Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що з 19.10.2004 року знаходився у трудових відносинах з Первомайським державним підприємством “Хімпром” та 01.10.2006 року звільнився з підприємства, але відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України своєчасно не виплатив заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем станом на 11.10.2007 рік становить 2 905 грн. 62 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 10 587 грн. 15 коп., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., а також витрати за надання юридичної допомоги у сумі 100 грн. 00 коп., всього - 18 592 грн.77 коп. Представник відповідача до суду з'явився та пояснив, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати визнає повністю, заробітна плата не виплачувалась позивачу із-за довгого простою підприємства, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди зовсім не визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив слідуючи обставини та відповідно до них правовідносини. З трудової книжки позивача вбачається, що позивач був прийнятий на роботу до Первомайського державного підприємства “Хімпром” відповідно до наказу № 328 від 19.10.2004 року та згідно наказу № 282 к від 01.10.2006 року був звільнений. Довідкою № 1155 від 11.10.2007 року наданою Первомайським державним підприємством “Хімпром” підтверджується заборгованість відповідача у сумі 2 905 грн.62 коп. перед позивачем, яку слід стягнути з відповідача разом зі сплатою позивачем за надання юридичної допомоги у сумі 100 грн. 00 коп. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд, приймає як докази поважності причин невиплати підприємством заборгованості по заробітній платі позивачу, а саме знаходження підприємства у простої з квітня 2006 року, проведення на цей час процедури санації та вважає можливим в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відмовити. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди” від 21.03.1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, позивач по даній справі не надав жодного доказу заподіяння моральної шкоди, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати слід стягнути на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України. На підставі ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 ч.2 ст.233 КЗпП , ст.ст.11, 58-60,88 ч.3,212-215 ЦПК України,-

Outcome: partial