Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції Фонд- соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захв. рювань України в місті Тернівка про стягнення страхової виплати за моральну шкоду. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 11.07.1994 року по 02.11.2004 року він знаходився у трудових відносинах з ДХК ВАТ "Павлоградвугілля" й працював за різним фахом. За час роботи на шахті "Тернівська" ДХК ВАТ "Павлоградвугілля" 02.04.2004 року позивач отримав виробничу травму: відкрита черепно-мозкова травма. Ушиб головного мозку 2 ст. Перелом основи черепу. Перелом лобного відростку щелепи та нижнього краю ока справа. Перелом носу. Ушиблена рана правої щоки, згідно акту Н-1. За висновком МСЕК від 09 вересня 2004 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % - первично за виробничу травму та визнано інвалідом третьої групи Внаслідок втрати професійної працездатності він вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки: він втратив професійну працездатність; він став інвалідом; він постійно відчуває наслідки хвороби; стан його здоров'я став незадовільним; він став дратівливий; йому неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; відчуває великі незручності при ведені домашнього господарства; він втратив впевненість у майбутньому; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Позивач просить стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівки на його користь страхової виплати за моральну шкоду, з урахуванням вище наведених ним обставин, у розмірі 103 000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав посилаючись на вищенаведені обставини та просив суд стягнути моральну шкоду у розмірі 103 000 грн. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка позов не визнав, вважаючи, що законом "Про бюджет на 2008 рік" дія ст. ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" припинена з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку, а тому сума страхової виплати за моральну шкоду не може бути стягнена судом, окрім того позивачем не надано доказів про настання моральної шкоди. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 11.07.1994 року по 02.11.2004 року він знаходився у трудових відносинах з ДХК ВАТ "Павлоградвугілля" й працював за різним фахом, що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи на шахті "Тернівська" ДХК ВАТ "Павлоградвугілля" 02.04.2004 року позивач отримав виробничу травму: відкрита черепно-мозкова травма. Ушиб головного мозку 2 ст. Перелом основи черепу. Перелом лобного відростку щелепи та нижнього краю ока справа. Перелом носу. Ушиблена рана правої щоки, згідно акту Н-1. За висновком МСЕК від 09 вересня 2004 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % - первично за виробничу травму та визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК. Так, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року, визначається, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, обумовленими захворюваннями, наслідком травм, або природженими дефектами, котрі приводять до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі та захисту. Позивача визнано інвалідом третьої групи по професійному захворюванню. Відповідно до п.2.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року за №183 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 22.04. 2004 року за №516/9115 з подальшими змінами, підставою для встановлення третьої групи інвалідності є стійки, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або уродженими дефектами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі працездатності, які потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Згідно вказз' ї Інструкції, критеріями встановлення третьої групи інвалідності є обмеження однієї чи , екількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені: обмеження самообслуговування І ст. ; обмеження здатності самостійно пересуватися І ст. ; обмеження здатності до навчання І ст. ; обмеження здатності до трудової діяльності І ст. ; обмеження здатності до орієнтації І ст. ; обмеження здатності до спілкування І ст. ; обмеження здатності контролювати свою поведінку І ст. . Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначається частковою втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне зниження кваліфікації або зменшення обсягу трудової діяльності; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні); значне зменшення (більш ніж на 25 %) обсягу трудової діяльності; втрата професії чи значне зниження кваліфікації; значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії. Таким чином, вже сам факт встановлення позивачу 3 групи інвалідності підтверджує обмеження життєдіяльності позивача. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки: він потребує постійного лікування; втратив професійну працездатність; став інвалідом; постійно відчуває наслідки травми; стан його здоров'я став незадовільним; він став дратівливий; йому неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; він втратив впевненість у майбутньому; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Вказані обставини, які наявні у позивача, обумовлюють необхідність пристовуватися та організувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди. У відповідності зі ст. ст. 21 п. "є", 28 ч.3 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року, в редакції від 16.06.2005 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, в обов'язки відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка входило своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. Заперечення відповідача, що не було надано висновок МСЕК про наявність моральної шкоди суд вважає необгрунтованими, оскільки вказана експертиза могла мати місце без звернення позивача до суду, якщо б позивач у позасудовому порядку звернувся б до відповідача, а в данному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. У відповідності зі ст. 34 пункту 3 Закону України "Про загальнообов'язкове держене соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції від 16.06.2005 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, сума страхової виплати за моральну шкоду визначається судом. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь -яких інших страхових виплат. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, положенню частини першої статті 58 дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 р. N 1-рп/99 "Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи)." Відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції від 16.06.2005 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинило застрахованному професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або/ соціальних послуг. Враховуючи ту обставину, що страховий випадок з позивачем настав 09.09.2004 року, коли йому було встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою, яка сталася 02.04.2004 року і з цього часу в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що на дані правовідносини поширюєься дія норм ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону в редакції від 16.06.2005 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, що передбачають обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України", у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 09.09.2004 року, суд вважає, що дія Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" на спірні правовідносини не поширюється. Мінімальна заробітна плата з 01 січня 2008 року згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" встановлена у розмірі 515 грн. У відповідності з вимогами розумності та справедливості, суд вважає, що необхідно визначити суму страхової виплати за моральну шкоду, спричинену позивачу у сумі 32 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial