Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-03 00:00:00

Позивачка та її представник просять суд розірвати договір довічного утримання, укладений 15.06.2007 року між [PERSON] як відчужувачем та [PERSON] як набувачем, посвідчений нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Трофименко Є.В. за реєстровим № 6-896. При цьому посилаються на те, що відповідачка несумлінно виконує свої зобов'язання за договором, не доглядає позивачку і позивачка їй не довіряє. Відповідачка і її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] належним чином виконувала свої обов'язки за договором, а позивачка [PERSON]безпідставно в силу свого віку відмовляється від укладеного договору. Судом встановлено, що 15.06.2007 року між [PERSON] як відчужувачем та [PERSON] як набувачем було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Трофименко Є.В. за реєстровим №6-896. Відповідно до вказаного договору позивачка передала у власність відповідачки квартиру [ADDRESS], а відповідачка зобов'язалася повністю довічно утримувати позивачку, надаючи їй необхідний догляд (опікування), допомогу. Вартість матеріального забезпечення було визначено сторонами в сумі 400 грн. щомісячно (а.с.2). Відповідно до ст.749 Цивільного Кодексу України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. У вказаному договорі не були визначені конкретно види догляду (опікування), а тому сторони повинні були виходити із загальних засад такого опікування з урахуванням конкретних інтересів відчужувача. Із наданих сторонами доказів видно, що відразу після укладення вказаного договору довічного утримання і до звернення позивачки до суду, [PERSON] матеріально утримувала [PERSON]і надавала їй необхідний догляд (опікування), допомогу. Так, [PERSON] за свої кошти придбавала [PERSON] продукти харчування, одяг (халат, плаття, носки, білизну), медичні препарати, сплачувала квартплату і комунальні платежі, здійснювала плату за послуги телефонного зв'язку. [PERSON] кожен день навідувала [PERSON], готувала їй їжу із своїх продуктів. Перед приготуванням їжі [PERSON] з'ясовувала у [PERSON] те, яку їжу їй треба приготувати. [PERSON] вбирала в квартирі, в якій проживає [PERSON], мила в ній вікна, прала білизну і особисті речі [PERSON], а також здійснювала інший догляд (допомогу) на прохання [PERSON] Викладене підтверджується письмовими доказами по справі, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] не заперечував проти того, що [PERSON] у вказаний період здійснювала необхідний догляд за [PERSON] Він вказував на те, що підставою для звернення до суду стало те, що [PERSON] втратила довіру до [PERSON] і не бажала, щоб остання здійснювала за нею догляд. Таким чином, представник відповідачки фактично не заперечував проти того, що догляд був належним, і не надав належних доказів в оспорювання цього факту, а посилався на втрату довіри позивачки, тобто на її суб'єктивне ставлення до [PERSON] Представник відповідачки надала до суду розрахунок того матеріального забезпечення і догляду (опікування), який здійснювала [PERSON] До цього розрахунку надано відповідні довідки, які його підтверджують. Із цього розрахунку видно, що вартість матеріального забезпечення і необхідного догляду значно перевищує суму 400 грн. на місяць, визначену у договорі. Представник позивачки [PERSON] не надав суду доказів, які б спростовували вказаний розрахунок. Його посилання на показання свідків [PERSON], [PERSON], не заслуговують на увагу, бо дані свідки є зацікавленими в розгляді справи, бо вони як і сам [PERSON] є членами організації ветеранів, яка ініціювала звернення позивачки до суду. Свідок позивачки [PERSON] пояснила, що вона не знає, чим [PERSON] не догодила [PERSON], що треба враховувати вік останньої. Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що [PERSON] належним чином виконувала свої обов'язки по вказаному договору довічного утримання. Вже після подання позовної заяви до суду [PERSON] перестала надавати [PERSON] можливість виконувати свої обов'язки по договору, не пускає її до своєї квартири. Викладене підтверджується актами і поясненнями представників сторін. Відповідно до ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача у разів невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Із вказаної норми закону видно, що не може бути підставою для розірвання договору довічного утримання втрата довіри відчужувача до набувача, на що, як на головну підставу для задоволення позову посилається позивачка і її представник. При цьому слід також враховувати вік позивачки, яка має значні особливості свого характеру і відношення до оточуючих її людей. Таким чином, посилання представника позивачки на втрату довіри, не є підставою для розірвання договору довічного утримання. Посилання представника позивачки на те, що при укладанні договору не були виконані всі вимоги закону, що договір не був зачитаний позивачці і т.д., не заслуговують на увагу, бо в договорі передбачені всі суттєві його особливості, він був посвідчений нотаріально і в судовому порядку не оскаржений. Тобто не має рішення суду про визнання його недійсним. А за таких обставин не має підстав вважати його недійсним. З урахуванням викладеного, відсутні передбачені законом підстави для розірвання вказаного договору довічного утримання, а тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed