Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-21 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON]та [PERSON]про стягнення матеріальної шкоди у сумі 2540 грн. та моральної шкоди у сумі 50000 грн., а всього на суму 52540 грн., посилаючись на те, що відповідач [PERSON] 23.10.2003 року, керуючи на підставі довіреності трактором Т-150, порушив правила дорожнього руху, чим допустив зіткнення з легковим автомобілем ВАЗ-21093 під керуванням [PERSON] В результаті ДТП загинув пасажир [PERSON] - її син, чим позивачці було спричинено моральну та матеріальну шкоду. В судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю адвокат [PERSON] наполягли на задоволенні позову та додали, що за позовом має відповідати саме відповідач [PERSON], оскільки керував він на підставі довіреності трактором, який належить на праві власності [PERSON], тому на задоволенні позову відносно [PERSON] не наполягають. [PERSON] не з`явився до судового засідання, хоча судом було вжито всіх можливих заходів, щодо його повідомлення про час та місце розгляду справи. [PERSON] також у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав судові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки на час ДТП перебував у трудових відносин з власником трактора [PERSON], тому згідно діючого законодавства відповідачем має бути саме [PERSON] Про причини неявки в судове засідання судові [PERSON] не повідомив та не надав заяви про відкладення розгляду справи, тому суд, отримавши згоду сторони позивачки вирішив розглядати справу заочно, що не суперечить положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, її представника, показання свідків,\~ а також вивчивши заяву відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, а також кримінальної справи Нововодолазького районного суду Харківської області, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: як вбачається з пояснень позивачки, а також з матеріалів кримінальної справи № 1-58/2007 р. Нововодолазького районного суду Харківської області, яка була оглянута у судовому засіданні, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 23 жовтня 2003 року о 18 год. 15 хв. [PERSON], керуючи на підставі довіреності, технічно справним трактором Т-150К д.н. [NUMBER] з причіпною бороною БВ-7.0 на 81 кілометрі автошляху Медведівка-Муравлинка-Староверівка у напрямку останньої у Нововодолазькому районі Харківської області, порушив вимоги п.п.1.5, 22.4, 22.5, 30.3(з) Правил дорожного руху України і допустив зіткнення з зустрічним легковим автомобілем ВАЗ-21093 д.н. [NUMBER]під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП пасажиру легкового автомобіля [PERSON] спричинена смерть. Порушення ПДР України виразилося у тому, що [PERSON] створив небезпеку для руху, що погрожувала життю та здоров`ю громадян, не обозначив борону, що виступає за габарити транспортного засобу позаду більш ніж на 1 м., а по ширині перевищує 0,4 м. від зовнішнього краю заднього габаритного ліхтаря. Не встановив на бороні розпізнавальні знаки: сигнальні щитки чи прапорці; в темний час доби та в умовах недостатньої видимості - світловідбивачами чи ліхтарями - попереду білого кольору, а позаду- червоного, з боків- оранжевого. Знак розміщено на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більше, ніж це передбачено п.22.4. ПДР України, в результаті чого ввів\~ водія автомобілю ВАЗ [PERSON] в оману відносно бокового інтервалу при роз`їзді транспортних засобів та допустив зіткнення з його автомобілем. Вищевказане підтвердили в залі судового засідання у своїх показаннях свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях на позов посилається на те, що не може бути відповідачем у справі через те, що керував трактором, який належить на праві власності [PERSON], з яким той перебував у трудових відносинах і згідно чинного законодавства не може вважатися володільцем транспортного засобу та відповідачем у справі. Вказані [PERSON] доводи суд вважає неприйнятними, виходячи з наступного: відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; трактор є джерелом підвищенної небезпеки, а\~ згідно ч.2 вказаної статті Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.); на ухвалу суду від 13 листопада 2007 року про витребування доказів у [PERSON] - трудової книжки, останній її не надав, у судове засідання не прибув без поважних причин, натомість, надав письмову заяву про те, що працював з [PERSON] по усній домовленості, виконував сільськогосподарські роботи та отримував зарплату. Суд вважає викладені пояснення у своїй заяві [PERSON] непереконливими. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв`язку із цим, суд доходить висновку, що [PERSON] не перебував з [PERSON] у трудових відносинах, бо жодним доказом цього судові він не довів і, навпаки, своїми неявками до суду без поважних причин наводить суд на думку про небажання надавати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що за позовом має відповідати [PERSON], а не [PERSON], бо [PERSON] керував належним відповідно до тимчасового реєстраційного талону (т.1 а.с.63 кримінальної справи) [PERSON] трактором згідно довіреності на право керування, копія якої є в матеріалах кримінальної справи № 1-58/2007 р. Нововодолазького районного суду Харківської області (а.с.62). У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Викладене повторюється і в ст.1166 ЦК України. Неправомірність дій відповідача [PERSON] встановлена постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 квітня 2007 року у кримінальній справі № 1-58/2007 про закриття провадження з нереабілітуючих підстав, а саме - у зв`язку із застосуванням акту амністії. З тексту постанови вбачається, що вина у протиправних діях під час ДТП [PERSON] визнана і наслідки у виді смерті сина потерпілої [PERSON]. настали саме через дії відповідача [PERSON] внаслідок порушення ПДР України, який в попередньому судовому засіданні у кримінальній справі сам заявив про застосування до нього акту амністії. Пояснив, що повністю розуміє всі наслідки застосування амністії, що застосування до нього Закону України Про амністію не звільняє його від цивільно-правової відповідальності. Постанова суду ніким не оскаржувалася та набрала чинності. Позивачка [PERSON] згідно постанови слідчого від 25 грудня 2003 року визнана потерпілою у кримінальній справі № 1-58/2007 р. Нововодолазького районного суду Харківської області (а.с.87, т.1 вказаної кримінальної справи). Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріальні збитки, завдані позивачці [PERSON] підлягають стягненню на користь останньої в повному обсязі, а це : витрати на придбання пам`ятника та деталей до нього у сімі 2340 грн., а також огорожі на могилу в сумі 200 грн., що підтверджується рахунками (а.с.21-22) та квитанціями про сплату (а.с.8-9,14). Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON], моральна шкода полягає у тому, що загиблий [PERSON] був її єдиним сином, більше дітей в неї немає, тому своїми діями [PERSON] позбавив її єдиної надії та опори в житті, оскільки [PERSON] був дуже турботливим сином. Загиблий був прекрасною та поважною людиною, тому через його смерть у позивачки погіршився стан здоров`я, а їй вже 73 роки. Порушився нормальний уклад життя і життєві зв`язки. Позивачці важко спілкуватися з оточуючими людьми, так як все нагадує їй про загибель сина. Виходячи з наведеного позивачка оцінила спричинену їй моральну шкоду у 50000 грн., яку і просить стягнути з [PERSON] У Постанові Пленуму Верховного суду України № N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено судом, загиблий [PERSON] був єдиною дитиною позивачки [PERSON]., турботливим та люблячим сином, єдиною близькою позивачці людиною і, беручи до уваги вік позивачки, а це 73 роки, був єдиною надією та опорою в житті. Втрата сина дуже вплинула на здоров`я позивачки та на її емоційний стан, що призвело до неймовірних моральних страждань, викликаних такими змінами у житті. У стосунках з оточуючими людьми позивачці все нагадує про сина, проте відновити попередній стан неможливо, оскільки сина не повернеш. Вказану позивачкою суму моральної шкоди суд знаходить завищеною, тому, враховуючи принцип виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою компенсацією позивачці за спричинення їй моральних страждань [PERSON] буде сума у 15000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з [PERSON] підлягають стягненню всі понесені останньою судові витрати

Outcome: approved