Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

28.12.2007р. позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів про стягнення заробітної плати в сумі 2 395,36 грн. і середньомісячного заробітку у розмірі 25 755,00 грн., та про відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., вказуючи, що 12.01.2005р. відповідачем був виданий наказ № 7/к1 про його звільнення за власним бажанням, але дотепер відповідач не сплатив йому наявну на день звільнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 395,36 грн., що суперечить вимогам ст.ст.115,116 КЗпП України. У зв'язку із зазначеним, позивач також вимагає стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.01.2005р. по 28.12.2007р., тобто з дня його звільнення і по день пред'явлення ним цього позову до суду, що, виходячи з обчисленого за останні два місяці перед звільненням його середньомісячного заробітку у розмірі 735,86грн., разом складає 25 755,00 грн. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що тривала невиплата відповідачем заробітної плати призвела до моральних страждань, які полягають у тому, що з вини відповідача він опинився у скрутному матеріальному становищі, змушений був позичати гроші у знайомих, у зв'язку з чим їх відношення до нього змінилося у поганий бік. Крім того, внаслідок неотримання зароблених ним грошей він був позбавлений можливості організувати свій нормальний відпочинок та побут. У судовому засіданні позивач підтримав позов. Відповідач про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення і розписки про одержанням ним судових повісток, причини неявки свого представника суду не повідомив. Заяви відповідача про розгляд справи за відсутністю його представника до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дня у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів; а частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом установлено, що наказом Чорноморсько-Азовського виробничо - експлуатаційного Управління морських шляхів № 201/к від 15.09.2003р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта, і наказом відповідача № 7/к1 від 12.01.2005р. позивач був звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України з 12.01.2005р. Проте всупереч діючого трудового законодавства відповідач дотепер не сплатив [PERSON] належний йому розрахунок при звільненні в сумі 2 394,26грн., а саме - заборгованість по заробітній платі та депонету, що підтверджується довідкою відповідача від 02.06.2006р. № 042/358. Також судом установлено, що середній заробіток позивача за останні два місяця перед звільненням складав 735,86 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 02.06.2006р. № 042/359. В подальшому позивач працевлаштувався на іншу роботу. Так, наказом ТОВ „Фирма ОНИСЕ” № 59-к від 10.05.2005р. позивач був прийнятий на роботу на посаду менеджера з юридичних питань, і наказом ТОВ „Фирма ОНИСЕ” № 152к від 14.10.2005р. був звільнений з 14.10.2005р. За словами позивача його заробіток в ТОВ „Фирма ОНИСЕ” складав 1 000,00 грн. на місяць. З 15.10.2005р. й дотепер позивач працює в ТОВ Юридична компанія „Морське юридичне бюро „Сопот і Партнери” на посаді юриста, а його середньомісячний заробіток складає 500,00 грн., на підтвердження чого позивач надав суду довідку ТОВ ЮК „МЮБ „Сопот і Партнери” від 12.02.2008р. за № 22. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача : - заборгованість належного йому розрахунку при звільненні у розмірі 2 394,36 грн.; - згідно ч.1 ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки належного розрахунку при звільненні за період з 12.01.2005р. по 09.05.2005р., що складає 2 943,44 грн. ( 735,86 грн. х 4 міс. = 2 943,44 грн.); - та згідно ч.3 ст.117 КЗпП України середній заробіток за період з 15.10.2005р. по 28.12.2007р., який зменшується на суму заробітної плати, одержаної позивачем за новим місцем роботи в ТОВ ЮК „МЮБ „Сопот і Партнери”, що складає 6 250,29 грн. ( 735,86 грн. - 500,00 грн. = 235,86грн. х 26,5 міс. = 6 250,29 грн.), а всього - 11 588,09 грн. ( 2 394,36грн. + 2 943,44грн. + 6 250,29 грн. = 11 588,09 грн. ), без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати відповідно до чинного законодавства. Також суд погоджується з доводами позивача щодо того, що через дії відповідача, які полягають у тривалій невиплаті належного позивачеві розрахунку при звільнені, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у його переживаннях пов'язаних з ним, що він опинився у скрутному матеріальному становищі, внаслідок чого був позбавлений можливості організувати нормальний відпочинок та побут, що, у свою чергу, є порушенням законних прав позивача, а саме - гарантованих Конституцією України права на своєчасне одержання винагороди за працю та права на достатній життєвий рівень. Разом з тим, на підтвердження своїх доводів відносно того, що через тривалу невиплату відповідачем належного йому розрахунку при звільнені, він змушений був позичати гроші у знайомих, у зв'язку з чим їх відношення до нього змінилося у поганий бік, позивач не надав суду доказів, як цього вимагає ст.60 ЦПК України. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідача у спричиненні моральної шкоди [PERSON], на думку суду, відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 600,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 124,38 грн. (115,88грн. + 8,50грн.) та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 7,50 грн., що разом складає 131,88грн. На підставі викладеного й

Outcome: partial