Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щомісячно на її довічне утримання, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 500 грн., заподіяної у наслідок ушкодження здоров'я. Вимоги позову мотивовані тим, що вона проживала в шлюбі з відповідачем з 1990 року, шлюб мі ними був розірваний у 14.11.2003 року році. В період шлюбу, у зв'язку зі станом її здоров'я, відповідача була переведено з Російської Федерації для проходження служби в м. Севастополь, де вона, будучи також громадянкою Російської Федерації, не змогла працевлаштуватися за своєю спеціальністю та була змушена знаходитися на утриманні свого чоловіка , який належним чином не виконував свої обов'язки по утриманню родини, у наслідок чого їй постійно бракувало грошей на харчування, медичну допомогу, також проявляв неповагу до неї, неодноразово застосовував насилля, порушував подружню вірність, у зв'язку з чим позивач постійно знаходилася у стані стресу, фізичного та розумового перевантаження, недоїдання, слідством чого стали важкі хронічні захворювання, також зазначала, що за необхідністю. Зазначала, що вимушене проживання у іншій державі, а також придбані нею з вини відповідача захворювання, їх тривале лікування, позбавили її можливості реалізувати себе, знайти роботи та самостійно себе утримувати, у зв'язку з чим вважала, що потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, посилаючись на ч.4 ст. 76 СК України. Вимоги у частині відшкодування моральної шкоди мотивувала перенесеними стражданнями у наслідок поведінки відповідача, його фізичних та психологічних знущань над нею, неодноразових подружніх зрад, придбаними з його вини хворобами, неможливістю у зв'язку з тим реалізувати себе. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі &frac14; частки від всіх видів його заробітку щомісячно. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали у судовому засіданні позовні вимоги визнали, свої заперечення на позов мотивували тим, що відповідно до ч.4. ст. 76 СК України, на яку посилається позивач, вимоги щодо утримання одного з подружжя можуть бути пред'явлені не пізніше 3 років з моменту розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 14.11.2003 року, тоді як позов пред'явлено лише29 08.2007 року, також звертали увагу суду на те, що відповідач по справі на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, від якої має дитину, яка є інвалідом та потребує значних витрат на харчування та лікування, у зв'язку з необхідністю постійного догляду за дитиною, його жінка не працює, також відповідач змушений надавати допомоги матері, яка є людиною похилого віку та мешкає у Російській Федерації. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. З копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.3) вбачається, що сторони знаходилися у шлюбі з 30.22.1990 р. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4) шлюб між ними розірвано 14.11.2003 року, про що зроблено актовий запис № 221 від 30.08.2004 року. Позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення аліментів 29.08.2007 року, мотивуючи їх тим, що у період перебування у шлюбі з об'єктивних причин не могла тай до даного часу позбавлена можливості працювати та утримувати себе. Відповідно до ч.4 ст. 76 СК України, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням господарства, піклування про членів сім`ї , хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення по справі, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти посаду, він має право на утримання, у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік… може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Враховуючи, що позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення аліментів з її колишнього чоловіка, після спливу близько чотирьох років після розірвання шлюбу між ним, на протязі яких нею зазначені вимоги не пред'являлися, суд вважає вимоги позову у даній частині такими, що не підлягають задоволенню. Приймаючи таке рішення, суд враховує також ті обставини, що в порушення вимог ст.60 ЦПК України позивачкою не були надані докази щодо неправомірної поведінки відповідача в період шлюбу сторін та її причинно-наслідкового зв'язку із виникнення у неї важких захворювань, крім того, посилаючись на неможливість свого працевлаштування за спеціальністю, під час перебування у шлюбі з відповідачем, як громадянки іншої держави, позивач при цьому не зазначає будь-яких випробувань знайти собі роботу іншого характеру, аби мати можливість себе утримувати. Також, суд звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі з 2004 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, від якої має дитину, яка відповідно до довідки з дитячої поліклініки № 1 м. Севастополя (а.с.20), є інвалідом, потребує витрат на спеціальне харчування та дорогі ліки, а також постійного стороннього догляду, у зв'язку з чим його нинішня дружина позбавлена можливості працювати, а тому стягнення аліментів на утримання позивача, може поставити їх сім`ю у скрутне матеріальне становище. Розглядаючи вимоги позову щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Беручи до уваги, що під час розгляду справи, позивачем не надано доказів неповажного відношення до неї відповідача, застосування відносно неї психічного або психічного насилля, його вини та причинно-наслідкового зв'язку між наявністю в неї захворювань та поведінкою колишнього чоловіка. При цьому, суд вважає, що доводи відносно належного або неналежного виконання одного з подружжя своїх обов'язків, проявлення неповаги, як до дружини або чоловіка, є суб'єктивним сприйманням кожної людини, засноване на її погляді у створенні родини. Крім того, суд звертає увагу на те, що на протязі всього часу перебування у шлюбі з [PERSON], а також чотирьох років після його розірвання, позивачем зазначені вимоги не пред'являлися, даний позов було пред'явлено до суду під час вирішення ним житлового спору між сторонами, до того ж обставини, викладені у ньому та пояснення самої позивачки у судовому засіданні, спрямовані на встановлені окремих фактів, які б могли вплинути на вирішення саме житлового спору, виниклому між ними. На підставі ст. 1167 ЦК України, ч.4 ст. 76 СК України,

Outcome: dismissed