Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до[PERSON]. про відшкодування додаткових витрат на лікування, стягнення моральної шкоди . Свій позов мотивувала тим, що вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року відповідача по справі[PERSON]. було засуджено за ст.102 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, згідно ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік. У вищезазначеній кримінальній справі нею було подано цивільний позов. Вказаний цивільній позов було частково задоволено, стягнуто з [PERSON]. на її користь 1000 гривень відшкодування моральної шкоди. Вирок набув законної чинності. Судом відповідача визнано винним у тому, що він 15.09.1996 року в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків наніс їй удар кулаком по голові. Захищаючись вона схопила дерев'яну палку і намагалась його вдарити, але[PERSON]., перехопивши її, відібрав палицю і наніс їй удари по голові та в праве око, завдавши тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров'я. За весь період з 1996 року по 2007 рік вона постійно знаходилась на обстеження у лікаря окуліста і проходила неодноразово лікування, на правому оці було зроблено дві операції. Внаслідок лікування вона понесла додаткові витрати. Позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування в розмірі 5681 гривні 28 копійок. Крім цього, позивачка прохає стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Моральну шкоду у своєму позові позивачка нічим не мотивувала. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON]. позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити . Моральну шкоду мотивували тим, що внаслідок лікування правого ока та перенесення трьох операцій позивачка перенесла фізичний біль, душевні страждання . Відповідач[PERSON]. та його представник - адвокат [PERSON]. позов визнали частково. Прохали додаткові витрати на лікування за 1996-1997 роки не стягувати, застосувавши трирічний строк позовної давності . Додаткові витрати на лікування за 2006-2007 року визнали в частині тих витрат, які належним чином підтверджуються відповідними платіжними чеками. Моральну шкоду не визнали, оскільки вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року з Відповідача на користь Позивачки вже стягнуто моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, яка вже сплачена . Представник третьої особи ЗАТ “Українська інноваційна страхова компанія “Інвестсервіс” надіслав до суду заяву з прохання проводити розгляд справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.76). Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо . Згідно ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.1195 цього Кодексу . Судом встановлено, що вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року відповідача по справі[PERSON]. було засуджено за ст.102 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, згідно ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили. Судом відповідача визнано винним у тому, що він 15.09.1996 року о 18 годині на межі домоволодіння [ADDRESS], в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків наніс [PERSON] удар кулаком в область голови. У відповідь [PERSON] схопила дерев'яну палку і намагалася його вдарити, але[PERSON]., перехопивши палицю, відібрав її і наніс їй удари по голові та в праве око, завдавши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забій м'яких тканин волосистої частини голови тім'яної області справа, контузії тяжкого ступеню правого очного яблука з відривом радужки, гифемою та гемофтальмом зі зниженням гостроти зору на праве око, які за своєю сукупністю відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров'я. Частиною 4 статті 61 встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою . Судом також встановлено, що у 1996 році одразу після травми Позивачку було госпіталізовано до очного відділення клінічної лікарні Полтавської області, де вона знаходилась з 15.09.1996 року по 05.10.1996 року на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом, виданим Полтавською обласною клінічною лікарнею (а.с.18). З 21.10.1996 року по 29.10.1996 рік Позивачка вдруге знаходилась на лікуванні в очному відділенні клінічної лікарні Полтавської області . 22.10.1996 року [PERSON] провели операцію пластика радужної оболонки, що підтверджується виписним епікризом (а.с.19) . В ході лікування та проведення операції Позивачці призначали ліки, які вказані в реєстрі наданої медичної допомоги від 09.10.2007 року (а.с.13) і на які Позивачка витрачала кошти . Всього, в період лікування у 1996-1997 роках та проведення операції, Позивачка на придбання ліків та на проїзд витратила 537 гривень 95 копійок, що підтверджується відповідними призначеннями лікарів, чеками та квитанціями, з тих, які вільно читаються та оформлені в установленому законом порядку.(а.с.21-36) . Також суд вважає, що виготовлення ксерокопії документів (квитанція № 382973 а.с.36) не є додатковими витратами на лікування, а тому ці витрати не підлягають відшкодуванню. Відповідно до п.6 Розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України в редакції 2003 року встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом . Цивільний кодекс України ( в ред.2003 року) набрав чинності з 01.01.2004 року. Позивачка прохає стягнути додаткові витрати на лікування за період 1996-1997 роки, тобто трирічний строк позовної давності, передбачений ст.71 ЦК України ( в ред.1963 року) сплив ще у 2001 році (до набрання чинності ЦК України в ред.2003 року), а тому суд вважає, що до вищезазначеного право відношення слід застосовувати правила про позовну давність Цивільного кодексу України в ред.1963 року . Відповідно до ст.80 ЦК України в ред.1963 року, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причиною пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові . Суд вважає, що Позивачка пропустила строк позовної давності з поважних причин, враховуючи її довготривалу хворобу, лікування та юридичну необізнаність . Факт довгострокової хвороби та лікування позивачки підтверджується довідкою-випискою із амбулаторних карток № 241 від 02.08.2007 року (а.с.6-10), згідно якої вбачається, що протягом 1996-2007 років [PERSON] постійно зверталась до лікаря окуліста і проходила курс лікування кожного року без виключення. А тому, додаткові витрати на лікування, які понесла Позивачка в розмірі 537 гривень 95 копійок підлягають стягненню з Відповідача на користь [PERSON]. Крім цього, судом встановлено, що у 2006 році стан здоров'я Позивачки, внаслідок травми ока, значно погіршився . З 02.06.2006 року по 16.06.2006 року вона була направлена на стаціонарне лікування до Лубенської лікарні з діагнозом наслідки травми, високий очний тиск, що підтверджується виписним епікризом, а також довідкою-випискою з амбулаторних карток (а.с.40, 6-10) . Позивачки вимушена була звернутися на консультацію в ТОВ “ОК Новий зір”, а потім в Київську клінічну офтальмологічну клініку, де їй була проведена 22.09.2006 року друга операція на правому оці, що підтверджується виписним епікризом № 12024 (а.с.45). У лютому 2007 року Позивачка звертається до Київської клінічної офтальмологічної лікарні “Центр мікрохірургії ока” з діагнозом афакія, вторинна оперована глаукома з високим ВОТ правого ока. 20.02.2007 року їй знову роблять операцію на правому оці, що підтверджується епікризом з історії хвороби № 2572 (а.с.58) . Внаслідок лікування, консультацій лікарів, перенесених операцій, проїзду до клінік, Позивачка понесла додаткові витрати на лікування в розмірі 4816 гривень 28 копійок, що підтверджується відповідними призначеннями лікарів, чеками та квитанціями, з тих, які вільно читаються та оформлені в установленому законом порядку (а.с.41-67), які відповідно до ст.1195 ЦК України підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивачки . Суд вважає, що з Відповідача не може бути стягнуті кошти, які Позивачка сплатила при укладанні договору добровільного страхування з ЗАТ УІСК “Інвестсервіс” (а.с.55), оскільки ці гроші [PERSON] сплачено добровільно і вони не є додатковими витратами на лікування . Суд також не може брати до уваги, як додаткові витрати на лікування ті кошти, які Позивачка витратила на виготовлення ксерокопій документів (а.с.а.с.65, 68), оскільки це не є додатковими витратами на лікування. Судом встановлено, що відповідно до вищевказаного вироку суду від 20.12.1996 року цивільний позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з[PERSON]. на користь Позивачки 1000 гривень моральної шкоди . Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини . Внаслідок неправомірних дій [PERSON]., вироком суду від 20.12.1996 року встановлено, що [PERSON] було спричинено моральна шкода, яка була судом вже стягнута та на час винесення рішення Відповідачем сплачена . Суд відноситься критично до пояснень Позивачки, що моральна шкода їй спричинена внаслідок довгострокового лікування, перенесення фізичного болю, душевних страждань, оскільки враховуючи принцип розумності та справедливості двічі моральна шкода за одну і ту саму неправомірну дію стягнуто з особи, яка її завдала, не може бути, а тому у відшкодуванні моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю . По справі Позивачкою понесені судові витрати, а саме : витрати на юридичну допомогу в розмірі 700 гривень, витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 7 грн. 50коп., які підлягають стягненню з Відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог . Суд вважає, що не підлягають відшкодуванню витрати на юридичну допомогу, які були отриманні у 1997 році Позивачкою, згідно квитанції № 241 (а.с.26) та квитанції № 000065 (а.с.37), оскільки остання, відповідно до ст.60 ЦПК України, не довела у судовому засіданні ту обставину, що вищевказана юридична допомога отримана нею з приводу підготовки даної позовної заяви . При подачі позову Позивачка, відповідно до чинного законодавства, була звільнена від сплати судового збору, а тому ці витрати необхідно стягнути з Відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial