Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

24 жовтня 2007 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення її в будинок [ADDRESS] та виселення з цього будинку відповідача. В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності. Право власності на цей будинок за нею було визнано на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2007 року, яким було визнано недійсним договір дарування, укладений між нею та відповідачем. Іншого житла ніж спірний будинок вона не має, але відповідач перешкоджає її вселенню до будинку, не надає їй ключів від воріт та вхідних дверей і вона не має можливості потрапити у будинок. Відповідач користувався спірним будинком коли був його власником. На сьогодні фактично в будинку не проживає, а відвідує його у господарських справах, оскільки в будинку та на подвір'ї залишилося його майно. [PERSON] постійно проживає у своєї співмешканки за іншою адресою. Крім того, відповідач має на праві власності інше житло. Так, йому належить ј частина квартири [ADDRESS] та будинок [ADDRESS]. Вважає, що відповідач порушує її права власника, тому як у добровільному порядку не має намірів висилятися і перешкоджає її вселенню. Будь-які підстави для проживання [PERSON] у спірному будинку відсутні, він в цьому будинку не зареєстрований і не є його власником. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 грудня 2007 року, постановленому у заочному порядку, позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2007 року за заявою відповідача [PERSON] рішення суду скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі і пояснила наступне. Відповідач [PERSON] є її сином, проте, разом вони не проживали, спільного господарства не вели. [PERSON] вселився в будинок після укладення договору дарування. За той час, коли відповідач був власником будинку, ним було зроблено ряд покращень в будинку. Вона згодна відшкодувати відповідачу вартість тих з них, які неможливо відокремити. Наполягає на виселенні [PERSON], оскільки спільне їх проживання є неможливим через неприязне ні стосунки. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково. В обґрунтування своїх заперечень вказував на те, що в спірний будинок вселився після укладення договору дарування, іншого постійного місця проживання в місті Маріуполі не має. Йому дійсно належить на праві власності ј частина квартири [ADDRESS], але за домовленістю з колишньою дружиною квартира здається в оренду, а отриманні від цього гроші передає дочці. Що стосується будинку в селі Водяне Новоазовського району, то він знаходиться в занедбаному стані і не придатний для проживання. Просив у задоволені позову в частині його виселення відмовити. Проти задоволення позовних вимог про вселення [PERSON] до спірного будинку не заперечує. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено матеріалами справи, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2007 року визнано недійсним договір дарування будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Л.А. 06 червня 2002 року. Цим же рішенням за [PERSON] визнано право власності на будинок [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] зареєстровано в БТІ 15 жовтня 2007 року за № 2433737. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок) користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї. Відповідно до ст. 155 ЖК України, ст. 321 ЦК України, громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. При цьому, законодавцем передбачений вичерпний перелік підстав за яких власник може бути позбавлений права власності на своє майно, який розширеному тлумаченню не підлягає. Як позивачка [PERSON],так і відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказували на те, що разом вони не проживали, спільного господарства не вели, [PERSON] в спірний будинок вселився після укладення договору дарування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що після визнання недійсним договору дарування спірного будинку, відповідач [PERSON] залишаючись проживати в ньому в супереч волі позивачки [PERSON], фактично позбавив останню права користування жилим приміщенням, що є істотним обмеженням її права власності. Позивачку було позбавлено права мирно володіти своїм майном, яке передбачено ст. 41 Конституції України та ст. 1 протоколу Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Порушене право позивачки [PERSON] на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом вселення її у будинок [ADDRESS]. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, оскільки його вселення в спірний будинок було обумовлено договором дарування, який визнано недійсним. При цьому, доводи відповідача [PERSON] про неможливість використання з різних підстав належного йому на праві власності житла, правового значення для вирішення даної справи не мають. На підставі ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст. 321 ЦК України,

Outcome: approved