Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-16 00:00:00

19 жовтня 2007 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання змін до договорів позики незаконними та їх скасування. 22 жовтня 2007 року подав суду уточнену позовну заяву, яку мотивує тим, що 1 лютого 1999 року та 1 липня 1999 року між ПНВП «Проект-Сервіс» та [PERSON]. було укладено договори позики на загальну суму 3470, 00 у.о. Під час розгляду в суді справи за позовом [PERSON]. до ПНВП «Проект-Сервіс» про стягнення боргу за вказаними договорами позики стало відомо, що [PERSON]. вніс до договорів позики зміни, а саме у всіх договорах «Позикодавця» виправлено на «Позичальника», а «Позичальника» виправлено на «Позикодавця». Враховуючи, що дані зміни до договорів було внесено без відома та згоди ПНВП «Проект-Сервіс», дані зміни суттєво змінюють умови вказаних вище договорів позики, просив суд визнати внесені зміни до договорів позики від 1 лютого 1999 року та 1 липня 1999 року незаконними та скасувати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить суд визнати зміни до договорів недійсними. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 42 ЦК УРСР, який був чинний на момент укладення договорів позики, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2005 року та ухвалою колегії суддів по розгляду цивільних справ за касаційними скаргами апеляційного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2007 року, в цивільній справі за позовом [PERSON]. до ПНВП «Проект-Сервіс» про стягнення боргу постановлено стягнути з ПНВП «Проект-Сервіс» на користь [PERSON]. 18486, 77 грн. за договорами позики та 184, 00 грн. державного мита. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що відповідно до умов договору позики від 1 лютого 1999 року [PERSON]. передав ПНВП «Проект-Сервіс» в особі директора Жиги А.І. 2150 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 1 липня 1999 року, а 1 липня 1999 року позикодавець знову передав позичальникові 1320 доларів СІНА, які останній, відповідно до умов договору позики, зобов'язувався повернути до 1 вересня 1999 року. Дану обставину не заперечив Жига А.І. під час розгляду справи судом першої інстанції, пояснивши, що гроші позичалися. Між сторонами були укладені договори позики за 2 формою, яка відповідає вимогам ст. 375 ЦК УРСР, і відповідачем не виконувалися зобов'язання по завершенні строку по поверненню отриманих грошей, як цього вимагала ст. 151 ЦК УРСР. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких змін до договорів позики між сторонами від 1 лютого 1999 року та 1 липня 1999 року після його підписання сторони не вносили. Посилання позивача на те, що у всіх договорах «Позикодавця» виправлено на «Позичальника», а «Позичальника» виправлено на «Позикодавця» не свідчить про внесення змін до договору, а лише про зміни до бланку договору, які були вчинені до його підписання сторонами. У вищенаведених судових рішеннях по справі за позовом [PERSON]. до ПНВП «Проект-Сервіс» про стягнення боргу дано оцінку формі договору, а також встановлено факт, що саме [PERSON]. є позикодавцем і позичав грошові кошти підприємству «Проект-Сервіс», яке є позичальником. Відповідно до правила ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed