Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до[PERSON] про визначення додаткового строку терміном на три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] [INFO]року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він своєчасно не зміг прийняти спадщину з поважних причин, оскільки з 1986 року він проживає за межами України - в Росії, і через злиденне життя та військові події у Ставропольському краї протягом 15 років не мав можливості приїхати до України. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 грудня 2007 року позовні вимоги задоволені, [PERSON] визначено додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В апеляційній скарзі[PERSON]просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи. За доводами апеляційної скарги, позивачу стало відомо про смерть батька своєчасно; саме по собі проживання позивача в Росії не можна вважати підставою для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, і позивачем не надано ніяких доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища. В судовому засіданні відповідач[PERSON] наполягав на задоволенні апеляційної скарги, а представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач[PERSON] є рідними братами, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.10-11). Їх рідній бабі [PERSON] на праві власності належало домоволодіння, розташоване по[ADDRESS] (а.с.14). [PERSON] заповіла все належне їй майно в рівних частках [PERSON] (позивачу по справі), [PERSON]і [PERSON] (його батькам) - (а.с.12), і вказані спадкоємці фактично прийняли спадщину (а.с.13, 32-33, 39-42).[INFO] року померла мати сторін -[PERSON], а [INFO]року - їх батько [PERSON]. (а.с.9-8). Відповідачем [PERSON] 2 грудня 2002 року була подана до Ніжинської міської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину за законом видано не було (а.с.72-73). Позивач[PERSON]заяву про прийняття спадщини до Ніжинської міської державної нотаріальної контори у визначений законом строк не подав. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України суд може визначити спадкоємцю додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини у разі пропуску ним такого строку з поважних причин. Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач [PERSON] пропустив шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Та обставина, що з 1986 року [PERSON] проживає за межами України, в Будьновському районі Ставропольського краю Росії, де в певні періоди часу відбувались озброєні конфлікти, сама по собі не дає підстав для висновку про пропуск ним строку звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Спадкодавець [PERSON]. помер 02.12.2002 року, про що спадкоємець [PERSON] був своєчасно повідомлений його рідним братом [PERSON]Доказів того, що протягом шести місяців після смерті батька [PERSON] звернутись із заявою про прийняття спадщини перешкоджали обставини, які є поважними, судам першої та апеляційної інстанції позивачем та його представником не надано. Посилання позивача на скрутне матеріальне становище письмовими доказами не підтверджені, а показання свідка [PERSON]про скрутний матеріальний стан позивача, відсутність в нього коштів і засобів для існування, про що їй відомо зі слів позивача (а.с.102), є недопустимим доказом. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, не відповідають встановленим обставинам справи та наявним в справі доказам. Крім того, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, чинного з 1 січня 2004 року, правила книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, відповідач[PERSON]вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, оскільки 02.12.2002 р. він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин належить застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно ст. 550 Цивільного кодексу УРСР, шестимісячний строк для прийняття спадщини міг бути продовжений судом, якщо останній визнає причини пропуску строку поважними. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, заява про прийняття спадщини повинна була подаватись спадкоємцем державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 110 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, заява про прийняття спадщини, оформлена в письмовій формі із нотаріально засвідченою справжністю підпису спадкоємця, могла бути направлена до нотаріальної контори поштою. Тобто чинне на той час законодавство не вимагало особистої явки спадкоємця до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки причини, на які посилається позивач як на підставу пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, за висновком суду апеляційної інстанції не можна визнати поважними, в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити.

Outcome: dismissed