Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-12 00:00:00

В серпні 2007 року Чернівецька міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] про знесення самовільно збудованого будинку [ADDRESS]. Посилалась на те, що пунктом.3.1 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 28.06.1989 року №195/8 дозволено квартирно-експлуатаційній частині району (КЕЧ) завершити будівництво двох 72-квартирних житлових будинків по [ADDRESS] та 221-а згідно з розробленою документацією. При цьому, зобов′язано КЕЧ знести житловий будинок [ADDRESS], який належав на той час на правах власності [PERSON] та [PERSON] та за рахунок підприємства відселити мешканців цього будинку, надавши їм квартири згідно складу їх сімей. Пунктом 3.2 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 28.05.1991 року №202/12 дозволено Чернівецькому об′єднанню «Промтовари» знести житловий будинок [ADDRESS], який на той час належав на правах власності [PERSON] та [PERSON] і зобов′язано за власний рахунок надати квартири мешканцям цього будинку згідно складу їх сімей та компенсувати вартість споруд і зелених насаджень. Пунктом 2.7 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 16.09.1998 року №212/8 підприємству п/я М-5542 погоджено проектування 9-поверхового 72-квартирного житлового будинку з магазином кооперативної торгівлі по вул.Руській,215. При цьому, забудовника зобов′язано при проектуванні передбачити кошти на відселення мешканців з житлового будинку [ADDRESS], який на правах власності належав [PERSON] та [PERSON] На даний час в районі земельної ділянки по [ADDRESS] ТОВ ПБФ «Ріка» повинно здійснювати будівництво багатоповерхових житлових будинків. Разом з тим, нова власниця будинку [ADDRESS] [PERSON] у 2003 році без затвердженого та погодженого проекту на будівництво, без дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на будівництво, без належного відведення земельної ділянки для будівництва, без визначення місця розташування житлового будинку та погодження акту вибору земельної ділянки з відповідними органами самовільно розпочала розбудову власного житлового будинку, за що була притягнута до адміністративної відповідальності та її зобов′язано припинити будівельні роботи. Однак, відповідачка самочинне будівництво не припинила, а продовжує його по даний час. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов′язати [PERSON] за власний рахунок знести самовільно збудований житловий будинок [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.11.2007 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] В процесі розгляду справи Чернівецька міська рада уточнила свої позовні вимоги та просила зобов′язати [PERSON] та [PERSON] за власний рахунок знести самовільно збудований житловий будинок [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до Чернівецької міської ради та ТОВ проектно-будівельна фірма «Ріка» про зобов′язання відповідача ТОВ ПБФ «Ріка» надати кожному із них окремі квартири за встановленими нормами у зв′язку із знесенням житлового будинку [ADDRESS]. Посилались на ст.171 ЖК України, як на підставу задоволення їх позовних вимог. Вказували, що окрім [PERSON], [PERSON] в будинку [ADDRESS] також постійно проживає [PERSON], якого також слід забезпечити за рахунок відповідача окремою житловою квартирою. В задоволенні первинного позову просили відмовити. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом Власова Т.В. позов міської ради підтримала і підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та в уточненнях до позовної заяви. Відповідачка [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позов Чернівецької міської ради не визнали, а зустрічний позов підтримали. При цьому, будь-хто із них не заперечував, що перебудову житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] здійснили без затвердженого та погодженого проекту на будівництво, без дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на будівництво. Разом з тим, вважають, що перебудова старого житлового будинку без відповідних дозволів не є самовільним будівництвом, оскільки земельна ділянка, на якій побудовано новий будинок, була закріплена за старим будинком, який знаходився у власності [PERSON] та [PERSON] рішенням Чернівецької міської ради 1953 року. Просили задоволити зустрічний позов у відповідності до вимог ст.171 ЖК України, виділивши всім позивачам за зустрічним позовом окремі житлові квартири за встановленими нормами. В позові Чернівецької міської ради до [PERSON] просили відмовити. Аналогічні пояснення в судовому засіданні дали позивачі за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON] та просили задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ ПБФ «Ріка» Данилюк Т.М. позов визнала частково і суду пояснила, що відповідач неодноразово пропонував [PERSON] рівноцінне житло взамін та в розмірі старого житлового будинку по [ADDRESS] в м.Чернівці, однак вона відмовлялась. Не заперечує, щоб виділити [PERSON] та [PERSON] рівноцінне житло відповідно до розміру їх частки в будинку [ADDRESS] до здійснення ними самовільного будівництва. В частині задоволення позовних вимог щодо виділення житлового приміщення [PERSON] просила відмовити, оскільки він не був співвласником будинку [ADDRESS], в цьому будинку не був зареєстрований та не надав доказів, які б підтверджували факт постійного його проживання в даному будинку до здійснення самовільного будівництва. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги Чернівецької міської ради є обгрунтованими і підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково. Так, судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Чернівецької міської ради №1292 від 04.12.1953 року за землекористувачами будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано 1115 кв.м. земельної ділянки (а.с.47). Пунктом.3.1 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 28.06.1989 року №195/8 дозволено квартирно-експлуатаційній частині району (КЕЧ) завершити будівництво двох 72-квартирних житлових будинків по [ADDRESS] та 221-а згідно з розробленою документацією. При цьому, зобов′язано КЕЧ знести житловий будинок [ADDRESS], який належав на той час на правах власності [PERSON] та [PERSON] та за рахунок підприємства відселити мешканців цього будинку, надавши їм квартири згідно складу їх сімей. Пунктом 3.2 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 28.05.1991 року №202/12 дозволено Чернівецькому об′єднанню «Промтовари» знести житловий будинок [ADDRESS], який на той час належав на правах власності [PERSON] та [PERSON] і зобов′язано за власний рахунок надати квартири мешканцям цього будинку згідно складу їх сімей та компенсувати вартість споруд і зелених насаджень. Пунктом 2.7 рішення виконкому Чернівецької міської ради від 16.09.1998 року №212/8 підприємству п/я М-5542 погоджено проектування 9-поверхового 72-квартирного житлового будинку з магазином кооперативної торгівлі по вул.Руській,215. При цьому, забудовника зобов′язано при проектуванні передбачити кошти на відселення мешканців з житлового будинку [ADDRESS], який на правах власності належав [PERSON] та [PERSON] Відповідно до договору дарування від 16.05.2001 року [PERSON] стала власницею 84/100 частини будинку [ADDRESS]. Вказаних 84/100 частини будинку включали в себе коридор площею 8,20 кв.м., кухню площею 7,90 кв.м., житлову кімнату площею 16,80 кв.м., житлову кімнату площею 16,70 кв.м. та житлову кімнату площею 11,80 кв.м. і являли собою відокремлену квартиру №1 цього будинку. Наведені обставини підтверджуються договором дарування від 16.05.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.165), а також дослідженою в судовому засіданні інвентарною справою зазначеного будинку (а.с.167-174). Незважаючи на те, що [PERSON] достовірно було відомо про заборону проведення будь-якого будівництва по [ADDRESS], оскільки вказаний житловий будинок розміщений в межах розширення вулиці та підлягав зносу, вона разом з сином [PERSON], починаючи з 2001 року самовільно, без належного дозволу та належно затвердженого проекту на будівництво, без належного відведення земельної ділянки для будівництва, без визначення місця розташування житлового будинку та погодження акту вибору земельної ділянки з відповідними органами розпочала розбудову своєї власної частини житлового будинку. Незважаючи на те, що постановою від 23.10.2003 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.97 КпАП України та приписом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту містобудівельного комплексу та земельних відносин від 23.10.2003 року їй запропоновано терміново припинити самовільне будівництво та демонтувати об′єм виконаних будівельних робіт, [PERSON] не реагувала, а самовільно, разом з сином, продовжували проведення будівельних робіт по розбудові вказаного будинку. Наведені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами (а.с.3-9), показами свідка [PERSON], а також їх не заперечували в судовому засіданні відповідачі за первинним позовом [PERSON], прізвище якої на даний час [PERSON], та [PERSON] Рішенням 33-ї сесії 4-го скликання Чернівецької міської ради від 28.04.2005 року №745 Товариству з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна фірма «Ріка» погоджено будівництво багатоповерхового житлового комплексу на 460 квартир на земельній ділянці [ADDRESS] та надано дозвіл на складання проектів відведення цієї земельної ділянки (а.с.114-122). 25.10.2005 року Чернівецька міська рада, як власник земельної ділянки, уклала договір оренди землі з ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка», передавши останній в оренду земельну ділянку по [ADDRESS] площею 1,1901 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного комплексу на 460 квартир терміном до 28.10.2009 року. За цим же договором оренди орендар зобов′язався перед орендодавцем забезпечити належним житлом мешканців 4-х будинків, в тому числі і [ADDRESS] (а.с.137-138). В період виготовлення ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» технічної документації на будівництво багатоквартирного житлового будинку [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25.05.2005 року, став власником 16/100 частини житлового будинку [ADDRESS], яка складалась з кухні 1-2 площею 11,40 кв.м., тамбуру 1-3 площею 2,80 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 13,60 кв.м. та являла собою окрему квартиру №2 цього будинку (а.с.52). Ставши співвласником житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] разом зі своєю матір′ю [PERSON] (бувша [PERSON]) продовжили проводити самочинну перебудову вказаного житлового будинку, що знаходиться в їх спільній частковій власності, не реагуючи на існуючу заборону щодо здійснення таких самочинних дій, про що вони самі не заперечували в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі за первинним позовом [PERSON] та [PERSON] станом на день звернення до суду з вказаним позовом здійснили самочинне будівництво, перебудувавши та перепланувавши саманний житловий будинок [ADDRESS] на цегельний, збільшивши його площу, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту. 27.02.2006 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м.Чернівці надано ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва багатоквартирного житлового комплексу на 460 квартир по [ADDRESS] (а.с.135). Також було виготовлено кадастровий план земельної ділянки, акт встановлення поворотних точок меж земельної ділянки, закріплення їх межовими знаками та їх передачі, план зовнішніх меж землекористування по [ADDRESS] (а.с.139-141). Відповідно до ст.376 ч.1 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З огляду на зазначені вище вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Чернівецької міської ради є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню в частині забезпечення [PERSON] та [PERSON] за рахунок ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» іншим благоустроєним жилим приміщенням у вигляді окремих ізольованих квартир, розміри житлової та загальної площі яких не повинні бути меншими розміру належної кожному із них на праві власності частки в житловому будинку [ADDRESS] до здійснення ними самочинного будівництва. При цьому, суд виходить з того, що як було вище зазначено, ще в 1989 році рішенням Чернівецької міської ради було зобов'язано первинного забудовника земельної ділянки по [ADDRESS] забезпечити співвласників житлового будинку №219 іншим благоустроєним житлом. Аналогічні зобов'язання взяла на себе, як забудовник земельної ділянки по [ADDRESS], ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка», що закріплено в договорі оренди земельної ділянки від 25.10.2005 року (а.с.137-138). Оскільки право власності на житловий будинок перейшло від попередніх співвласників до [PERSON] в розмірі 84/100 частини цього будинку, що складали 61,40 кв.м. загальної площі, в тому числі житлової - 45,30 кв.м., а до [PERSON] право власності перейшло на 16/100 частини будинку, що складало 27,80 кв.м. загальної площі, в тому числі житлової - 13,60 кв.м., суд вважає, що з метою дотримання принципу непорушності права власності, [PERSON] та [PERSON] до знесення цього будинку слід забезпечити за рахунок ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» іншими ізольованими благоустроєними житловими приміщеннями, розмір яких не повинен бути меншим тих, на які перейшло до них право власності в будинку [ADDRESS]. При цьому, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми ч.1 ст.111 ЖК України, а не ст.171 ЖК України, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] Чернівецькою міською радою відведена організації - ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» і за рахунок цієї організації [PERSON] та [PERSON] підлягають забезпеченню іншим житлом. Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Ріка» надати йому окрему квартиру у зв'язку із знесенням житлового будинку [ADDRESS], а тому в цій частині в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] не був і не є на даний час співвласником цього будинку. Доводи його в судовому засіданні про те, що нібито він з 2001 року постійно проживає в будинку [ADDRESS] не підтверджені в судовому засіданні належними доказами. Так, на підтвердження доводів щодо постійного свого проживання в зазначеному житловому будинку [PERSON] посилається лише на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, вказані свідки в судовому засіданні лише підтвердили ті обставини, що приходили до [PERSON], як знайомі, в гості та бачили там [PERSON] і їм відомо, що останній є сином [PERSON] Вимог про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю [PERSON] не заявлялось. З його ж пояснень в судовому засіданні вбачається, що місце проживання його зареєстровано за іншою адресою, а саме за місцем проживання батька і саме ця адреса ним вказувалась під час навчання в технікумі та зазначена у військовому комісаріаті, де він перебуває на військовому обліку. Згідно «Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду. Реєстрація передбачає внесення до паспортного документа та адресно-довідкової картотеки, яку веде уповноважений орган, відомостей про місце проживання фізичної особи. Громадяни України, які постійно проживають в Україні, у разі зміни місця проживання зобов'язані подати для реєстрації у 10-денний строк після прибуття на нове місце проживання документи відповідним житлово-комунальним підприємствам органів місцевого самоврядування. Документи приймаються і обліковуються житлово-комунальними підприємствами та у 5-денний строк передаються до відповідних уповноважених органів. Особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються до відповідних уповноважених органів особисто (з поданням оформленої належним чином будинкової книги). Оскільки [PERSON] не надав суду доказів реєстрації свого місця проживання в будинку [ADDRESS], суд вважає безпідставними його доводи в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні про постійне проживання за вказаною адресою з 2001 року. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial