Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-28 00:00:00

У жовтні 2007р. [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначила, що з 15.07.2006р. перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Спільне з відповідачем життя виявило, що у кожного з них різні, не співпадаючі погляди на питання подружніх взаємовідносин, у зв'язку з чим, між ними постійно виникали суперечки і сварки на побутовому ґрунті, що призвело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного, вже більше року вони проживають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство. За час окремого проживання вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти прийняття заочного рішення по справі не заперечував, просив суд розглянути справу без участі відповідача, прийнявши заочне рішення по справі. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.. 11 ЦПК України) встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006 року, згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, номер актового запису № 39. Для кожного з подружжя цей шлюб перший. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини більше року тому, не проживають однією сім'єю і не ведуть сумісне господарство, за цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків, між ними встановились неприязнені взаємовідносини. Судом було надано подружжю строк для примирення, але до згоди сторони не дійшли, примирення між ними не можливо. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних відносин та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір і розподіл судових витрат, суд приймає до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді сім'ї, враховує їх матеріальне і сімейне становище, та відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України вважає за необхідне витрати при реєстрації розірвання шлюбу покласти на відповідача.

Outcome: approved