Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-28 00:00:00

Позивач ЗАТ „ПроКредит Банк” звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 12 061 гривня 05 копійок за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що 22 грудня 2005 року між ЗАТ „ПроКредит Банк” та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 8.6010, за яким ЗАТ „ПроКредит Банк” надав [PERSON] кредит в сумі 15 000 гривен строком на 24 місяці, а остання взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 29 % річних в порядку та строки визначенні графіком. Як поручитель по виконанню [PERSON] своїх договірних зобов'язань по кредиту виступила відповідач [PERSON], з якою ЗАТ „Про кредит Банк” 22 грудня 2005 року уклав договір поруки № 8.6010-ДПІ. 18 липня 2006 року відповідачка [PERSON] припинила виконання взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 11 430 гривен 89 копійок, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 405 гривен 16 копійок та нарахована відповідно до умов договору пеня в розмірі 225 гривен. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 12061 гривня 05 копійок, заборгованість за відсотками у сумі 405 гривен 16 копійок, пеню в сумі 225 гривен, а всього 12 061 гривню 05 копійок. Також просив стягнути з відповідачів понесені при зверненні до суду судові витрати по оплаті судового збору в сумі 120 гривен 61 копійки, витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 гривен. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування цього вказувала на те, що укладений нею із ЗАТ „ПроКредит Банк” договір поруки не відповідав її внутрішній волі, тому як був підписаний внаслідок обману і зловживання довірою. Як повідомила їй [PERSON], вона брала кредит в розмірі 5000 гривен строком на два тижні, підстав не довіряти у неї на той час не було, тому вона і виступила її поручителем. В договорі поруки є посилення на дату і номер кредитного договору, але не зазначена сума і графік погашення. При підписанні договору поруки керівництво банку також не повідомило їй суму кредиту наданого [PERSON], а у ознайомленні з його змістом їй було відмовлено з посиленням на банківську таємницю. Вважає, що [PERSON] ввела її в оману, повідомивши відомості які не відповідали дійсності, а сам договір поруки є недійсним, оскільки в ньому не визначені суттєві умови, як то, строк повернення кредиту та сума, яку зобов'язується сплатити поручитель у разі невиконання зобов'язань боржником. За таких підстав договір поруки не може вважатися укладеним. Просила визнати договір поруки недійсним, а позовні вимоги ЗАТ „ПроКредит Банк” задовольнити частково, стягнути суму заборгованості з відповідачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, згідно довідки Орджонікідзевського РВ Маріупольського УМВС України в Донецькій області відносної [PERSON] порушена кримінальна справа за ч.2 ст. 190 КК України, з грудня 2006 року знаходиться в розшуку. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що задоволенню підлягає позов ЗАТ „ПроКредит Банк”, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, визначених за договором або законом. Як встановлено судом, 22 грудня 2005 року між ЗАТ „ПроКредит Банк” та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 8.6010, за яким остання отримала кредит у розмірі 15 000 гривен та прийняла на себе зобов'язання в 24 місяці повернути кредит і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 29% річних, у строки встановленні цим договором. Як поручитель по виконанню [PERSON] своїх договірних зобов'язань по кредиту виступила відповідач [PERSON], з якою ЗАТ „ПроКредит Банк” 22 грудня 2005 року уклав договір поруки № 8.6010-ДПІ. За умовами цього договору [PERSON] (поручитель) взяла на себе зобов'язання перед ЗАТ „ПроКредит Банк” (кредитором) відповідати за зобов'язаннями [PERSON] (позичальника), які виникають з умов кредитного договору № 8.6010 від 22 грудня 2005 року, в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.1 договору поруки). Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що він набирає сили з часу підписання та діє до виконання зобов'язання сторонами за цим договором. Як на підставу своїх вимог про визнання договору поруки недійсним відповідачка [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] ввела її в оману щодо розміру і строків повернення кредиту, а в самому договорі поруки ці відомості зазначені не були. Проте, суд не може погодитися з цими доводами виходячи з наступного. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. З аналізу ст. 553 ЦК України вбачається, що порука - це договір, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Порука віднесена до зобов'язально-правових засобів забезпечення виконання зобов'язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов'язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов'язальної вимоги. Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання. Як роз'яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року із змінами та доповненнями „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, вимоги про визнання угоди недійсною можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] керівник Маріупольського відділення „ПроКредит Банк” пояснила, що Банк не знайомить поручителя з умовами кредитного договору позичальника, сумою, процентами, графіком погашення. Ці відомості він отримує від позичальника, який запросив його бути поручителем. З власної ініціативи поручитель може у присутності працівника банку уточнити у позичальника суму кредиту, проценти і графік погашення. Якщо повідомлені позичальником відомості не будуть відповідати дійсності, такий договір поруки укладений не буде. При підписанні договору поруки поручителю роз'яснюється його відповідальність за невиконання зобов'язання позичальником. Відповідачкою [PERSON] ненаданні переконливі докази щодо повідомлення їй [PERSON] відомостей про кредитний договір, які не відповідали дійсності. Як вбачається зі змісту договору поруки №8.6010-ДПІ від 22 грудня 2005 року, при визначенні обсягу відповідальності поручителя за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором, є посилення на його номер - № 8.6010 і дату укладення - 22 грудня 2005 року (п.1.1 договору). Виходячи з цього, суд не може погодитися з доводами [PERSON] щодо невизначеності його істотних умов, оскільки остання при підписанні цього договору мала реальну можливість з'ясувати у присутності працівника банку у позичальника умови кредитного договору, але не скористалася цим. За таких обставин, доводи [PERSON] про визнання договору поруки недійсним є необґрунтованими, а її зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 2.1 договору поруки встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання договору поруки не дійсним, відповідачі [PERSON], яка не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, і [PERSON], як поручитель, несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість за кредитним договором складає 11 430 гривен 89 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками 405 гривен 16 копійок ((44 днів х 11430,89 х 0,29): 360 днів). Відповідно до абз. 3 п. 2.2 Кредитного договору, з урахуванням положень ст. 611 ЦК України, за порушення термінів повернення кредиту та відсотків відповідачі мають сплатити позивачу пеню у розмірі 0,5 %, але не менш подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Виходячи з графіку кредитного договору сума штрафу за прострочення платежу становить 225 гривен (15 гривен х 15 днів прострочення). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати при зверненні до суду, а саме судовій збір в сумі 120 гривен 61 копійки, витрати на інформаційне-технічне забезпеченні в сумі 30 гривен.

Outcome: approved