Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

20 березня 2008р. [PERSON]. звернувся до суду з позовною заявою, в якої наводить, що він з липня 1985р. по листопад 1993р., та з вересня 1999р по березень 2003р. працював на шахтах ВАТ «Краснодонвугілля». 08 березня 2007року позивач вийшов на пенсію. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути с шахти «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля», звідки він звільнився 11 березня 2003 р. за власним бажанням, по ст. 38 КЗ про працю України, одноразову допомогу з розрахунку за професією гірника очисного вибою, на березень 2003р., по шахті «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля» - у зв'язку в виходом на пенсію. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги , просив стягнути одноразову допомогу з структурного підрозділу ВАТ "Краснодонвугілля" шахти "Самсонівська-Західна" та задовольнити позов у повному обсязі /а.с.1 ; 52 /. Представник позивача -[PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]. підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача структурного підрозділу шахти «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля» , діюча на підставі довіреності №6 від 01.01.2008р.- [PERSON]. у судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення на позов та просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю /а.с. 48-50/. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до трудової книжки /а. с. 19-30/ позивач дійсно працював на підприємстві відповідача структурного підрозділу шахти «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля» з вересня 1999 року по 11 березня 2003 рік у якості гірноробочого очисного забою ,а 11 березня 2003 році звільнився за власним бажанням , відповідно до ст. 38 КЗпП України, та його звільнення не було пов"язане з виходом на пенсію /а.с. 30,54/ . З 15 вересня 2006 року по 27 квітня 2007 року позивач працював охоронцем структурного підрозділу Управління безпеки ВАТ «Краснодонвугілля» , та цей структурний підрозділ проводив сплату страхових внесків за позивача /а.с. 39, 42, 45,53/. Право на пенсію позивач отримав 08 березня 2007 року, працюючи охоронцем структурного підрозділу Управління безпеки ВАТ «Краснодонвугілля» /а.с. 2,3; 19-30; 42/. Саме до цього структурного підрозділу Управління безпеки ВАТ «Краснодонвугілля» необхідно було звертатись [PERSON]. з заявою про виплату одноразової допомоги у зв"язку з виходом на пенсію, звільнившись при цьому відповідно положень ст..38 КЗпП України. Посилання представника позивача на Угоду від 15 квітня 2003 року -безпідставні, оскільки ця Угода /а. с. 15,16/ була прийнята після звільнення позивача з структурного підрозділу шахти «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля». Відповідно до п.8.3. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом шахти «Самсонівська- Західна» від 05.07.2002р. - при звільненні робітника у зв"язку з виходом на пенсію йому сплачується одноразова допомога , розмір якої визначається від стажу праці у галузі та середнього заробітку, але не менш : 10 років - середньомісячний заробіток; -15 років - двухмісячний заробіток; -20 років та більше - тримісячний заробіток. Витрати на виплату одноразової допомоги відбувається за рахунок коштів підприємства. Відповідно до п.9.23 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ВАТ «Краснодонвугілля» на 2007р.- робітникам , які мають право на пенсію за віком або за інвалідністю , при першому його звільненні, незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки, сплачується одноразова допомога, розмір якої зависит від стажу роботи в галузі / відповідно законодавству/ та середнього заробітку; та т.і. Згідно до запису у трудової книжки /а. с.30/ , позивач звільнився з структурного підрозділу шахти «Самсонівська- Західна» ВАТ «Краснодонвугілля» 11 березня 2003 року за власним бажанням, а при цьому не досяг пенсійного віку. Частина 1 статті 38 КЗпП регламентує : працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В силу ст. 44 КЗпП України - при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норм праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 - відповідно до ст. 97 КЗпП <http://127.0.0.1:8182/010000000F3> України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. П.11 вищеназваної постанови роз'яснює - при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП <http://127.0.0.1:8182/010000000F3>, так і іншими нормами закону. П. 12.15 Галузевої Угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України передбачає: працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов [PERSON]. необґрунтованим , та у задоволенні позову йому слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed