Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

Позивачі звернулися з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що кореспондент газети “Рівне вечірнє” - відповідачка [PERSON] 27 жовтня 2005 року, на п'ятій сторінці газети (індекс 35059 за четвер), опублікувала статтю під заголовком “[INFO]”, яка носить неправдивий, компрометуючий характер, в ній викладена недостовірна інформація. В суді позивач [PERSON], який представляв одночасно і інтереси свого брата [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Вважає, що викладена в статті інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, а тому носить компрометуючий характер, принижує їх честь і гідність. В обґрунтування цього пояснив, що 13 вересня 2005 року в м.Рівне на них, позивачів, безпричинно, з хуліганських мотивів напав громадянин [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння. Не дивлячись на те, що вони повідомили [PERSON], що один з них, [PERSON], є суддею Рівненського міського суду, а інший, [PERSON], - прокурор відділу прокуратури Рівненської області, це ще більше його розлютило і він почав наносити їм побої, заподіявши тілесні ушкодження. Внаслідок цього він отримав тупу травму гортані, набряковий стеноз, а його брат [PERSON] - струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, забій грудної клітки справа, що підтверджується остаточними висновками судово-медичних експертиз. Факт хуліганських дій [PERSON] вирішив використати проти них, позивачів, голова Рівненського міського суду [PERSON], який тривалий час перебуває з нами в особистих неприязних стосунках і різними шляхами домагається усунення їх із займаних посад. Намагаючись їх скомпрометувати, [PERSON], використовуючи своє службове становище, шляхом перекручування обставин зазначеної події і коментування її на свій суб'єктивний розсуд, щоб зробити з нападника [PERSON] жертву, а з них хуліганів, почав поширювати щодо них в усній формі завідомо неправдиві відомості серед працівників правоохоронних органів та засобів масової інформації, схиляючи їх у такий спосіб до незаконних дій. Окремі працівники правоохоронних органів, залежні в певній мірі від [PERSON], як голови суду, знаючи про їхні неприязні з ним стосунки, на догоду [PERSON] порушили кримінальну справу не проти хулігана-нападника, а по факту, провівши задніми числами судово-медичні експертизи та інші слідчі дії без їхнього відома як потерпілих. На третій день їхнього перебування після побоїв в стаціонарі Рівненської центральної міської лікарні, під тиском [PERSON] на керівництво Рівненського облздороввідділу, їх було виписано з лікарні. В подальшому, внаслідок його тиску, вони змушені були доліковуватися в Центральній клінічній лікарні м.Києва. Оскільки втручання [PERSON] в хід слідства продовжувалося, справа за рішенням Генерального прокурора України була передана для продовження розслідування в прокуратуру Тернопільської області. В свою чергу, редакція газети "Рівне вечірнє", яка є стороною в декількох цивільних справах, які знаходяться в провадженні Рівненському міському суді, знаючи про їхні неприязні стосунки з [PERSON], щоб догодити йому і домогтися у такий спосіб його прихильності у вирішенні своїх судових справ, також вирішила використати зазначений факт. З цією метою кореспондент газети "Рівне вечірнє" - відповідачка [PERSON] 27 жовтня 2005 року, на п'ятій сторінці газети (індекс 35059 за четвер), опублікувала компрометуючу їх статтю під заголовком “[INFO]”. Не дивлячись на те, що кримінальна справа проти них, позивачів, не порушувалася, а була порушена лише по зазначеному факту і вони не були ні підозрюваними, ні обвинуваченими, а фактично потерпілими, [PERSON], не дочекавшись закінчення досудового слідства і судового розгляду справи, упереджено формуючи проти них громадську думку з метою приниження їхньої честі, гідності і ділової репутації, неправдиво подала цей факт читачам як вчинений нами злочин. Вважає, що про упередженість і неправдивість газетної публікації свідчить і те, що вона викладена у такій формі, що після її прочитання у читачів не виникає жодних сумнівів про вчинення ними злочину і про невинність