Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

У липні 2007 р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просив стягнути з ВАТ “Племзавод Тростянець” на його користь 6090 грн. заробітної плати належної йому при звільненні та моральну шкоду в сумі 3000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.05.2007 року він був звільнений з роботи з ВАТ “Племзавод Тростянець”, однак з ним не було проведено розрахунок при звільненні. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2007 року позов задоволено частково, стягнуто з ВАТ “Племзавод Тростянець” на користь [PERSON] 5499 грн. 89 коп. належних йому при звільненні, 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ВАТ “Племзавод Тростянець” на користь держави держмито в сумі 70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.. В апеляційній скарзі ВАТ “Племзавод Тростянець” просить скасувати вказане рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки для визначення розміру заборгованості по зарплаті позивача, який працював головою правління ВАТ “Племзавод Тростянець”, необхідно було провести бухгалтерську експертизу, що судом не було зроблено, також слід було врахувати той факт, що заборгованість виникла з вини позивача, який видав наказ про заборону виплати компенсацій за невикористані відпустки. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. По справі встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем по справі та був звільнений з роботи у зв”язку з переведенням у корпорацію племінних заводів України з 15.05.2007 р.(а.с.10). Як вбачається з акту перевірки №25/09-009-28 від 22.08.2007 року, проведеного Територіальною державною інспекцією праці в Чернігівській області ВАТ “Племзавод Тростянець” має заборгованість перед позивачем по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 5499 грн. 89 коп.. Постановляючи рішення по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оспорювана сума не виплачена позивачу в строки та в порядку, передбаченому ст.116 КЗпП України, позов підлягає задоволенню. Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та відповідає обставинам справи. Проте, вирішуючи питання про моральну шкоду, місцевий суд правильно прийшов до висновку про необхідність її стягнення, однак неправильно визначив розмір шкоди, що підлягає стягненню. Виходячи з того, що позивач працював директором ВАТ „Племзавод „Тростянець” і за його підписом видававсь наказ №96 від 09 серпня 2001 року про заборону виплати компенсації за невикористані відпустки та про недопущення накопичення невикористаних відпусток працівниками господарства, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн., змінивши рішення суду в цій частині. Крім того, вирішуючи питання про судові витрати, суд першої інстанції порушив положення п.3 ст.88 ЦПК України щодо їх розміру, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 70 грн., замість 63 грн. 50 коп., тому рішення суду і в цій частині також підлягає зміні. Зважаючи на наведене та

Outcome: partial