Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-04 00:00:00

Позивач вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений 31 серпня 2007 року, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні, підприємство, в порушення норм КЗпПУ не провело з ним повного розрахунку та не виплатило 288 грн. 53 коп. - суми, яка підлягала виплаті при звільненні у день звільнення. У зв'язку з цими обставинами просить стягнути з відповідача борг по зарплаті 288 грн. 53 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 2800 грн., починаючи з вересня по грудень 2007 року. Відповідач позов не визнав, його представник в судовому засіданні вказав, що позивач дійсно працював на підприємстві у вказаний термін у якості вантажника. При звільненні з ним було проведено повний розрахунок. Сума - 288 грн. 53 коп., на яку вказує позивач, це сума яка утримана з нього за наказом по підприємству. З наказом позивач та інші були ознайомлені, але підписувати його відмовились, з цього приводу було складено відповідний документ. Наказ ніким не оскаржувався. Підприємство не має боргу перед позивачем. Сам позивач звертався з приводу несплати 288 грн. 53 коп., йому роз'яснювалось причина утримання вказаних коштів. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства проводиться у день звільнення. В разі невиплати із вини власника чи уповноваженого ним органу належних сум при звільненні, підприємство повинно оплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в постанові № 13 “Про практику застосування законодавства про оплату праці”, вказав на те, що ці суми підлягають стягненню у випадку наявності вини підприємства та якщо роботодавець не доведе відсутність своєї вини у несвоєчасній виплаті. Аналізом доказів по справі встановлено наступне: Факт перебування позивача у трудових відносинах із підприємством і його звільнення 31.08.07р. за власним бажанням сторони по справі не оспорюють, це підтверджено їх показами у судовому засіданні, ксерокопією трудової книжки (а.с.2-3), витягами з наказів про прийом на роботу та звільнення (а.с.8,9). За наказом від 30.08.07р. (а.с.7) з позивача утримано спірну суму. Складено довідку про відмову підписати ознайомлення з документом. Сам наказ ніким не оскаржувався, про що не заперечують сторони. На момент остаточного звільнення позивача, відповідачем проведено з ним повний розрахунок (а.с.4,12). Щодо відсутності вини підприємства за затримку розрахунку при звільненні, то свої доводи представник відповідача довів наданими доказами. Поряд з цим, на думку суду, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, про обов'язок доказування обставин по справі позивач не надав доказів вини підприємства у несвоєчасній виплаті розрахунку при звільненні. Відповідач по справі спростував вину підприємства у затримці цього розрахунку, надав незаперечливі та переконливі докази, через що позивачу у задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: approved