Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

В лютому 2007 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, придбаного за час перебування у шлюбі з [PERSON]. В ході розгляду даної цивільної справи [PERSON] уточнювала свої позовні вимоги та, визначивши їх у позовній заяві (а.с.258-261), просила суд поділити спільне майно подружжя по &frac12; частині кожному та визнати за нею право власності на таке майно: на &frac12; частину магазину „Будівник” площею вартістю 69101,50 грн. та на &frac12; частину котельні цього магазину, вартістю 5330,50 грн., що розташовані [ADDRESS]; на &frac12; частину магазину „Модуль”, вартістю 37885,00 грн., розташованому [ADDRESS]; на &frac12; частину будівель і споруд, вартістю 70420,00 грн., розташованих на земельній ділянці біля магазинів „Будівник” та „Модуль”, а саме: сараю, прибудованого до магазину „Модуль”; сараю, прибудованого до магазину „Будівник”, навісу, сараю, двох гаражів, двох воріт, огорожі; на &frac12; частину земельної ділянки розміром 0,0162 га, вартістю 4670,00 грн. [ADDRESS] та на &frac12; частину магазину „Електроцентр”, вартістю 153276,50 грн., розташованого на цій земельній ділянці; на &frac12; частину земельної ділянки площею 0,12 га, вартістю 24756,00 грн., [ADDRESS], та споруд, що на ній знаходяться: на &frac12; частину одноповерхового житлового будинку з піноблоків, площею 60 кв.м., вартістю 40978,50 грн., на &frac12; частину недобудованого підвального приміщення і фундаменту під житловий будинок, незакінчений будівництвом, розміром 168 кв.м, вартістю 26865,50 грн.; на &frac12; частину складованих будівельних матеріалів вартістю 14465,00 грн., а саме: плити перекриття залізобетонні, розміром 6 х 1,45 м у кількості 6,5 одиниць вартістю 4550,00 грн., плити перекриття залізобетонні, розміром 6 х 1,15 м у кількості 7 одиниць вартістю 4200,00 грн., плити залізобетонні, розміром 3,6 х 1,20 м у кількості 2 одиниць вартістю 300,00 грн., блоки фундаментні розміром 0,6х0,6х2,4м та 0,4 х 0,6х2,4м в кількості 11,5 одиниці вартістю 1725,00 грн., цегла клінкерна /лицьова/ в кількості 2763 шт. Вартістю 3690, 00 грн.; на &frac12; частину гаражу з піноблоків, розташованого біля будинку [ADDRESS]. Позивачка просила також стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у сумі 156410,50 грн., що становить &frac12; частину вартості відчужених відповідачем траспортних засобів, а саме: МАЗ-8926, [NUMBER], зареєстрований 19.06.2004 р., вартістю 3837,50 грн., МАЗ-53362, [NUMBER] зареєсстрований 04.01.2005 р., вартістю 32736,50 грн., VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, [NUMBER], зареєстровано 03.07.2004 р., вартістю 60499,00 грн., МАЗ-8378,[NUMBER], зареєстровано 04.01.2005р., вартістю 8837,50 грн. FORD TRANSIT-350, [NUMBER], зареєстровано 27.10.2005 р., вартістю 50505,00 грн. VOLKSWAGEN PASSAT, [NUMBER] був зареєстрований на ім”я [PERSON] 27.11.2001 р. та 31.01.2007 р. знято з обліку для реалізації. Відчужено на підставі біржової угоди купівлі-продажу ТЗ. 07.02.2007 р. автомобіль зареєстровано за [PERSON] Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з 16.11.91 р. вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - доньок [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], але сімейні відносини фактично припинені з грудня 2006 року. Вищевказане майно вони з чоловіком набули за час перебування у шлюбі і їхні частки майна є рівними, тому і просила поділити все майно по &frac12; частині кожному. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2007 року позов [PERSON] задоволено частково. [PERSON] виділено в рахунок поділу спільного майна подружжя магазин „Модуль”, розташований [ADDRESS], вартістю 81625 грн. і визнано за нею право власності на цей магазин, та вартість &frac12; частини земельної ділянки площею 0,0162 га, розташованої [ADDRESS] в сумі 3742 грн. 20 коп., а всього на суму 85367 грн. 20 коп. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто компенсацію за недоотриману частину майна в сумі 43674 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] повернення судових витрат в сумі 1290,41 грн. та повернення ІТЗ 30 грн., а всього 1320,41 грн. [PERSON] виділено в рахунок поділу спільного майна подружжя магазин „Будівник”, розташований[ADDRESS], вартістю 125299 грн., земельну ділянку, розташовану [ADDRESS] в площею 0,0162 га, вартістю 7484,40 грн., а &frac12; частини земельної ділянки її вартість становить 3742,20 грн., а всього на загальну суму 129041,20 грн. та за ним визнано право власності на вказаний магазин „Будівник” та на зазначену земельну ділянку [ADDRESS]. В задоволенні інших вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати і передати справу на новий розгляд. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом при розгляді справи було порушено норми матеріального і процесуального права та не досліджено всі докази по справі, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, не враховано факт, що у апелянта на утриманні залишилося двоє дітей, що вона також є приватним підприємцем і після розподілу майна має намір здійснювати підприємницьку діяльність, щоб заробляти кошти на утримання дітей. Апелянт стверджує, що судом не досліджені обставини справи щодо магазину „Електроцентр”, розташованого [ADDRESS], який вони з відповідачем спільно побудували і який є їх спільним майном та на даний час функціонує, але відповідач зумисно не здає його в експлуатацію, хоча створена державна комісія для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об”єкта, складений акт приймальної комісії, підписаний всіма членами комісії, крім голови комісії, оскільки [PERSON] навмисно до нього не з”являється; не враховано факт неодноразових звернень позивачки до Бобровицького РВ УМВС України та Бобровицької райпрокуратури з проханням сприяти оформленню відповідачем документів на прийняття магазину в експлуатацію. Апелянт зазначає, що судом, не зважаючи на її вимоги, не були з”ясовані і не досліджені всі обставини справи стосовно придбаної відповідачем в період шлюбу земельної ділянки [ADDRESS]; стосовно побудованого в період шлюбу гаражу [ADDRESS]; стосовно придбаних в період шлюбу транспортних засобів, які були продані відповідачем без її згоди, коли сімейні стосунки були вже припинені, але вони ще перебували у шлюбі і вона не отримувала від [PERSON] ніяких коштів після продажу цих автомобілів. Також судом не було враховано, що позивачка сплачувала кошти за проведення двох призначених судом експертиз, а відшкодовано їй лише оплату однієї експертизи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши цивільну справу №2-518/07 Бобровицького районного суду Чернігівської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, оглянувши матеріали Бобровицького райвідділу міліції щодо проведених перевірок за заявами [PERSON] та [PERSON] №202 від 31.08.06., № 245 від 30.03.07., № 204 від 19.03.07., № 131 від 12.02.07., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В оскаржуваному рішенні суд зазначає, що сторони в період шлюбу придбали нерухоме майно в м.Бобровиця - магазин „Модуль” [ADDRESS], вартість якого згідно висновку експертизи становить 81625 грн.; магазин „Будівник”[ADDRESS], вартістю згідно висновку експертизи 125299 грн., земельну ділянку [ADDRESS], вартість якої становить 7484,40 грн., а всього на загальну суму - 214408,40 грн. і саме це майно підлягає поділу між сторонами у рівних частинах, і кожному належить майна на суму 107204,20 грн. Позивачці необхідно виділити магазин „Модуль”, який використовується як складське приміщення, а відповідачеві - магазин „Будівник” та земельну ділянку [ADDRESS], оскільки він займається підприємницькою діяльністю - торгівельною, та йому надано міськрадою дозвіл на проектування та будівництво магазину [ADDRESS], а позивачці має бути відшкодовано частину коштів за недоотримане майно. Задовольнячи позовні вимоги [PERSON] частково, суд першої інстанції виходив з того, що не можна брати до уваги твердження позивачки про наявність збудованого в період шлюбу магазину „Електроцентр”, оскільки на цей магазин не надано суду правовстановлючих документів і право власності на нього не зареєстровано. За висновком суду, позивачка не підтвердила придбання в період шлюбу земельної ділянки [ADDRESS], а твердження [PERSON] про наявність такої ділянки спростовується довідками про те, що відповідачеві на зазначену земельну ділянку Державний акт про право власності не видавався, договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки між [PERSON]. та [PERSON] не посвідчувався і за відповідачем земельна ділянка по вул.Майнівській не зареєстрована. Позивачкою не надано документів про наявність і належність будівельних матеріалів на земельній ділянці по вул.Майнівській, не підтверджена їх вартість та відсутні правовстановлюючі документи на незавершену будівництвом будівлю на цій земельній ділянці, на гараж [ADDRESS], на будівлі і споруди, що розташовані на земельній ділянці біля магазинів „Будівник” та „Модуль”, тому, відповідно до ст.376 ЦК України зазначене нерухоме майно являється самочинним будівництвом і поділу не підлягає. Відмовляючи [PERSON] у стягненні вартості за продані відповідачем транспортні засоби, суд виходив з того, що позивачка звернулась в суд з позовом 23.02.07. і нею при цьому не було півдтверджено документально наявність автомобілів, не доведено відсутність її згоди на продаж транспортних засобів і, за висновком суду, зважаючи на довідку відділення ДАІ станом на 14.09.06. (а.с.19), кошти від реалізації відповідачем транспортних засобів були спільними і йшли на витрати у сім”ю. Проте, з такими висновками апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного. Бобровицький районний суд рішенням від 26 грудня 2007 року визнав спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та поділив між ними наступне майно - магазин „Модуль” вартістю 81625 грн., магазин „Будівник” вартістю 125299 грн., земельну ділянку площею 0,0162 вартістю 7484,40 грн., а всього на загальну суму 214408,40 грн. В задоволенні вимог [PERSON] щодо поділу решти майна - судом відмовлено. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду першої інстанції повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом першої інстанції наведені вимоги закону не дотримані, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті спору. По справі встановлено, що сторони з 16 листопада 1991 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньок [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між подружжям розірваний 22 серпня 2007 року. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким шлюб розірвано та яке набрало законної сили, встановлено, що сімейні стосунки між сторонами припинені з грудня 2006 року. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об”єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, на придбане в період шлюбу майно сторони мають рівні права. Апеляційним судом встановлено, що в період шлюбу подружжям [PERSON], окрім поділеного судом майна, придбані транспортні засоби, які після припинення сімейних стосунків, але до розірвання шлюбу, були відчужені [PERSON]., що підтверджується повідомленнями Козелецького відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи (підпорядковане УДАІ) в Чернігівській області від 20.03.2008 р. №8/6-294 та від 26.03.2008 р. №8/6-315, наявними у справі (а.с.477-485, 435-437), а саме: МАЗ-8926, [NUMBER] зареєстрований 19.06.2004 р. за [PERSON]., а 10.02.2007 р. транспортний засіб знятий з обліку для реалізації та на підставі біржової угоди купівлі-продажу транспортний засіб зареєстрований за [PERSON]([ADDRESS]); МАЗ-53362, [NUMBER] зареєстровано за [PERSON]. 04.01.2005 р. Знятий з обліку для реалізації 10.02.2007 р. та на підставі біржової угоди купівлі-продажу ТЗ зареєстрований за [PERSON]([ADDRESS]); МАЗ-8378,[NUMBER] зареєстрований на ім”я [PERSON] Знятий з обліку для реалізації 10.02.2007 р. та на підставі біржової угоди купівлі-продажу ТЗ зареєстрований за [PERSON]([ADDRESS]); VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, [NUMBER] зареєстровано за [PERSON]. 03.07.2004 р. та знятий з обліку 31.01.2007 р. для реалізації. Відчужений на підставі біржової угоди [PERSON] ([ADDRESS]) та зареєстровано за нею 27.07.2007 р.; VOLKSWAGEN PASSAT, [NUMBER] був зареєстрований на ім”я [PERSON] 27.11.2001 р., а 31.01.2007 р. знятий з обліку для реалізації. Відчужений на підставі біржової угоди купівлі-продажу, а 07.02.2007 р. автомобіль зареєстровано за [PERSON]. ([ADDRESS]). FORD TRANSIT-350, [NUMBER] зареєстрований 27.10.2005 р. за [PERSON]. Знятий з обліку 31.01.2007 р. для реалізації, а 10.01.2008 р. зареєстрований знову за [PERSON]., оскільки автомобіль не був проданий. Як вбачається з наведеного переліку транспортних засобів, усі вони придбані в період шлюбу, а зняті [PERSON]. з реєстрації та відчужені вже після того, як у грудні 2006 року між ним та позивачкою сімейні стосунки були припинені, але шлюб розірваним не був, і факт припинення сімейних стосунків саме у грудні 2006 р. безспірно підтверджується рішенням Бобровицького районного суду від 22 серпня 2007 року, яке є преюдиціальним по даній справі при вирішенні спору про поділ майна. За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що кошти від проданих автомобілів пішли на витрати сім”ї. На даний час залишився не проданим лише один автомобіль - FORD TRANSIT-350, [NUMBER], який перебуває у власності [PERSON] і за ним зареєстрований. Зазначені обставини щодо придбання та реалізації вказаних транспортних засобів судом першої інстанції повно і всебічно не з”ясовувались і не досліджувались, а тому суд безпідставно визнав, що кошти від їх реалізації були спільними і йшли на витрати у сім”ю, оскільки сімейні стосунки між подружжям були припинені у грудні 2006 року. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] кошти від продажу транспортних засобів у сумі близько 200000 грн. викрала і привласнила собі, - не заслуговують на увагу як такі, що [PERSON]. не доведені апеляційному суду і у матеріалах справи такі докази відсутні. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що транспорті засоби, за наведеним вище переліком, є спільним сумісним майном подружжя і підлягають поділу між ними у рівних частинах. Позивачкою суду надано висновок оцінювача щодо вартості транспортних засобів, а.с.264, (а.с.262-276), і визначену оцінювачем вартість, всього на суму 312821 грн., апеляційний суд приймає в якості доказу та визнає достовірною, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів, які б зазначену оцінку транспортних засобів спростовували або заперечували. У апеляційному суді сторони вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, [NUMBER], за обопільною згодою визначили у сумі 4,5 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 09.04.08. становить (5,05 х 4500) 22725,00 грн. Таким чином, загальна вартість транспортних засобів, придбаних подружжям в період шлюбу, становить 335546,00 грн. Зважаючи на обставини справи, та виходячи з того, що відповідач є суб”єктом підприємницької діяльності, суд вважає за необхідне виділити йому автомобіль FORD TRANSIT-350, [NUMBER], вартістю 101000 грн. За таких обставин апеляційний суд вважає, що на користь позивачки з відповідача необхідно стягнути компенсацію вартості &frac12; частини , що становить 167773 грн., від вартості транспортних засобів у сумі 335546,00 грн. Апеляційний суд відхиляє висновок судової будівельно-технічної експертизи від 22.10.07. № С-122 як такий, що містить неточності та розбіжності у розмірах земельних ділянок та будівель, в наявності спірного майна, а кладе в основу рішення висновок повторної судово-технічна експертиза № С-220 від 12 грудня 2007 року (а.с.279-314). Обставини щодо придбання [PERSON]. земельної ділянки, розташованої [ADDRESS] Чернігівської області, судом першої інстанції також належним чином не були з”ясовані і досліджені, висновок суду про відсутність у подружжя такої ділянки є хибним, і спростовується добутими апеляційним судом доказами. Так, апеляційним судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 13 лютого 2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрованому у реєстрі за № 476, [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 3000 гривень земельну ділянку площею 0,154 га [ADDRESS]. (а.с.468-471). Зазначена земельна ділянка придбана в період шлюбу і, як відповідач пояснив у апеляційному суді, на даний час у встановленому законом порядку не відчужена ним. Тому апеляційний суд вважає, що ця земля також входить до складу спільного сумісного майна подружжя і необхідно виділити [PERSON] та [PERSON] в рахунок поділу спільного майна подружжя по &frac12; частині від земельної ділянки площею 0,154 га, вартістю 3000 грн., розташованої [ADDRESS], що становить по 0,77 га вартістю 1500 грн. та визнати за ними право власності на цю землю. Вартість землі, визначену у договорі купівлі-продажу у сумі 3000 грн., сторони у суді не заперечували. Апеляційним судом встановлено, що будівлі на земельній ділянці [ADDRESS], споруджені [PERSON]. самочинно, за відсутності дозволу та проектної документації на будівництво, а тому до складу спільного сумісного майна подружжя вони увійти не можуть і поділу не підлягають. Оскільки позивачкою не надано суду жодних документів про наявність будівельних матеріалів на земельній ділянці [ADDRESS] та не підтверджена їх вартість, вони також не можуть увійти до складу спільного сумісного майна подружжя і поділу не підлягають і в задоволенні цієї частини вимог [PERSON] слід відмовити. Апеляційним судом встановлено, що рішенням Бобровицького міськвиконкому № 313 від 16 листопада 2000 року, витяг з якого відповідач надав суду, (а.с.495) [PERSON] було надано дозвіл на перебудову гаража. В суді сторони не заперечували, що [ADDRESS] в період шлюбу відповідачем побудовано гараж, але, згідно висновку експертизи, вказаний гараж будівництвом не завершений, має готовність 80% (а.с.285), на нього відсутні правовстановлюючі документи, тому суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] та за [PERSON]. право власності на &frac12; частину будівельних матеріалів, вкладених у будівництво зазначеного гаражу [ADDRESS], і, враховуючи межі заявлених вимог, не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що він згоден передати цей гараж позивачці в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу [PERSON] купив магазин „Модуль” [ADDRESS] та магазин „Будівник”[ADDRESS], (а.с.22-24), які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1784 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-200 від 12 грудня 2207 року (а.с. 279-314) вартісь магазину „Модуль” становить 81625,00 грн., а вартість магазину „Будівник” - 125299,00 грн. Зазначені магазини є спільною сумісною власністю подружжя і також підлягають поділу між сторонами. В апеляційному суді [PERSON] представив договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2008 року (а.с.486-494), укладений між Бобровицькою міською радою та ним і, відповідно до цього договору, міська рада продала, а [PERSON] купив земельну ділянку [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 1784 кв.м за 59264,48 грн. Зважаючи, що зазначена угода купівлі-продажу відбулась після розірвання шлюбу, зазначена земельна ділянка є власністю [PERSON] і не підлягає поділу між подружжям, і оскільки ній розташовані магазини „Модуль” та „Будівник”, які є предметом спору як спільне сумісне майно подружжя, то суд, виходячи з таких обставин, та враховуючи, що відповідач є суб”єктом підприємницької діяльності, вважає за необхідне зазначені магазини виділити [PERSON] У своїй позовній заяві [PERSON] просила суд поділити також будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці біля магазинів „Будівник” та „Модуль”, а саме: три сараї, два гаражі, навіс, двоє воріт, та огорожу. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні дозволи та проекти на будівництво зазначених будівель і споруд, вони, відповідно до ст.376 ЦК України, є самочинним будівництвом, а отже поділу не підлягають. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] в період шлюбу придбав земельну ділянку площею 162 кв.м по вул.Незалежності в м.Бобровиця, і рішенням Бобровицького міськвиконкому від 23 травня 2002 року № 149 йому було надано дозвіл на проектування та будівництво промислового магазину на цій землі. (а.с.25-28). Будівництво зазначеного магазину закінчено, але право власності на об”єкт нерухомості не зареєстровано. Згідно висновку експертизи (а.с. 143, 283-285) вартість цього магазину, який має назву „Електроцентр” та розташований [ADDRESS] становить 259594,00 грн. Вартість земельної ділянки площею 162 кв.м [ADDRESS], згідно експертному висновку становить 7484,40 грн. (а.с.315-337). Як вбачається з матеріалів справи, за заявою [PERSON] від 19.02.2007 року, розпорядженням голови Бобровицької райдержадміністрації від 23 лютого 2007 року № 74 створена державна комісія для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об”єкта - магазину, розташованого [ADDRESS]. Комісії було доручено провести прийняття об”єкта в експлуатацію до 19 березня 2007 року. На виконання зазначеного розпорядження, 27 лютого 2007 року складено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об”єкта - магазину [ADDRESS]. У акті зазначено, що будівельно-монтажні роботи по будівництву магазину розпочато в травні 2005 року, а закінчено в листопаді 2006 року (а.с.381). Державною приймальною комісією прийнято рішення магазин прийняти в експлуатацію і акт приймальної комісії підписаний всіма членами коміссії, але не підписаний головою комісії та не затверджений. В апеляційному суді позивачка стверджувала, що магазин функціонує, але відповідач зазначений акт зумисно остаточно не оформлює. Відповідач у суді підтвердив факт закінчення будівництвом магазину „Електроцентр” та підтвердив, що магазин дійсно функціонує і частину цього магазину він здає в оренду, а частину використовує для своєї підприємницької діяльності - торгівлі і має найманих працівників, які у магазині працюють, та з якими укладені трудові договори. (а.с.373-383, 496-497 ). Сукупність ретельно досліджених обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що магазин „Електроцентр”, як стовідсотково закінчений будівництвом об”єкт, є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і має бути включений в склад спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає розподілу, разом із земельною ділянкою, на якій він розташований [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є суб”єктом підприємницької діяльності (а.с.13). [PERSON] народила двох дітей - [INFO] та [INFO] і, як вона пояснила у суді, до січня 2008 року була зайнята їх доглядом та веденням домашнього господартства, а у січні 2008 року, у зв”язку з розподілом майна, не мала доступу до магазинів і не мала можливості приступити до роботи, але має намір займатись підприємницькою діяльністю. Зважаючи на сукупність обставин справи, апеляційний суд визнає за необхідне виділити [PERSON] в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя магазин "Електроцентр", вартістю 259594,00 грн., розташований [ADDRESS] та земельну ділянку площею 162 кв.м за вказаною адресою вартістю 7484,40 грн. , визнавши за нею право власності на цей магазин та на зазначену земельну ділянку. Зважаючи на викладене, в період шлюбу подружжям [PERSON] набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: магазини „Модуль”, „Будівник”, Електроцентр”, земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS], транспортні засоби МАЗ-8926 [NUMBER], МАЗ-53362 [NUMBER], МАЗ-8378 [NUMBER], VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, [NUMBER], VOLKSWAGEN PASSAT [NUMBER], FORD TRANSIT-350, [NUMBER], загальною вартістю 812539 грн., та яке належить кожній стороні у рівних частинах, тобто по &frac12;, що становить 406265 грн. Тому на користь [PERSON] необхідно стягнути з відповідача компенсацію за переотриману частку в майні у сумі 406265 грн.- 267078 грн.-1500 = 137687 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь [PERSON] необхідно стягнути з відповідача судові витрати по справі у сумі 1290 грн.41 коп. та витрати на ІТЗ у сумі 30 грн., а всього 1320 грн.41 коп.

Outcome: partial