Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-07 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 407 грн. заборгованості по заробітній платі, суму нарахованої індексації та компенсації у зв'язку із затримкою її виплати, компенсації за невикористані дні відпустки та у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. Під час розгляду справи позивач уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив стягнути суму несплаченої компенсації за 54 доби невикористаної відпустки 2323 грн. 41 коп., індексації заробітної плати 122 грн. 28 коп. та у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. Свій позов мотивує тим, що при його звільненні 24 січня 2007 року з ним не провели повний розрахунок. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, якими обґрунтовує свій позов, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив просив відмовити у позові, посилаючись на те, що стосовно індексації, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди позивачем був пропущений тримісячний строк для звернення з позовом до суду. Зазначає стосовно грошової компенсації за невикористані дні відпусток, що позивач знав про порушення свого права на отримання компенсації ще під час його звільнення з ВАТ «Чисті метали» та переведення у ДП «Кремінь» ВАТ «Чисті метали» 01.04.1997 року та 11.11.2001 року під час його звільнення з ДП «Кремінь» та переведення у ТОВ «Сілікон». Вважає помилковим посилання позивача на норму статті 83 КЗпП України, оскільки зазначена норма не зазначає безпосередній обов'язок підприємства, на яке перейшов працювати працівник здійснювати таку грошову компенсацію за не використану відпустку, а встановлює лише обов'язок для підприємства, з якого звільняється працівник за переводом, за бажанням працівника, перерахувати грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на рахунок підприємства куди перейшов працівник. Суд, заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. наказом від 26.05.1995 року був прийнятий на роботу електромонтером по ремонту і обслуговуванню електрообладнання у ВАТ «Чисті метали», наказом від 01.04.1997 року був звільнений за переводом у Дочірнє підприємство «Кремінь» ВАТ «Чисті метали», 01.11.2000 року був переміщений в дочірнє підприємство «Завод Чистих металів» ВАТ «Чисті метали», 11.11.2001 року був звільнений за переводом у Спільне Українсько-Російське» підприємство з іноземними інвестиціями ТОВ «Сілікон», яке було реорганізоване в дочірнє підприємство «Сілікон» спільного Українсько-Російсько-Німецького підприємства з іноземними інвестиціями ТОВ «СКБ Червоний прапор», з якого 31.07.2002 звільнений за переводом в Дочірнє підприємство «Завод чистих металів» ВАТ «Чисті метали», з якого звільнився за власним бажанням 24 січня 2007 року. (а.с.4-9). Із пояснень представника та наданих суду документів (а.с.90,93,94, 95, 97) встановлено, що дочірні підприємства, на яких працював відповідач входили до складу ВАТ «Чисті метали». Діяльність юридичної особи Дочірнє підприємство «Завод чистих металів» ВАТ «Чисті метали» за рішенням ВАТ «Чисті метали» від 24 січня 2007 року була припинена шляхом його реорганізації (приєднання) до відкритого акціонерного товариства «Чисті метали» та відповідно до останнього перейшли всі права та обов'язки зазначеного суб'єкта господарювання. Державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП «Завод чисті метали» ВАТ «Чисті метали»проведено 16.07.2007 року. Беручи до уваги зазначені обставини суд вважає належним відповідачем у справі ВАТ «Чисті метали». Із пояснень та розрахунків позивача (а.с. 133,136) особових карток № 22533 (а.с. 50,51,137) встановлено, що за період роботи у ВАТ «Чисті метали» та його дочірніх підприємствах позивач не використав 54 дні відпустки. Даний факт не заперечується відповідачем. Суд не може погодитись з доводами представника позивача стосовно пропущення позивачем строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні і даний факт стверджує свідок [PERSON]. переводи працівників у тому числі і позивача [PERSON]. з одного дочірнього підприємства на інше у складі ВАТ «Чисті метали» відбувалися масово за рішенням власника ВАТ «Чисті метали». При цьому за рішенням власника ВАТ «Чисті метали» компенсація за невикористану відпустку працівникам не виплачувалась, а було прийнято рішення невикористані відпустки надавати працівникам на тих підприємствах куди вони були переведені. Проте, як вбачається із пояснень позивача, що стверджується і свідком [PERSON]., питання щодо надання невикористаних відпусток працівникам власником ВАТ «Чисті метали» не вирішувалось. З приводу чого працівники, в тому числі і позивач, зверталися до профспілкового комітету ДП ЗЧМ ВАТ «Чисті метели» (а.с.115). Із пояснення свідка [PERSON]., який був головою профспілкового комітету, встановлено, що дане питання було предметом обговорення на засіданні профспілкового комітету, проте власником дане питання не вирішувалось і на день звільнення, зокрема і у позивача [PERSON]. залишились дні невикористаної відпустки. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Таким чином суд вважає, доведеним факт наявності у позивача [PERSON]. невикористаної відпустки а тому позовні вимоги позивача [PERSON]. в частині стягнення заборгованості за дні невикористаної відпустки підлягають задоволенню в повному обсязі. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (ст.2) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Статтею 5 цього Закону передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до п.1-1 Постанови КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 «індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 101 відсотка. В судовому засіданні встановлено, що індексація заробітної плати позивача [PERSON]. згідно вимог законодавства підприємством не проводилась і даний факт не заперечувався відповідачем, а тому позов в частині стягнення суми індексації ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, проте з урахуванням характеру, тривалості моральних страждань позивача суд вважає, що суму моральної шкоди завищеною та вважає що достатньою компенсацією його моральних страждань буде грошова сума у 200 гривень. На підставі викладеного та ст.ст. 83 237-1 КЗпП України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення,

Outcome: partial