Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON]звернулась до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на двох доньок у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного мінімуму щомісячно. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 12 жовтня 1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом вони проживали до січня 2008 року. Після цього їх сімейні відносини припинились і зараз вона проживає з дітьми окремо. Між нею та відповідачем немає домовленості щодо утримання дітей, просить стягнути аліменти. У судовому засіданні позивачка на своїх вимогах наполягає з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що у січні 2008 року вона з дітьми проживає на квартирі у своєї сестри. Хоче узаконити матеріальну допомогу на дітей. Вона не заперечує , що відповідач за час окремого проживання від сім»ї надавав допомогу дітям : давав гроші на харчування по 700 грн. на місяць, купував одежу, продукти, фрукти. Але вона не впевнена, що у подальшому відповідач також буде утримувати дітей, думає, що він її обдурить. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що дійсно з січня 2008 року він з сім»єю не проживає, але шлюб в них ще не розірваний. Він постійно утримує дітей, як і утримував всю сім»ю протягом спільного проживання. Його дружина 15 років ніде не працювала, всі були на його утриманні. З січня 2008 року він постійно давав дітям гроші, купував одежу, продукти, фрукти, предмети першої необхідності. Кожного місяця він давав по 700 грн. на місяць тільки на харчування. В перших числах квітня обидві доньки жили в нього три дні, знаходились на його повному забезпеченні. Діти спілкуються з ним постійно і коли вони приходять з проханням дати гроші на : дискотеки, поповнення мобільного рахунку, продукти харчування, придбання нижньої білизни , одежу, тощо, він ніколи їм не відмовляє, ходить з ними кожного тижня по ринку і купує все, що вони попросять. За період окремого проживання за 3 місяці він купив : доньці [PERSON] золоте кільце, вартістю 862 грн., доньці [PERSON] джинси за 280 грн, кофту дочці [PERSON]за 75 грн., бриджі за 230 грн., шкіряну куртку за 1100 грн. та інші продукти та речі, перелічені ним у запереченні проти позову. Вважає , що діти знаходяться на його утриманні, він забезпечує їх необхідним і у подальшому бути робити теж саме. Дітям у наданні допомоги він ніколи не відмовляв і не відмовить і вважає, що позов про стягнення аліментів його дружина подала з метою звести з ним рахунки, помститися йому. Просить у позові відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані і задоволенню не підлягають на підставі ст..ст.180, 181 Сімейного Кодексу України. Згідно з ст..180 Сімейного Кодексу України : « Батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. « Згідно з ст.181 Сімейного Кодексу України : 1.« Способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними « 2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або ) натуральній формі.» Судом встановлене наступне : 12 жовтня 1991 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Шосткінського міськвиконкому Сумської області, а/3 №740, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( л.д.5). Мають двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з матір»ю. З січня 2008 року сторони проживають окремо , діти живуть з матір»ю, що підтвердили позивач та відповідачка, а також допитані в судовому засіданні у якості свідків , їх діти. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення аліментів, позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем не було домовленості на добровільне утримання дітей відповідачем. Але ці її доводи спростовуються поясненнями відповідача, дітей сторін, а також самою позивачкою. Після припинення шлюбних відносин у січні 2008 року, відповідач постійно утримував дітей: щомісячно давав дітям 700 грн. тільки на харчування, а крім того постійно купував дітям речі, предмети першої необхідності, нижню білизну, одяг : шкіряну куртку, джинси, бриджі, фрукти, солодощі , інші продукти харчування, задовольняв їх потреби у придбанні канцтоварів, учбових приладів ,поповнення мобільних рахунків телефонів, робив подарунки на свята , давав гроші на дискотеки. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що з січня 2008 року вони з мамою проживають у сестри мами на квартирі, а батько проживає окремо. Але за час окремого проживання , вони постійно спілкувались і спілкуються з батьком. Він дає їм гроші, купує речі, продукти харчування. Кожного місяця він дає 700 грн.- гроші на харчування, які вони передають матері. Крім того він кожного тижня купує їм фрукти, цитрусові, солодощі, учбові прилади, дає гроші на дискотеки, поповнення мобільного рахунку, на дрібні витрати у школі. [PERSON] батько купив на подарунок золоте кільце, купив джинси. [PERSON] купив шкіряну куртку , кофту, бриджі . також батько давав їм гроші на свята, купував нижню білизну, давав гроші на ліки. Вони постійно спілкуються з батьком і він ніколи не відмовляв їм у наданні допомоги, давав їм гроші на особисті витрати. Проти цих обставин не заперечує і позивачка [PERSON], яка пояснила, що дійсно відповідач допомагав дітям, давав їм гроші, купував речі, але вона хоче отримувати кожного місяця стабільну допомогу, боїться, що чоловік її обдурить і у подальшому не буде утримувати дітей. Таким чином, хоча відповідачка заперечує проти існування домовленості між нею та відповідачем на утримання дітей, але така домовленість існувала. Позивачка приймала матеріальну допомогу від відповідача, отримувала щомісячно від нього по 700 грн. на харчування дітей, не відмовлялась від такої допомоги, грошей не повертала. Приймала матеріальну допомогу відповідача дітям на придбання речей, одягу, фруктів, продуктів харчування, поповнення мобільних рахунків, на дискотеки, придбання нижньої білизни та інше. Тому , суд вважає, що [PERSON] виконує свої обов»язки по утриманню дітей, бере участь у їх утриманні в грошовій та натуральній формі і позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів необґрунтовані. Батько [PERSON] добровільно сплачує дітям аліменти у сумі, достатній для задоволення їх розумних потреб : всі речі, куплені ним- є речами першої необхідності. У даному випадку примусовий порядок стягнення аліментів буде способом зведення рахунків сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed