Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

У зв'язку з тим, що він відповідно до рішення Рівненського районного суду від 26 лютого 1996 року зобов'язаний сплачувати на користь відповідачки на утримання сина [PERSON],[INFO], аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 25% мінімальної заробітної плати, державним виконавцем визначено йому до сплати 235 гривень, але на даний час змінився його матеріальний та сімейний стан і сплачувати таку суму аліментів він не може, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить змінити розмір аліментів і стягувати з нього по 100 гривень щомісячно. В суді позивач позов підтримав, пославшись на обставини викладені вище. Пояснив суду, що в даний час він офіційно не працює, немає постійного заробітку, у нього на утриманні дочка від другого шлюбу, вважає, що діти мають бути в рівних умовах, він спроможний сплачувати відповідачці по 100 гривень щомісячно, тому просить зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON]. Також пояснив суду, що він є здоровим, працездатним, неофіційно працює у приватного підприємця [PERSON], який перепродує автомобілі, отримує у нього заробітну плату 600-1000 гривень, але цей заробіток є не постійним. Крім того, доглядає господарство батьків, які тимчасово виїхали до Росії. Дружина не працює, також доглядає господарство. Обоє діти є здоровими і додаткових витрат не потребують, інших утриманців немає. Просить позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, хоча судом вживались заходи до її виклику в суд. Від отримання судової повістки вона відмовилась, тому судом двічі давалось оголошення в газету “Вісті Рівненщини” про її виклик до суду, однак вона в суд так і не з'явилась. Причину неявки суду не повідомила, тому суд визнає її неповажною і вважає за можливе справу слухати без участі відповідачки, тобто провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Рівненського районного суду від 26 лютого 1996 року позивач зобов'язаний сплачувати на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 25% мінімальної заробітної плати. Оскільки позивач не працює, то на даний час державним виконавцем визначено до сплати суму аліментів в 235 гривень. З пояснень позивача вбачається, що за ним рахується заборгованість по аліментах приблизно 1000 гривень. Позивач є здоровим, працездатним, неофіційно працює і має заробіток 600-1000 гривень, який є не регулярним, на утриманні має дочку від другого шлюбу [PERSON], [INFO]. Його діти є здоровими і додаткових витрат не потребують. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідач здоровий, працездатний, неофіційно працює, отримує заробітну плату, його заробіток становить 600-1000 гривень, доглядає господарство батьків, де обробляє один гектар огороду, на якому вирощує овочі, в господарстві утримує свиней, на утриманні має ще лише неповнолітню дочку, тому суд вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному за рішенням суду, а отже позов до задоволення не підлягає. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що змінився його матеріальний стан, так як він офіційно не працює, оскільки сам він пояснив, що на обліку в центрі зайнятості не перебуває, та й працювати офіційно не бажає, оскільки скрізь йому пропонують низьку заробітну плату. Таку поведінку позивача суд розцінює, як його небажання працювати, з метою сплати низького розміру аліментів, оскільки він за спеціальністю водій, працював дальнобійником і знайти роботу за цією спеціальністю в нашому регіоні не складно. На думку суду, матеріальний стан позивача після звільнення з роботи суттєво не змінився, сімейний стан на протязі останніх восьми років є стабільним, не відбулося погіршення здоров'я ні самого позивача, ні його дітей чи інших членів сім'ї. Крім того, відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час становить приблизно 200 гривень. За таких обставин та враховуючи, що з позивача стягуються аліменти в розмірі лише ј частини його заробітку (доходу), суд приходить до переконання, що сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі позивач має можливість і цей розмір аліментів ніяким чином не погіршує матеріального становища його неповнолітньої дитини від другого шлюбу, а зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] дійсно погіршить матеріальне становище останнього. Тому суд не вбачає порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову з позивача належить стягнути і судові витрати, як це передбачено ст.ст.81, 88 ЦПК України, які він не сплатив при подачі позову до суду.

Outcome: approved