Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

У листопаді 2007 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідачів, в якому просив змінити в договорі № 67-Щ від 31.05.2002 року, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю „ЖИТЛО-БУД" сторону „Інвестора" вказавши замість [PERSON] - [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 18.01.2005 року на квартиру [ADDRESS], в м. Києві, видане Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу ГУЖЗ КМДА від 27.12.2004р. № 2459-С/КІ на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], в м.Києві, посилаючись на те, що у червні 1997 року він одружився з дочкою відповідачки [PERSON] - [PERSON]. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO]. У 1999 році вони з [PERSON] придбали 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] в м.Києві загальною площею 52,7 кв.м., житловою - 30,4 кв.м. Також зазначав, що оскільки придбана квартира була малометражною, у травні 2002 року вони з [PERSON] прийняли рішення будувати нову квартиру для потреб сім'ї. 31 травня 2002 року він уклав та підписав з ТОВ „ЖИТЛО-БУД", яке залучало інвесторів до будівництва житлового будинку по вул. Щорса, 366 в місті Києві, інвестиційну угоду № 67-Щ. За наполяганням колишньої дружини та її матері, інвестиційна угода повинна була укладатись на ім'я останньої - [PERSON], проте, всіма ними розумілося, що квартира будується для нього, дружини та сина, що [PERSON] не буде власницею квартири, не буде нею користуватись. За умовами цієї угоди, підприємство ТОВ „ЖИТЛО-БУД", як інвестор-підрядник мав побудувати житловий будинок [ADDRESS], а „Інвестор" повинен був приймати дольову участь у фінансуванні будівництва шляхом внесення грошових коштів на рахунок ТОВ „ЖИТЛО-БУД", у розмірі, пропорційному вартості 3-кімнатної квартири. При цьому вказував, що згідно предмету угоди, інвестор мав сплатити вартість 3-кімнатної квартири будинку в розмірі 517000 (п'ятсот сімнадцять тисяч) гривень та вартість місця для автомобіля в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень. Він, як інвестор, належним чином виконував зобов'язання за укладеним договором та сплатив на рахунок ТОВ „ЖИТЛО-БУД" 40000 (сорок тисяч) гривень інвестиційних коштів для будівництва квартири, що підтверджується його підписом на квитанції № 47 від 08.07.02р., виданій йому третьою філією АППБ „АВАЛЬ" м.Київ. В той же день і в такий же спосіб ним були сплачені наступні кошти: - 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, про що мені видана квитанція № 49 від 08.07.02р.; - 48000 (сорок вісім тисяч) гривень, про що мені видана квитанція № 52 від О8.07.02р.; - 24500 (двадцять чотири тисячі п'ятсот) гривень, про що мені видана квитанція № 54 від 08.07.02р., а всього було внесено в цей день коштів для інвестування житла в сумі 157500 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень. Крім того зазначав, що восени 2002 року він замовив ремонтно-будівельні роботи квартири з метою коригування будівництва квартири з урахуванням індивідуального проекту. [PERSON] не приймала участі у фінансуванні будівництва спірного житла, жодних коштів не вносила. У квітні 2004 року він з [PERSON] припинили ведення спільного господарства, та шлюбні відносини. Через три роки після фактичного припинення шлюбу, за його позовом шлюб було розірвано Печерським районним судом м.Києва. 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано розірвання шлюбу, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 133. Також вказував, що наступні платежі на будівництво квартири необхідно було вносити в листопаді 2004 року. У цей час він з [PERSON] не підтримували подружніх стосунків. Значна перерва у графіку інвестування будівництва пояснюється перемовинами між ним і колишньою дружиною та її родиною щодо подальшого внесення коштів. Ні [PERSON] ні [PERSON] не мали наміру витрачати власні кошти на виконання умов інвестиційного договору. Вони наполягали на тому, що він повинен фінансувати будівництво, оскільки, після завершення будівництва спірної квартири [PERSON] разом з сином буде мешкати у новозбудованій квартирі, а йому має залишитись квартира [ADDRESS] та з цим він погодився. Станом на листопад 2004 року ремонтні роботи спірної квартири теж потребували значних витрат, тому він був обмежений в коштах. 19 листопада 2004 року батько колишньої дружини - [PERSON] позичив йому 509 376 (п'ятсот дев'ять тисяч триста сімдесят шість) гривень або 96 тисяч доларів США у перерахунку відповідно до встановленого курсу цієї валюти, які він в цей же день передав йому для внесення на рахунок ТОВ „ЖИТЛО-БУД". Позичені кошти, що за відповідним перерахунком становили 96 тисяч доларів США, він повернув [PERSON] різними частками в грудні 2004р. - лютому 2005 року. Остаточно він розрахувався з боргом 02 лютого 2005 року, Отже зазначав, що всього в оплату вартості новозбудованої квартири та місця для зберігання автомобіля, особисто ним витрачено 666 876 (шістсот шістдесят шість тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень. Наприкінці 2004 року будівництво житлового будинку було завершене і 18 січня 2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на 4-кімнатну квартиру [ADDRESS] в м.Києві. 25 січня 2005 року спірна квартира була зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації як приватна власність [PERSON] В червні 2005 року були виконані замовлені і оплачені ним розмірі 494634,37 грн. (що на той час складало 97947,40 доларів США) будівельно-ремонтні роботи спірної квартири. Таким чином, вважає що всього, в оплату вартості квартири та місця для зберігання автомобілю ним було витрачено 1 161 510,37 грн. Тривалий час [PERSON] наполягала на тому, що він повинен сплачувати вартість комунальних послуг, які нараховувались на спірну квартиру, що він і робив, протягом травня 2005 - червня 2006 року, сподіваючись на виконання умов домовленостей. Після розірвання шлюбу між ним і [PERSON] у 2007 році, зі слів колишньої дружини та її матері на даний час йому стало зрозуміло, що він не має перспектив на справедливий розподіл майна, яке було в дійсності набуте під час подружнього життя з [PERSON], без звернення до судового захисту своїх прав. При цьому вказував, що про те, що спірна квартира була лише оформлена на відповідачку, свідчить також власноруч заповнена [PERSON] анкета позичальника банку „АВАЛЬ", в якій вона вказала, що їй належить 4-кімнатна квартира [ADDRESS], яка є „оформленою на [PERSON]. Також зазначав, що по договору № 67-Щ від 31.05.2002 року на інвестування будівництва житлового будинку обв'язки сторони „Інвестора" виконував він. [PERSON] не несла жодних обов'язків за цим договором, оскільки не мала наміру створити для себе юридичні наслідки за цим договором. В свою чергу йому, як власнику, формальні обставини - реєстрація права власності на його майно на іншу особу, перешкоджають в реалізації належного йому права володіння, користування та розпорядження власністю. Крім того, вказував що в даному випадку мали місце істотні зміни обставин порівняно з тими, які існували на час укладення договору на інвестування будівництва. На час укладення договору він не міг передбачити припинення сімейних відносин, інакше він укладав би цей договір на інших умовах. Зберегти сімейні відносини він не мав можливості за жодних обставин. Виконання договору в існуючому вигляді порушує його майнові інтереси і позбавляє того, на що він розраховував при укладенні договору. Отже, вважає, що договір №67-Щ від 31.05.2002 року має бути зміненим, а саме, приведений у відповідність з дійсними обставинами, шляхом виключення [PERSON] із договору як сторони „Інвестора" і внесення даних дійсного „Інвестора" - [PERSON]. Вищезазначене також є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу ГУЖЗ КМДА від 27 грудня 2004 року №2459-С/КІ на ім'я [PERSON] та скасування реєстраційного запису КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 25 січня 2005 року за №398-130 про реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] В подальшому позивачем в порядку передбаченому ст. 31 ЦПК України, подав уточнення до позовної заяви, в яких просить змінити в договорі №67-Щ від 31.05.2002 року, укладено з ТОВ „ЖИТЛО-БУД" сторону „Інвестора" вказавши інвестором [PERSON]. на суму 157500 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень або на 61,4% загальної вартості інвестицій; визнати частково недійсним - в розмірі 3/5 (трьох п'ятих) свідоцтво про право власності від 18.01.2005 року на квартиру 18 по вул..Щорса, 36 „Б", в м.Києві, видане Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу ГУЖЗ КМДА від 27.12.2004р. № 2459-С/КІ на ім'я [PERSON]; визнати його, [PERSON]., право власності на 3/5 (три п'ятих) квартири [ADDRESS], в м.Києві., посилаючись на те, що представником відповідача [PERSON] була надана суду копія договору № 67-Щ від 31 травня 2002 року на інвестування будівництва житлового будинку по вул.Щорса, 36 в м.Києві в якому сторонами договору зазначені: ТОВ „Житло-Буд" - Інвестор-підрядник, обов'язком якого є забезпечення будівництва квартири (пункт 3.1.3. договору) та [PERSON] - Інвестор, котра була зобов'язана здійснювати інвестування будівництва. З пункту 1.2. договору вбачається, що загальна вартість інвестицій за цим договором складає 285 000 (двісті вісімдесят п'ять тисяч) гривень. У відповідності до пункту 1.3. цього договору, внесення інвестором повної суми інвестицій є підставою виникнення у ТОВ „Житло-Буд" обов'язку з передачі у власність інвестору однієї квартири [ADDRESS] в м.Києві. За поясненнями представника відповідача [PERSON], внесення на рахунок ТОВ „Житло-Буд" саме цієї суми - 285 000 гривень породжувало наслідки у вигляді отримання у власність спірної квартири. У зв'язку з надходженням на рахунок ТОВ „Житло-Буд" суми інвестицій в розмірі 285 000 грн., 18 січня 2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на 4-кімнатну квартиру [ADDRESS] в м.Києві. 25 січня 2005 року спірна квартира була зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації як приватна власність [PERSON] Зазначена сума інвестицій була сплачена: 8 липня 2002 року в розмірі 157 500 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) грн. та 19 листопада 2004 року -залишок суми. Також зазначає, що ним, позивачем по справі, були надані суду докази виконання ним обов'язків інвестора по договору № 67-Щ від 31 травня 2002 року оскільки спірна квартира будувалася ним для потреб його сім'ї. [PERSON] не мала наміру виконувати і ніколи не виконувала будь-яких обов'язків за цим договором. При цьому вказує, що так, 8 липня 2002 року саме ним були внесені на рахунок ТОВ „Житло-Буд" 157 000 грн., про що свідчать квитанції банку за № 47,49, 52, 54. Про те, що саме його підпис наявний в графі платника грошових коштів на банківських квитанціях № 47 - 54, свідчить висновок спеціаліста Київського НДІ судових експертиз. Отже, вважає що ним особисто виконані обов'язки сторони Інвестора по договору № 67-Щ від 31 травня 2002 року незаперечно - в сумі 157 500 (сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень, або на 61,4% від загальної суми договору, наданого представником відповідача [PERSON]. Виконання ним умов інвестиційного договору відповідало як наявним з [PERSON] домовленостям про те, що всі обов'язки інвестора за договором повинен виконувати саме він, оскільки саме він є дійсною стороною інвестора по договору, так і було обумовлене усвідомленням того, що у разі несплати коштів, ним буде втрачено право отримання квартири - предмета договору, оскільки [PERSON] за жодних обставин не мала наміру вносити власні кошти в будівництво спірної квартири. Таким чином, внесення ним коштів по інвестиційному договору, або виконання обов'язків стороні інвестора за цим договором було обумовлене тим, що квартира будувалась для потреб його сім'ї і мало на меті отримання права власності на житло для його сім'ї. Невиконання номінальною стороною договору - [PERSON] обов'язків інвестора могло потягти за собою втрату право на майно, отже він виконував обов'язки інвестора за договором № 67-Щ у своїх власних інтересах. Посилаючись на ч.З ст.528 ЦК України, вказує, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави, тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Одночасно зазначає, що виконання ним вимог ТОВ „Житло-Буд" по договору №67-Щ в частині, що відповідає 61,4%, має наслідком виникнення у нього прав, пропорційно виконаним обов'язкам, оскільки у відповідності до п.4 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, виконання обов'язку боржника іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання ним обов'язків інвестора (боржника) по договору № 67-Щ в розмірі 157500 грн. сталося 8 липня 2002 року, в цей момент права [PERSON] як кредитора щодо отримання квартири по інвестиційному договору, перейшли до нього в частині, пропорційній виконаним обов'язкам або на 3/5 (три п'ятих) спірної квартири. Будь-яких обмежень застосуванню в цій справі статей 528, 512, 514 ЦК України - договір № 67-Щ не містить, як і не існує визначених законодавством обмежень для застосування положень вказаних матеріальних норм цивільного права. Крім того вказує, що в цій справі права і обов'язки сторін були визначені інвестиційним договором № 67-Щ від 31 травня 2002 року, виконання якого обумовило виникнення права власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спірну квартиру від 18 січня 2005 року. Видача свідоцтва про право власності на всю квартиру на ім'я [PERSON] засвідчила порушення його прав власності. Отже, вважає що договір 67-Щ від 31 травня 2002 року повинен бути приведений у відповідність до дійсних обставин, а саме, в силу ч.З ст.651 ЦК України, договір №67-Щ підлягає зміні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги в останній редакції підтримали та просять їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представники [PERSON] та ТОВ «ЖИТЛО-БУД» позовні вимоги не визнали та просить в їх задоволенні відмовити посилаючи на їх безпідставність. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників сторін, третьої особи [PERSON], пояснення свідків, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 травня 2002 року між ТОВ «ЖИТЛО-БУД» та [PERSON] було укладено договір №67-Щ на інвестування будівництва житлового будинку по вул. Щорса, 36 в м. Києві, де предметом договору було прийняття участі у будівництві житлового будинку по вул. Щорса, 36 в м. Києві, у спосіб внесення інвестиції та здійснення будівництва вказаного будинку. Предметом позовних вимог є дія щодо зміни в договорі №67-Щ від 31.05.2002 року, укладеного з ТОВ «ЖИТЛО-БУД» сторони «Інвестора», право власності на 3/5 частини квартири [ADDRESS] в м. Києві та свідоцтво про право власності від 18.01.2005 року на квартиру [ADDRESS] в м. києві, видане Головним Управлінням житлового забезпечення КМДА на підставі наказу ГУЖЗ КМДА від 27.12.2004 року №2459-С/КІ на ім'я [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позов [PERSON] обґрунтований з посиланням на ст.ст. 203, 316, 317, 319, 328, 392, , п.4 ч.1 ст. 512, 514, ч.3 ст.528 ЦК України. Згідно із ч.3 ст. 528 ЦК України, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення ст. 512-519 цього Кодексу. Останнє вказана норма передбачає можливості виконання обов'язку боржника третьою особою без згоди самого боржника у разі небезпеки втрати цією особою права на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із квитанції банку за № 47,49, 52, 54 щодо внесення на рахунок ТОВ „Житло-Буд" 157 000 грн. вбачається, що платником за цими операціями була [PERSON] Посилання позивача на те, що в зазначених квитанціях стоїть його підпис, та як наслідок на те, що вказані кошти були внесенні на виконання ним зобов'язань за Договором №67-Щ, не можуть братись судом до уваги, оскільки підпис позивача в квитанціях свідчить про внесення грошей та правильність реквізитів зазначених у квитанціях. Отже враховуючи вище викладені обставини, позивачем не виконано обов'язок доведення правомірності позовної вимоги щодо зміни сторони «Інвестора» в договорі №67-Щ від 31.05.2002 року. Також приходячи до висновку про недоведеність правомірності останнє зазначеної позовної вимоги, суд також виходить з того, що фактично в даному випадку мало місце представництво інтересів [PERSON] - [PERSON]. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Виходячи із вимог діючого ЦК України, підстави недійсності правочину встановлені лише правилами передбаченими ст.. 215 ЦК України. Свідоцтво про право власності від 18.01.2005 року на квартиру [ADDRESS], в м. Києві, яке є предметом оскарження не містить в собі ознак порушень при його укладенні, які передбачені останнє вказаною нормою, тому суд приходить до висновку, що правових підстави для задоволення цієї вимоги відсутні. При цьому слід зазначити, що свідоцтво про право власності видається на підставі і у спосіб, встановлений законодавством в тому числі, і на майно, набуте за договором про інвестиційну діяльність, особам яких це стосується. [PERSON]. не є стороною спірного договору про інвестиційне будівництво і тому він не може вимагати визнання недійсним цього свідоцтва. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання права власності, оскільки обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення цієї вимоги не є наслідком набуття права власності на частину спірної квартири.

Outcome: dismissed