користь в сумі 10000 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі та 4000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її вимоги задовольнити. Представник відповідачів ТОВ “МБК “Україна-Канада” та ТОВ “МСК-Сервіс” заперечуючи проти позовної заяви зазначив, що правові підстави для задоволення позовної заяви відсутні, оскільки майно на яке позивач вказує про визнання його співвласником знаходиться у спільній сумісній власності мешканців будинку [ADDRESS]. Крім цього представник відповідачів зазначив, що відключення позивача від електро-водопостачання мало місце тоді коли позивач відмовлявся підписувати договір про житлово-комунальні послуги, а також позивачем не вказано які дії необхідно заборонити та до яких приміщень не обмежувати його доступ, а тому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що на підставі договору про дольову участь у житловому будівництві №19-ДУ від 27 січня 2005 року, укладеного між гр. [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю “Міжнародна будівельна кампанія “Україна-Канада”, позивачем була придбана квартира [ADDRESS], а згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 березня 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної ради №187 від 20 липня 2005 року, зареєстрованого в Дніпропетровському районному комунальному підприємстві “Бюро технічної інвентаризації” 16 березня 2006 року за №14161723, зазначена квартира була передана [PERSON] у приватну власність. На підставі цього позивач в судовому засіданні зазначав, що оскільки він є власником квартири [ADDRESS], то він є також і співвласником допоміжних приміщень та прибудинкової території будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим і просив визнати його співвласником зазначеного майна. Проте, відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Крім цього згідно із ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоповерховому житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, а ст. 1 Закону України “Про об&cent;єднання співвласників багатоквартирного будинку”, визначено, що - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); - конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в'їзна група тощо); - технічне обладнання багатоквартирного будинку - інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території) Крім цього відповідно до ст. 10 вищезазначеного Закону, допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. У зв'язку з чим вимоги позивача про визнання його співвласником допоміжних приміщень та прибудинкової території будинку [ADDRESS] не обґрунтовані, оскільки все майно, що є у власності власників квартир будинку [ADDRESS] належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім цього посилання позивача на те, що відповідно до п.2 ст.42 Земельного Кодексу України при приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка може безоплатно передаватись у власність осіб або представлятись у користування власникам, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до договору суборенди землі укладеного між ТОВ “МБК “Україна-Канада” та ТОВ “МСК-Сервіс” земельна ділянка, площею 0,4130 га [ADDRESS], передана для обслуговування 159 квартирного житлового будинку, до якого входить і спірний будинок, а відповідно до дозволу Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району зазначена земельна ділянка передана в суборенду ТОВ “МСК-Сервіс” для обслуговування саме цього будинку, а власником зазначеної земельної ділянки є Ювілейна селищна Рада Дніпропетровського району, якій на підставі ст. 83 Земельного кодексу України зазначена земельна ділянка належить на праві комунальної власності і у приватну власність вона не може бути передана. Також посилання позивача на заборону ТОВ “МБК “Україна-Канада” та ТОВ “МСК-Сервіс” вчинення будь-яких дій відносно спільної власності, а саме підсобних приміщень та при будинкової території, огородженої залізобетонним парканом, в межах збудованого на момент передачі позивачу у власність квартири [ADDRESS], суд вважає необґрунтованими оскільки позивачем не конкретизовано та не зазначено саме які дії на його думку необхідно заборонити, а суд позбавлений накласти таку заборону, оскільки відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди суд вважає їх обґрунтованими, виходячи із наступного. Так в судовому засіданні було встановлено, що з серпня 2006 року по листопад 2006 року було відключено водопостачання та енергопостачання в квартирі позивача, не дивлячись на те, що позивач не має заборгованості по сплаті рахунків за надання комунальних послуг. Проте посилання представника відповідачів на те, що відключення мало місце у зв'язку з тим, що позивач не підписав договір про житлово-комунальні послуги в новій редакції, але зазначені посилання не ґрунтуються на законі, оскільки жодним нормативним актом не передбачено відключення громадян від водопостачання та електропостачання, тим більше, що позивач заборгованості по водопостачанню та електропостачанню не має, а відповідач не звертався до суду з вимогами стосовно стягнення заборгованості за користування водою та електроенергією, або зобов'язання щодо підписання або укладення вищезазначеного договору. Також в судовому засіданні було встановлено, що у зв'язку із відключенням від електро-, водопостачання, позивач вимушений був вивезти свою хвору дружину до м. Хмельницька до родичів, оскільки вона перенесла дуже важку операцію і їй необхідні були комфортні умови проживання, що підтверджується розрахунком затрат на проїзд до с. Марковці Летичівського району Хмельницької області та витрат на проживання, копією перекладу з мови іврит на українську мову “Ведуча каса у державі “МЕУХЕДЕТ” від 23 квітня 2007 року в якому викладені дані про захворювання дружини позивача, крім того відповідно до рахунків-фактури №СФ-0000002 від 16 серпня 2006 року, № СФ-0000003 від 18 серпня 2006 року, акту №ОУ-0000006 надання послуг від 16 серпня 2006 року та акту №ОУ-0000007 від 18 серпня 2006 року позивачем було затрачено 265 грн. на заміну акумуляторних батарей, крім того у зв'язку із пошкодженням шафи, яка була залита водою, оскільки при відключенні подачі води, у листопаді 2006 року в котлі опаленні потік запобіжний клапан та залив кухню, зв'язку чим позивач зазнав збитків на суму 300 грн. Крім цього, вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суд також вважає обґрунтованими, оскільки позивача було неправомірно відключено від електро-, водопостачання, у зв'язку з чим позивач поніс дуже великі моральні переживання, оскільки його дружина перенесла важку операцію, він вимушений був нервуватися, вирішувати питання щодо перевезення дружини до родичів, ускладнилися стосунки в сім&cent;і, а тому, вважаю що позивачу була заподіяна моральна шкода в наслідок неправомірних дій відповідача, яку відповідач повинен відшкодувати. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості, і вважає розмір суми, яку просить стягнути позивач неправомірно завищеною. Що ж стосується вимог позивача щодо відшкодування витрат на юридичну допомогу в сумі 4000 грн., то суд зазначені вимоги вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до угоди про надання правової допомоги від 01 квітня 2006 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 162), останній взяв на себе зобов'язання по наданню правової та представництву інтересів [PERSON] у судових органах, державних установах, взаємовідносинах з комерційними підприємствами, а [PERSON] зобов'язаний виплатити гонорар, проте позивачем не було надано жодного доказу про витрату вищезазначеної суми саме при розгляді зазначеної цивільної справи. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial