Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-22 00:00:00

17 грудня 2007 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 26 квітня 2000 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Проживала позивач з відповідачем до вересня місяця 2007 року Від цього шлюбу сторони мають синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за постійних сварок по причині несумісності характерів та зловживання відповідача спиртними напоями. Відповідач не піклується про сім'ю і повністю ігнорує батьківські та шлюбні обов'язки. Спору про розподіл майна немає. Згоди на утримання дітей досягнуто. У зв"язку із викладеним позивач просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач в попередньому судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також просить стягнути з неї державне мито в розмірі 17 гривень за отримання свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідач з позовом згідний, визнає позовні вимоги у повному об"ємі, просить їх шлюб розірвати і стягнути з позивача державне мито в розмірі 17 гривень за отримання свідоцтва про розірвання шлюбу. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши в попередньому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню із таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В попередньому судовому засіданні за матеріалами справи встановлено: шлюб між [PERSON]та [PERSON] зареєстрований виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 26 квітня 2000 року, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5); від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей(а.с. 5-7). Сторони на примирення не згідні і не бажають поновлювати подружні відносини та зберігати шлюб, фактично не проживають однією сім"єю із серпня 2007 року, спільне господарство не ведуть, спорів щодо утримання та виховання дітей, щодо поділу майна не має, відповідач не бажає приймати участі у вирішенні питань, що стосуються сім"ї, тому спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. За таких обставин та враховуючи положення ст.3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки, суд приймає визнання відповідачем позову, так як це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що наявні підстави для розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved