Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Об'єднанської сільської ради Новгород-Сіверського району про поновлення її на роботах завідуючої клубом та за сумісництвом посаді молодшої медичної сестри фельдшерського пункту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними розпоряджень сільського голови Об'єднанської сільської ради Новогород-Сіверського району від 12 липня 2007 року №19, від 6 серпня 2007 року №20, від 8 серпня 2007 року №25 та від 14 серпня 2007 року №26 про накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] про визнання незаконним розпоряджень від 15.04. 2006 року №9 та № 4 від 20.03. 2007 року стягнення середнього заробітку санітарки фельдшерсько-акушерського пункту в період з 15.04.2006 року по 20.03.2007 року. В обґрунтування незаконності її звільнення, видачі наказів про звільнення позивачка посилалася на відсутність з її сторони порушень трудового законодавства , які б давали б підстави адміністрації для застосування щодо неї заходів дисциплінарного впливу в тому числі і для її звільнення . Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 28 листопада 2007 року визнано незаконними розпорядження сільського голови Об'єднанської сільської ради Новогород-Сіверського району від 12 липня 2007 року №19, від 6 серпня 2007 року №20, від 8 серпня 2007 року №25 та від 14 серпня 2007 року №26 про накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] Поновлено [PERSON] на роботі Ушинського фельдшерського пункту на посаді молодшої медичної сестри. Стягнуто з Обєднанської сільської ради Новогород-Сіверського району на користь [PERSON] 487 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним розпоряджень від 15.04. 2006 року №9 та № 4 від 20.03. 2007 року виданих сільським головою Об'єднанської сільської ради, про поновлення [PERSON] на посаді завідуючої Ушивського сільського клубу відмовлено в зв'язку з пропуском строків, встановлених ст.. 233 КЗпП України для звернення до суду за захистом порушеного права. Відмовлено судом і в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку санітарки фельдшерсько-акушерського пункту в період з 15.04.2006 року по 20.03.2007 року, як відмовлено і в задоволенні позовних про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на посаді завідуючої клубом. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду змінити, поновити її на посаді завідуючої сільським клубом с. Ушивка та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Незаконність судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення її на посаді завідуючої сільським клубом с. Ушивка апелянт обґрунтовує неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки відмовляючи в задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску нею місячного строку на звернення до суду за захистом порушеного права суд не врахував тієї обставини, що про своє звільнення вона дізналася лише 21.08.2007 року, коли їй було вручено трудову книжку з записом про звільнення як з посади завідуючої клубом так і з посади молодшої медичної сестри Ушинського фельдшерсько-акушерського пункту. Відповідно ж до ч 1 ст. 233 КЗпП України перебіг строку позовної давності у справах про звільнення працівника з роботи розпочинається з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до слідую чого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] було звільнено з посади завідуючої Ушинського сільського клубу згідно розпорядження від 8.08. 2007 року, а оскільки вона звернулася до суду з позовом лише 14.09.2007 року, то нею пропущено місячний строк встановлений ст.. 233 КЗпП України для звернення до суду за захистом порушеного права і клопотань про поновлення строку позивачка не заявляла. Проте, висновок суду про пропуск позивачкою місячного строку на звернення до суду за захистом порушеного права не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. Хоча в рішенні суд і послався на те , що згідно ч1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, але фактично в порушення зазначеної норми матеріального права перебіг строку суд рахував з дня видачі розпорядження про звільнення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, що було встановлено і в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачці розпорядження про звільнення на руки не видавалося відповідачем, а оскільки трудова книжка знаходилася у позивачки, то записи до неї відповідачем було внесено одночасно як про звільнення з посади завідуючої клубом так і з посади молодшої медичної сестри, з якої її було звільнено лише згідно розпорядження від 14.08.2007 року. До суду позивачка звернулася з позовом 14.09.2007 року, а за таких обставин нею не пропущено строк на звернення до суду захистом порушеного права і в частині поновлення її на посаді завідуючої клубом. За викладених обставин рішення суду в цій частині та в частині стягнення середнього заробітку на зазначеній посаді підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про поновлення позивачки на посаді завідуючої клубом зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з наступного. Розпорядженням сільського голови від 12 липня 2007 року № 19 за не сумлінне ставлення до своїх обов'язків завідуючій Ушинським сільським клубом оголошено догану. Згідно доповідних(а.с.14,53) 3 та 4 серпня 2007 року завідуюча Ушивським сільським клубом підпорядкований заклад не відкривала 8 серпня 2007 року згідно розпорядження сільського голови позивачці за несумлінне ставлення до виконання обов'язків завідуючої клубом оголошено догану. Розпорядженням від 8 серпня 2007 року №23 позивачку звільнено з посади завідуючої Ушинським сільським клубом з 8 серпня 2007 року по ст.. 40 КЗпП без зазначення конкретної підстави для звільнення, прогул чи систематичне невиконання без поважних причин обов'язків. В матеріалах справи відсутні дані щодо вчинення дисциплінарних проступків позивачкою після 3 та 4 серпня 2007 року,(а.с.14, 53) а тому фактично позивачку за одне порушення трудової дисципліни двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності як у виді догани так і звільнено її з роботи, що суперечить положенням ч 2 ст. 149 КЗпП, а в порушення ч 1 зазначеної статті до застосування дисциплінарного стягнення не відбиралося письмового пояснення. Відповідно ж до ст.. 40 ч1 п4 допускається звільнення лише за прогул без поважних причин, але адміністрацією до видання розпорядження про звільнення позивачки не було перевірено дійсність фактів, викладених в актах від 3 та 4 серпня 2007 року та не з'ясовано наявність чи відсутність поважних причин не роботи сільського клубу в зазначені дні. Проте, згідно розпорядження сільського голови від 14 червня 2007 року №15 позивачку було переведено на 0.25 ставки завідуючої клубом, але в матеріалах справи відсутні дані про зміну графіка роботи в зв'язку зі зміною тривалості робочого часу згідно зазначеного розпорядження, що також є перешкодою для звільнення позивачки за прогул без поважних причин. Крім того, дані в актах від 3та 4 серпня 2007 року суперечать табелю обліку робочого часу, затвердженого сільським головою, згідно якого позивачка прогулів не допускала(а.с.70). Крім того, зазначеним рішенням скасовані розпорядження сільського голови від 12 липня, 6 серпня 2007 року про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, рішення суду в цій частині ніким не оскаржено. В зв'язку з поновленням позивачки на роботі на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення апеляційним судом в сумі 759 грн. 38 коп., виходячи з середнього за робітку, що передував звільненню позивачки з посади завідуючої клубом (а.с.66).

Outcome: partial