нападника [PERSON] Зокрема, про це свідчить сам заголовок газетної статті: “[INFO]”. Виклад обставин даної справи здійснено редакцією не на підставі об'єктивних даних, а на підставі суб'єктивних, упереджених висновків автора газетної статті [PERSON], з використанням пояснень нападника [PERSON], який заінтересований у наслідках розслідування справи на його користь. При цьому, ігноруючи обов'язок подання для публікації об'єктивної і достовірної інформації, [PERSON] не побажала взяти інтерв'ю у них, позивачів, а також у свідків вчиненого на них нападу. В статті, на думку позивачів, неправдиво сказано, що вони “відмовилися від коментарів”, оскільки кореспондент газети [PERSON] до них з цього приводу взагалі не зверталася. Із тексту статті можна зробити висновок, що [PERSON] є жертвою від їхніх незаконних дій. При цьому без експертного висновку, щоб штучно викликати у читачів співчуття до нападника [PERSON], а до них - почуття осуду і зневаги, кореспондентом [PERSON] здійснено суб'єктивний, неправдивий висновок про те, що [PERSON] потрапив у лікарю “...з відкритим переломом ноги, ушкодженням хребта та іншими травмами”, а також те, що він “... ризикує залишитися інвалідом на все життя”. На їх думку, це повністю суперечить матеріалам справи і медичним документам. Разом з тим [PERSON], з метою приховування правдивої інформації, не вказала в цій статті, які ж тілесні пошкодження від нападу [PERSON] отримали і скільки часу лікувалися вони, позивачі, обмежившись лише таким цинічним, на їхню думку, висновком: “Нібито лікувались після бійки і брати [PERSON]”. Вважають, що діючи упереджено, не бажаючи опублікувати правдиву інформацію, відповідачка [PERSON], взявши по даному факту інтерв'ю у колишнього прокурора Рівненської області [PERSON], про що сказано в статті, не побажала опублікувати надану ним повну і достовірну інформацію щодо обставин вчинення даного злочину, а опублікувала власні суб'єктивні, упереджені висновки. Тим самим фактичні обставини даної справи, як зазначають позивачі, газетою було відображено неправдиво, в спотвореній формі. Крім того, ігноруючи обов'язок подання об'єктивної і достовірної інформації, навмисно приховуючи правдиву інформацію, [PERSON], посилаючись в зазначеній статті на відповідь заступника (на той час) Генерального прокурора України Медведька О.І. на запит одного з народних депутатів, не повідомила читачам, чому дану справу було передано для продовження розслідування з прокуратури Рівненської області в прокуратуру Тернопільської області. На їх думку, дійсною причиною такої передачі був вплив на хід слідства в Рівненській області з боку відповідача [PERSON], однак редакція газети “Рівне вечірнє” про це промовчала, із-за чого читачі не отримали правдивої інформації про те, хто, крім [PERSON], заінтересований у наслідках розслідування справи і хто впливає на хід слідства. Таким чином, внаслідок подання неправдивої інформації та приховування достовірної інформації редакція газети “Рівне вечірнє” і журналіст [PERSON] порушили вимоги закону і повинні за це нести відповідальність. Тому вони просять позов задоволити. Представник відповідача - редакції газети „Рівне вечірнє” - головний редактор цієї газети Шах В.Б., в судовому засіданні позову не визнала, подала письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Крім того, пояснила, що докази по кримінальній справі, які наводить позивач в додатках до позовної заяви - ксерокопії постанов про відкриття та закриття кримінальної справи, експертні висновки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на час написання статті вони не існували і автор не міг ніяким чином передбачити наступні після публікації події. Всі ці документи датуються 2006 роком, тоді як публікація була у 2005 році. На час написання статті було відомо лише про сам факт побиття громадянина [PERSON] При збиранні інформації та підготовці статті до друку журналісти газети “Рівне вечірнє” діяли, не порушуючи вимог закону. Принцип об'єктивності ЗМІ був дотриманий повністю. Щодо самої побудови статті, то вона не містить авторських висновків, тлумачень чи звинувачень, а є лише констатацією факту бійки на вул.Слави в м.Рівне, а що такий факт був, заперечень з боку позивачів немає. Про те, що [PERSON] потрапив у травматологію з переломом ноги, ствердили в розмові з журналістом лікарі. Коментар [PERSON] про те, як відбувались події з його точки зору, відокремлені шрифтом і є прямою мовою, без коментарів редакції. Коментар колишнього прокурора області [PERSON] подано в повному обсязі, редакції невідомо чому позивач вирішив, що надано неповний коментар. Як правило, посадові особи в таких випадках не є багатослівними. Коментар заступника Генпрокурора Медведька О.І. отримано як відповідь на запит народного депутата Сулковського П.Г. В ньому не містилось інформації щодо причин передачі справи в Тернопіль. На наш погляд, це поширена практика, коли справа стосується певних осіб (в нашому випадку прокурор і суддя), то вона передається на розгляд в іншу область. На її думку, позов до редакції не містить доказів, обґрунтувань. Наводяться лише припущення і суб'єктивні тлумачення. Позивачі [PERSON] не є фахівцями в галузі газетної справи і вони не можуть об'єктивно і фахово оцінити побудову статті. Не можна погодитися із твердженням [PERSON] у позовній заяві про те, що “виклад обставин даної справи здійснено не на підставі об'єктивних даних, а на підставі суб'єктивних висновків автора статті”, оскільки вони не вказують, які саме слова вважають авторськими висновками. Авторських висновків у тексті просто немає. На її думку, позивачі безпідставно вказують, що редакція газети їм відмовила в наданні коментарів. Адже під час слухання даної справи факт звертання журналіста до [PERSON] підтвердився, чого не заперечив сам позивач. Редактор газети „Рівне вечірнє” Шах В.Б. зазначила, що позивачі оцінили свою моральну шкоду у 8 тисяч гривень безпідставно, тому що, по-перше, інформація, подана в газеті, є перевіреною, а, по-друге, журналіст і редакція виконували свої професійні обов'язки, не порушуючи законодавство України. Крім того, позивачі, на думку Шах В.Б., не зазначили в позовній заяві, в чому полягає моральна шкода, не вказали, з чого вони виходили, визначаючи розмір цієї шкоди, та якими доказами це підтверджено. Вважає позов безпідставним і просить відмовити в його задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні також позов не визнала, вважає, що вона взагалі є неналежним відповідачем, так як не є автором статті. Пояснила суду, що вона, як редактор відділу кримінальних розслідувань, та інші журналісти готували сторінку в газеті “Рівне вечірнє” від 27 жовтня 2005 року, де опубліковано статтю “[INFO]”. Вона підписала не саму статтю, а всю сторінку. Над підготовкою матеріалів для цієї статті працювали журналісти цієї газети. Вважає позов по відношенню до себе безпідставним і просить в його задоволенні відмовити. Повністю погоджується з доводами щодо безпідставності позову, викладеними в судовому засіданні в поясненні редактора газети “Рівне вечірнє” Шах В.Б. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнав і пояснив, що голова Рівненського міського суду - відповідач [PERSON] не має ніякого відношення до підготовки і опублікування в газеті “Рівне вечірнє” від 27 жовтня 2005 року статті під заголовком “[INFO]”. Позивачі не надали суду жодного доказу того, що [PERSON] надавав будь-яку інформацію кореспондентам, замовляв публікацію цієї статті, чи вказував, що конкретно кореспондент має написати. Також не надано суду доказів того, що [PERSON] якимось чином впливає на хід слідства. Вважає, що доводи позивачів у позовній заяві і пояснення позивача [PERSON] в суді носять суб'єктивний характер і не підтверджені жодним доказом. Просить у позові до [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. Свідок [PERSON] суду показав, що він розповів кореспонденту, що був побитий братами [PERSON] біля свого будинку. Статтю тоді читав і в ній все було вірно записано з моїх слів. У мене був закритий перелом ноги, синці, а ушкоджень хребта не було. До кримінальної відповідальності по факту сутички з [PERSON] не притягувався. Про те, що [PERSON] лікувались мені невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що даної статті він не готував. По цій статті позивачі коментарів не давали. Однак пізніше на їх прохання чи прохання їх адвоката все таки у них було взято коментар по даній статті. Свідок [PERSON] суду показав, що він в основному готував дану статтю. Викладена в статті інформація ним перевірялась. В статті дані коментарі потерпілого [PERSON], посадових осіб прокуратури. Про тілесні ушкодження у [PERSON] дізнався у лікарів. Кримінальна справа була порушена по факту. Позивачі категорично тоді відмовилися від коментарів. [PERSON] не готувала статті і не редагувала її. Будь-яких замовлень на публікацію статті чи коментарів голова Рівненського міського суду не давав. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши газетну статтю „[INFO]” та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Як встановлено в судовому засіданні, на п'ятій сторінці газети “Рівне вечірнє” (індекс 35059) від 27 жовтня 2005 року було опубліковано редакційну статтю під заголовком “[INFO]”. Стаття опублікована без зазначення автора, готувалася вона до друку журналістським колективом. Судом встановлено, що редакція газети, не дочекавшись закінчення розслідування даної справи (на сьогодні справа так і не розслідувана), неправдиво подала факт заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] позивачами у даній справі [PERSON] і [PERSON]. На сьогодні, будь-яких обвинувачень позивачам по даному факту не пред'явлено. Постановою старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 28 лютого 2006 року було відмовлено в порушенні проти [PERSON] і [PERSON] кримінальної справи за відсутністю в їхніх діях складу злочину. Іншою постановою цього ж слідчого від 01 березня 2006 року раніше порушену кримінальну справу за фактом заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень за ч.1 ст.122 КК України закрито за відсутністю події злочину. Такі ж постанови було винесено й іншим слідчим прокуратури Тернопільської області від 5 травня 2006 року. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Як зазначено в ст.3 Конституції України, людина, її життя, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Цивільний кодекс України (ст.297) гарантує кожному право на повагу до його гіднос­ті та честі і вказує на те, що гідність і честь фізичної особи є недоторканними. У випадку порушення права фізичної особи на повагу до честі і гідності вона має право звернутися до суду за захистом порушеного права. Згідно зі статтею 47 Закону України “Про інформацію” відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. А статтею 37 Закону України “Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні” передбачено, що громадяни мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Відповідно до абзацу 5 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” від 28.09.1990 року, із змінами і доповненнями, до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі”. Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з цією статтею ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила у спосіб, у який вона була поширена. Суд приходить до висновку, що про упередженість і неправдивість зазначеної статті свідчить те, що вона викладена у такій формі, що після її прочитання у читачів не виникає жодних сумнівів про вчинення злочину [PERSON]. і [PERSON] і про невинність [PERSON] Зокрема, про це підтверджується навіть самим заголовок газетної статті: “[INFO]”. Виклад обставин даної справи здійснено редакцією не на підставі об'єктивних даних, а на підставі суб'єктивних, упереджених висновків журналістського колективу, з частковим використанням пояснень [PERSON], який є особою, заінтересованою у наслідках розслідування справи на його користь. При цьому, ігноруючи обов'язок подання для публікації об'єктивної і достовірної інформації, в статті неправдиво сказано, що [PERSON] і [PERSON] “відмовилися від коментарів”. Крім того, не дивлячись на те, що розслідування у кримінальній справі ще не було закінчено, в газетній публікації [PERSON] охарактеризовано як потерпілого від злочину - нападу і побиття його [PERSON] і [PERSON]. При цьому без висновку судово-медичної експертизи, щоб штучно викликати у читачів співчуття до [PERSON], а до [PERSON] і [PERSON] - почуття осуду і зневаги, редакцією газети здійснено суб'єктивний, неправдивий висновок про те, що [PERSON] потрапив у лікарю “...з відкритим переломом ноги, ушкодженням хребта та іншими травмами”, а також те, що він “... ризикує залишитися інвалідом на все життя”. Цей недостовірний висновок редакції спростував в судовому засіданні свідок [PERSON], він повністю суперечить матеріалам справи і медичним документам. Разом з тим редакція газети, з метою приховування правдивої інформації, не вказала в цій статті, які ж тілесні пошкодження отримали [PERSON] і [PERSON], скільки часу лікувалися вони, обмежившись лише таким висновком: “Нібито лікувались після бійки і брати [PERSON]”. Таким чином, суд прийшов до висновку, що як заголовок, так і зміст газетної статті „[INFO]” викладені неправдиво, мають упереджений, компрометуючий характер, спрямований на обвинувачення [PERSON] і [PERSON] у вчиненні злочину, приниження їхньої честі, гідності і ділової репутації, завдає шкоди їх інтересам як громадян і як публічних посадових осіб. Заперечення проти позову представника редакції газети „Рівне вечірнє” Шах В.Б. суд не може прийняти до уваги, оскільки воно не грунтується на доказах. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак представник зазначеної газети не надав суду доказів, які б підтверджували його заперечення і спростовували доводи позивачів. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В даному випадку протиправні дії відповідача - редакції газети „Рівне вечірнє” встановлені в судовому засіданні і підтверджуються зібраними у справі доказами. Внаслідок опублікування редакцією газети “Рівне вечірнє” зазначеної статті упередженого, неправдивого і компрометуючого змісту принижено честь, гідність і ділову репутацію позивачів, чим заподіяно їм моральну шкоду, що повністю доведено в судовому засіданні. Зокрема, встановлено, що позивачі зазнали глибоких і тривалих душевних стражданнях, що призвело до стану морального пригнічення і дискомфорту, в підриві їхнього авторитету серед значної частини жителів міста та області, друзів і знайомих, втраті нормальних життєвих зв'язків, необхідності затрати додаткових тривалих зусиль для організації свого особистого життя як громадян і як посадових осіб. Через винні дії редакції газети позивачі переживають за свій авторитет і змушені тривалий час виправдовуватись, постійно давати пояснення знайомим про те, що викладені в газетних статтях відомості є неправдивими. Що стосується розміру грошового відшкодування моральної шкоди у 8000 грн., який визначили позивачі, то цей розмір суд вважає дещо завищеним і його слід зменшити до 5000 грн., враховуючи вимоги розумності і справедливості, передбачені ч.3 ст.23 ЦК України. До визначення цього розміру суд приходить з врахуванням того, що душевні страждання були глибокими і тривалими. Суд також враховує ступінь вини відповідача, який завдав моральну шкоду, і те, що неправдива публікація здійснена відповідачем у газеті, яка розповсюджується на території Рівненської області та за її межами масовим тиражем - у 25000 екземплярів. Таким чином, проаналізувавши наведені положення законодавства, наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог стосовно одного відповідача - редакції газети “Рівне вечірнє”, оскільки як зазначено в абз.4 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.90 року №7 (з наступними змінами і доповненнями) “Про застосування законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”, “при опублікуванні вказаних відомостей без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснює випуск масової інформації”. В даному випадку таким органом є редакція газети „Рівне вечірнє”. Що стосується інших відповідачів - [PERSON] і [PERSON], то у позові до них слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки вимоги позивачів до цих відповідачів є голослівними і не підтверджені в суді жодним доказом. Судом же встановлено, що [PERSON] була редактором цілої сторінки, а конкретно цю статтю взагалі не готувала і нею не займалась. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved