Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

07.06.2007р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якому зазначила, що 28.04.2007 року вона з відповідачем уклала договір про купівлі-продажу будинку, розташованого [ADDRESS], який належав їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори 17.03.2000 року за реєстром № 211, який складається з двох кімнат, загальною площею 68,9кв.м., в т.ч. жилою 15,0кв.м., а також літньої кухні, льоху, туалету, гаражу, сараю, огорожі, &frac14; частини колодязя, - загальною вартістю 38993грн. Позивачка посилалась, що їй виповнилось 81 рік, вона часто хворіє, потребує стороннього догляду, оскільки після смерті чоловіка проживає сама. Відповідач, який є її внуком, обіцяв довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, займатись домашнім господарством, а також, що вона залишиться членом його родини і буде мешкати з ним у своєму будинку. За таких умов вона погодилася підписати договір купівлі-продажу, текст якого не читала, оскільки вважала, що у договорі передбачені права та обов'язки сторін, про які вони домовлялись з відповідачем. Але після оформлення договору відповідач змінив ставлення до неї, повністю ігнорує їх домовленість, не забезпечує її продуктами харчування, необхідними ліками, та ще і знущається з неї, а саме: вигнав її жити в літню кухню, яка знаходиться в аварійному становищі, заборонив доступ до жилого будинку, тому зазначені обставини змушують її звернутися до суду з проханням визнати договір купівлі-продажу будинку недійсним, а також стягнути з відповідача судові витрати: витрати на сплату держмита у розмірі 389,93грн., витрати на надання правової допомоги у розмірі 400грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30,00грн., та витрати по сплаті вартості довідки Красноармійської БТІ у розмірі 19,00грн., а всього в загальній сумі 838,93грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] повністю підтримали свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу складений без порушення закону, позивачка отримала гроші у розмірі 10100грн., підписала договір купівлі-продажу житлового будинку і їй було зачитано та роз'яснено зміст договору. Третя особа [PERSON] позов визнала вказавши, що гроші у розмірі 10000грн. після підписання договору вона забрала собі, щоб поділитись з іншою донькою позивачки [PERSON]. Третя особа [PERSON] - приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області до суду не з'явилась, надала листа з проханням, справу розглянути за її відсутності і з прийнятим рішенням суду буде згодна. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлені такі та факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.04.2007 року позивач і відповідач уклали договір про купівлю-продаж житлового будинку, що знаходиться [ADDRESS], за 10100 грн.(а.с.9,10). Відповідно до ст.203 ч.4 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державні реєстрації. Судом встановлено, що сторонами було укладено письмовий правочин, який вони посвідчили нотаріально як того вимагає закон. Однак, в судовому засіданні було встановлено ту обставину, що позивачка [PERSON] фактично гроші не отримала, хоча і розписалася за них, а отримала їх її дочка - [PERSON] яка є третьою особою по справі, яка цей факт підтвердила у судовому засіданні. Згідно вимог ст.692 ЦК України, яка стосується і договору купівлі-продажу житлового будинку, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, тобто ця вимога закону, суд вважає, була порушена при укладенні договору, так як гроші отримав не продавець. Крім того, судом встановлено, що вартість спірного житлового будинку [ADDRESS], згідно оцінці БТІ від 25.04.2007 року (а.с.11), складає 38993грн, а продаж будинку вчинено за 10100грн., згідно договору купівлі продажу від 28.04.07р.(а.с.9-10), тобто, правочин вчинено на вкрай невигідних для позивачки умовах, що згідно ст.233 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ст.203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивачка у судовому засіданні посилалась на те, що відповідач обіцяв їй довічно доглядати, забезпечити продуктами харчування, займатись домашнім господарством, а також, що вона залишиться членом його родини і буде мешкати з ним у своєму будинку [ADDRESS], на тих умовах, якщо вона перепише на нього будинок. Факт, що позивачка залишиться членом сім'ї відповідача підтверджується розпискою відповідача (а.с.42), про те, що позивачка залишається членом його сім'ї, але ці умови відповідачем не виконані. Таким чином, як вбачається із обставин справи, оспарювальна угода не відповідала воєвиявленню позивачки, а тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд задовольняючи позов позивачки, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь судові витрати які вона понесла у зв'язку з заявленим позовом, а саме: витрати на сплату держмита у розмірі 389,93грн., витрати на надання правової допомоги у розмірі 400грн., витрати на інформаційно-технічне розгляду цивільної справи у розмірі 30,00грн., та витрати по сплаті вартості довідки Красноармійської БТІ у розмірі 19,00грн., а всього в загальній сумі 838,93грн.

Outcome: approved