Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] подали до суду позовну заяву, в якій просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 48661 гривню 80 копійок в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики, стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] 5115 гривень 65 копійок в рахунок повернення коштів отриманими за договором позики. Судові витрати покласти на [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно у 1996 році він позичив у [PERSON] 3000 доларів США, а в [PERSON] він позичив 1000 доларів США. Ці кошти були позичені для бізнесу. Кошти він позичав у позивачів під проценти. Позичені кошти він їм давно повернув. По процентах він з позивачами не зміг розрахуватися. Розписки про те, що він винен [PERSON] 9500 доларів, а [PERSON] 1900 гривень він видав під їх тиском. Суми у розписках кілька разів мінялися. Розписки, які представлені в судове засідання були написані у 1997 році в м. Чернівці, а саме 22 лютого 1997 року він написав розписку [PERSON], а 20 листопада 1997 року [PERSON] Позивачі починаючи з 1997 року неодноразово зверталися до нього із вимогами повернути проценти. У 2001 році він був змушений тікати від них в м. Київ. У 2001 році він отримав листа від [PERSON] про те, що нібито у зв'язку з тим, що [PERSON] не повернув йому кошти, сина позивача відрахували з навчання. Відповідач просить застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] просить суд застосувати строк позовної давності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у 1997 році він позичив відповідачу 18000 гривень, що тоді було еквівалентно 9500 доларів США. При цьому [PERSON] дав йому розписку у якій не було вказано строк повернення боргу. Вперше [PERSON] звернувся з вимогою повернути борг у 2005 році, оскільки раніше він не зміг знайти [PERSON] На телефонні дзвінки відповідала якась дитина, а [PERSON] переховувався. Коли позивач приходив до відповідача, останній спускав собаку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у лютому 1997 році він позичив [PERSON] 1900 гривень, що було еквівалентно 1000 доларів США. Відповідач надав йому розписку. З моменту надання коштів він кілька разів бачив відповідача. Вперше звернувся із вимогою повернути борг у 2005 році. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що вперше [PERSON] звернувся до неї за юридичною консультацією з приводу коштів, які він позичив [PERSON] у 2003 році. Тоді у нього була кільки ксерокопія розписки, тому вона порадила йому знайти оригінал розписки та звернутися до [PERSON] із нагадуванням. В червні 2005 року їй необхідно було поїхати в с. Грубно Сокирянського району Чернівецької області. Вона разом із [PERSON] проїжджаючи через смт Кельменці заїхали до [PERSON], де [PERSON] розмовляв із [PERSON] Розмова між ними проходила у грубій формі. При цьому [PERSON] сказав, що він отримав лист [PERSON] і не збирається повертати йому гроші. Судом були досліджені наступні докази: курси валюти встановлені Національним Банком України станом на лютий 1997 року, жовтень 1997 року та листопад 1997 року, копія вимоги про повернення позики від 30 травня 2005 року, копія вимоги про повернення позики від 23 березня 2005 року, копія повторної вимоги про повернення позики від 01 червня 2007 року, копія вимоги про повернення позики від 01 червня 2007 року, копія розписки [PERSON] від 22 лютого 1997 року, копія розписки [PERSON] від 20 вересня 1997 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала суду покази про те, що вона співмешкає із відповідачем [PERSON] У 1996 році вони позичили у [PERSON] гроші, наскільки вона пам'ятає, 4-5 тисяч доларів. З приводу розписок їй нічого невідомо. Позичені кошти вони спільно із [PERSON] повернули. Але з 1997 року [PERSON] постійно телефонував з вимогою повернути відсотки. Орієнтовно у 2000-2001 році він надіслав їм листа у якому вказав, що його сина з вини [PERSON] відрахували з навчання у зв'язку з тим, що він не заплатив за навчання. У 2001 році вона та [PERSON] змушені були тікати від позивача в м. Київ, оскільки брати приїжджали та погрожували. Судом встановлено, що 22 лютого 1997 року в м. Чернівці між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] 1900 гривень. Відповідач в свою чергу зобов'язався повернути позичені кошти. Строк повернення коштів у розписці не вказаний. 20 вересня 1997 року в м. Чернівці між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] 18000 гривень, що складало 9500 доларів США. Відповідач в свою чергу зобов'язався повернути позичені кошти. Строк повернення коштів у розписці не вказаний. Починаючи з 1997 року позивачі неодноразово зверталися до відповідача з вимогами повернути борг, що стверджується показаннями свідка [PERSON] У 2003 році позивач [PERSON] звертався за наданням юридичної консультації з приводу того, що [PERSON] не повертає борг до адвоката [PERSON] Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Суд вважає, що до правовідносин що виникли між сторонами слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема згідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно до ст. 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно до ст. 74 ЦК Української РСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Згідно до ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно до ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно до ст. 79 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності переривається пред'явленням позову в установленому порядку. По спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Згідно до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. По справі судом встановлено, що право на позов у позивачів виникло у 1997 році, коли після того як вони звернулися до відповідача із вимогою повернути борг він з ними не розрахувався. Позивачі не навели суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] вчинив дії, що свідчать про визнання боргу. Навпаки, позивачі зазначили, що відповідач тікав від них, не брав телефон коли вони телефонували, випускав собаку. Той факт, що позивач [PERSON]знав про порушення свого права також стверджується показаннями свідка [PERSON], яка пояснила, що він звертався до неї за консультацією з приводу повернення [PERSON] коштів у 2003 році. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В даному випадку відповідач надав суду докази, які свідчать про те, що позивачам було відомо про порушення їх прав у 1997 році. Позивачі не надали суду доказів, які б свідчили, що вони не зверталися до відповідача з вимогою про повернення боргу до 2005 року, або відповідач вчиняв дії, які свідчять про визнання ним позову і з моменту вчинення таких дій не закінчився трирічний строк позовної давності. Враховуючи наведене, суд вважає, що в позові [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у зв'язку із спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed