Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2004 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд повернути належний йому автомобіль "Вольво - 740", державний [NUMBER], та технічний паспорт на нього, у випадку відсутності автомобіля відшкодувати його вартість, стягнути з відповідача нанесену моральну шкоду в сумі 200000 гр., витрати, пов'язані з розглядом скарги, з витратами на надання юридичної допомоги, покласти на відповідача (а.с. 2-4). В подальшому, 26.08.2004р. [PERSON] подав до суду заяву про зміну підстав позову та позовну заяву, в якій просив визнати незаконним залучення до кримінальної справи № 61021480 автомобіля "Вольво - 740" як речового доказу, повернути належний йому автомобіль, вилучений слідчим СВ Київського РВ ХМУ УМВС України Єршовим П.М. 20.11.2002р., відшкодувати моральну шкоду, завдану у зв'язку із вилученням автомобілю, в сумі 200000гр., судові витрати покласти на відповідача (а.с. 24-28). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.05.2005р. провадження по справі закрито (а.с. 90). Ухвалою судової колегії судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 19.10.2005р. ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24.05.2005 року змінено, скасовано ухвалу в частині закриття провадження по справі щодо вимог про повернення належного позивачу автомобіля та відшкодування моральної шкоди, справу направлено в цій частині для розгляду по суті до суду першої інстанції; у частині закриття справи щодо визнання незаконним залучення до кримінальної справи автомобіля як речового доказу ухвалу залишено без змін, при цьому суд виходив з того, що оскарження дій слідчого не підпадають під дію ст. 248-3 ЦПК України, та регламентуються нормами КПК України, тому оскарження дій по залученню до кримінальної справи як речового доказу автомобіля не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 120-121). В ході розгляду справи в судовому засіданні 06.12.2007р. від представника позивача [PERSON] - [PERSON], надійшла заява про уточнення підстав позову, в подальшому 31.01.2008р. в провадження було прийнято уточнену позовну заяву від [PERSON], подану його представником [PERSON] (а.с. 290, 272-276), яка пояснила, що це є останньою редакцією позовних вимог та їх обґрунтування. Отже, позивач просить повернути належний йому автомобіль "Вольво - 740", державний [NUMBER] в тому ж стані, в якому його було вилучено 22.11.2002р. та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, при неможливості повернення автомобіля в натурі компенсувати його вартість згідно оцінки вартості автомобіля відповідно до Договору купівлі-продажу автомобіля „Вольво-740” від 19.10.2002р. в сумі 11800 гр., компенсувати моральну шкоду в розмірі 200000 гр., завдану неправомірним вилученням в позивача належного йому майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.11.2002р. СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області було порушено кримінальну справу за заявою в УБОЗ громадянина [PERSON] про те, що 19.10.2002 р. при здійсненні угоди купівлі-продажу автомобіля „Вольво-740”, державний [NUMBER], невідома особа розрахувалася з ним доларами США, які частково виявилися фальшивими. В ході попереднього слідства йому було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. Автомобіль Вольво-740, який він придбав у громадянина [PERSON], а також технічний паспорт на даний автомобіль, слідчим Єршовим П.Н. були вилучені та були приєднані до кримінальної справи як речові докази. З усіх необхідних по кримінальній справі слідчих дій слідчим Єршовим П.Н. був проведений лише один допит за його участі в якості підозрюваного та обшук в його квартирі. У строки, встановлені ч.4 ст.148 КПК України обвинувачення йому пред'явлено не було. Вказує, що при вилученні автомобіля та технічного паспорту слідчим СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області були порушені вимоги ст.ст. 79, 85 КПК України, а також положення п.п. 6, 8, 10, 11, 12 Інструкції про порядок вилучення, обліку та передачі речових доказів по кримінальним справам від 12.02.1990 р. № 34/15, а саме, акти, протокол вилучення майна у власника, опис предмету, що вилучається, складені не були, екземпляр такого протоколу позивачу не був вручений і він його не підписував, висновок спеціаліста про технічний стан автомобіля також складено не було. З постановою слідчого про накладення арешту на автомобіль, або про залучення його до справи в якості речового доказу, як і з постановою про передачу автомобіля на зберігання він ознайомлений не був. На даний момент автомобіль знаходиться на автостоянці спорткомплексу ХПІ на вулиці Артема, без письмового доручення слідчого, без розписки, яка повинна бути залучена до справи, без призначення особи, відповідальної за збереження автомобіля, без акту про технічний стан транспортного засобу та без реєстрації в книзі обліку. Вказує, що починаючи з листопада 2002 р., він декілька разів звертався до слідчого СВ Київського РВ ХМУ УМВС України Єршова П.Н. з проханням повернути йому автомобіль, на що отримував відповідь про законність підстав вилучення автомобілю. Вважає, що такими діями слідчого Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Єршова П.Н. були порушені передбачені ст. 41 Конституції України та ст.ст. 48, 49, 55 Закону України "Про власність" його права та законні інтереси як власника майна. Позивач зазначає, що до вилучення в нього автомобіля він активно займався комерційною діяльністю, орендуючи декілька торгівельних точок. В результаті позбавлення його можливості займатися торгово-закупівельною діяльністю, яку він здійснював за допомогою автомобіля, він змушений був розірвати всі Договори оренди, залишився без роботи та засобів до існування, було зруйновано його звичайний спосіб життя, він змушений був вживати додаткових зусиль для його організації, оцінює завдану моральну шкоду в 20-ти кратному розмірі оціночної вартості автомобіля, який в нього вилучено. Вважає, що шкода, завдана йому неправомірним вилученням в нього майна, підлягає відшкодування на підставі п.6 ст. 1176, 1166 ЦК України. Вказує, що державний орган вилучив в нього майно, належне на праві приватної власності, для виконання своїх безпосередніх функцій та завдань, що правоохоронний орган використовує належне йому майно для виконання своїх завдань по розкриттю злочинів. Вважає, що фактично мова йде про реквізицію майна - вилучення для державних та суспільних потреб. Зазначає, що законодавством не передбачено обов'язок особи сприяти державі в особі її компетентних органів, уповноважених здійснювати кримінально-процесуальну діяльність, у розкритті злочинів шляхом пожертвування свого майна. Вказує, що на підставі ст. 353 ЦК України, у нього, як у власника, є право вимагати у держави компенсацію вартості вилученого в нього майна. З посиланням на ч. 4 ст. 5 Закон України „Про міліцію” зазначає, що міліція тимчасово в межах чинного законодавства обмежує права та свободи громадян, якщо без цього не можуть бути виконані покладені на неї обов'язки, і зобов'язана надати громадянам пояснення з цього приводу, вилучення ж в нього 22.11.2002р. автомобілю на даний час носить вже не тимчасовий характер, а фактично переросло у позбавлення особи права власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Щербинський К.С. заперечував проти позову, пояснив, що, дійсно, автомобіль було вилучено у [PERSON] як речовий доказ по кримінальній справі, слідство по якій на теперішній час триває. Представник відповідача Головного Управління МВС України в Харківській області Колесник Г.М. заперечував проти позову, пояснив, що автомобіль було вилучено як речовий доказ, з дотриманням вимог законодавства. Представник відповідача Державного казначейства України Северинцева О.М. та вона ж як представник співвідповідача Головного управління Державного казначейства України у Харківській області заперечувала проти позовних вимог, вважала, що підстави до відшкодування майнової та моральної шкоди, яка була б завдана начебто діями правоохоронних органів, відсутні. Пояснила, що Закон України „Про Державний бюджет” передбачає витрати Держави у випадку незаконних дій правоохоронних органів виключно на виконання Закону України „Про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”. Ст. 2 цього Закону передбачений вичерпний перелік випадків, які дають право на відшкодування шкоди, а саме: постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, складу злочину, недоведеності участі у вчинені злочину, закриття кримінальної справи з вищевказаних підстава або закриття справи про адміністративне правопорушення. Пояснила, що у позивача в даному випадку немає права на відшкодування шкоди за рахунок держави, факт завдання такої шкоди не доведено. Помічник прокурора Київського району м. Харкова Білоусова Н.О., яка здійснювала представництво інтересів Державного казначейства України, заперечувала проти позову, вказуючи, що дій, якими б було спричинено майнову чи моральну шкоду позивачу, органом досудового слідства вчинено не було. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що 20.11.2002р. слідчим СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Ништик О.Л. порушена кримінальна справа № 61021480 за ознаками злочину, передбаченого ст. 199 ч. 2 КК України, тобто виготовлення, зберігання, придбання з метою збуту, а також збут підробленої іноземної валюти, вчинені у великому розмірі. Згідно тексту фабули даної постанови, 12.11.2002р. в УБОЗ ГУМВС України в Харківській області із заявою звернувся [PERSON] про те, що невстановлені особи при купівлі належного йому автомобілю „Вольво-740” 19.10.2002р., перебуваючи в приміщенні УДАІ УМВС України в Харківській області по вул. Шевченко, 26 в м. Харкові, розрахувались з ним підробленими доларами США у сумі 1200 доларів США (а.с. 14). 21.11.2002р. визнано та приєднано до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] - автомобіля „Вольво- 744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER] (а.с. 84). 21.11.2002р. визнано та приєднано до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу транспортний засіб - автомобіль „Вольво-744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER], та вирішено цією ж постановою поставити автомобіль на автостоянку спортивного комплексу НТУ „ХПІ” за адресою: м. Харків, вул. Артема, 50-А. (а.с. 85). Згідно супровідного листа від 21.11.2002р. старший слідчий СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області звернувся на адресу директора автостоянки спорткомплексу ХДПУ щодо утримання на автостоянці автомобілю „Вольво-744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER] ХК (а.с. 81). Згідно довідки начальника СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 14.07.2006р., кримінальна справа № 61021480, порушена за фактом збуту підробленої іноземної валюти за ст. 199 ч. 2 КК України, 22.12.2005р. була направлена для подальшого досудового слідства в СУ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (а.с. 156). Як вбачається з довідки по кримінальній справі № 61021480, підписаної начальником відділу СУ ГУМВС України в Харківській області, досудове слідство зупинялося на підставі ст. 206 ч. 3 КК України декілька разів (а.с. 286-289). Постановою старшого прокурора відділу № 04/2/1 прокуратури Харківської області від 22.01.2008р. постанову слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 27.06.2007р. про зупинення досудового слідства по справі № 61021480 скасовано, кримінальну справу з вказівками направлено начальнику СВ Київського РВ ГУМВС України в Харківській області для організації подальшого розслідування (а.с. 294-295). Постановою старшого слідчого СВ Київського РВ від 30.01.2008р. кримінальну справу № 61021480 прийнято до провадження, поновлено досудове слідство (а.с. 293). Як вбачається з довідки про місцезнаходження автомобіля, наданої до суду представником відповідача Головного Управління МВС України в Харківській області Колесник Г.М., 02.02.2007р. спільно з працівниками УДАІ ГУМВС України в Харківській області проведений технічний огляд автомобіля „Вольво-744”, державний знак [NUMBER]; автомобіль по теперішній час знаходиться на автостоянці за адресою: м. Харків, вул. Артема, 50-а (а.с. 285). Згідно цієї ж довідки, в матеріалах кримінальної справи відсутні протокол вилучення автомобілю „Вольво-744”, державний знак [NUMBER]; пояснення власника за фактом вилучення вказаного автомобілю; розписка, що підлягає зберіганню, особи, яка прийняла на автостоянку спорткомплексу ХПІ за адресою: м. Харків, вул. Артема, 50-а вказаний автомобіль; акт про технічний стан транспортного засобу. Направлено лист начальнику Київського РВ ГУМВС України в Харківській області щодо проведення службової перевірки за фактами неналежного оформлення документів щодо визнання предметів речовими доказами та постановки на відповідальне зберігання визнаного речовим доказом - автомобіля - до теперішнього часу відповідь не одержано (а.с. 285). На відсутність цих та інших документів посилається в обґрунтування своїх позовних вимог й позивач. На думку суду, фактично в цій частині мова йде про дії слідчого, оцінку яким в межах позовних вимог, що розглядаються судом в даному провадженні в порядку цивільного судочинства, суд не надає, оскільки названими вище ухвалами судів першої та апеляційної інстанції відповідно від 24.05.2005р. та 19.10.2005р. було закрито провадження по справі в частині щодо визнання незаконним залучення до кримінальної справи автомобіля як речового доказу (а.с. 90, 120-121). Разом з тим, законність винесеної постанови від 21.11.2002р. про визнання та приєднання до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу транспортного засобу - автомобілю „Вольво-744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER], перевірялася за скаргою [PERSON] від 18.10.2006р. прокуратурою Харківської області (а.с. 182-185). Згідно листа від 23.05.2007р. № 04/2-1832-06 начальника відділу прокуратури Харківської області, 23.10.2006р. до прокуратури Харківської області надійшло звернення [PERSON] від 18.10.2006р. щодо скасування постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області Єршова від 21.11.2002р. по кримінальній справі № 61021480 про визнання речовими доказами по справі та приєднання до справи автомобілю „Вольво-744” білого кольору, державний знак [NUMBER], та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу. 22.11.2006р. за результатами розгляду звернення [PERSON] надано відповідь про відсутність підстав для скасування зазначених постанов слідчого (а.с. 194). Відповідно до листа від 22.11.2006р. № 04/2-1832-06 в.о. начальника відділу прокуратури Харківської області, по справі надано вказівки, зокрема, про вирішення питання відповідно до ст. 79 КПК України щодо передачі зазначених речових доказів на зберігання (а.с. 204). В листі від 18.04.2007р. № 47/13-53/2 начальника СУ ГУМВС України в Харківській області на ім'я [PERSON] за розглядом його скарги про неналежне розслідування кримінальної справи № 61021480, повідомляється, що явка [PERSON] в СУ ГУМВС України в Харківській області є обов'язковою для проведення слідчий дій: встановлення належності транспортного засобу власнику, всіх обставин укладання угоди купівлі-продажу автомобілю „Вольво-744”, державний [NUMBER], повторного огляду транспортного засобу, та вирішення питання про передачу йому автомобілю - для подальшого зберігання. Повідомлено, що неявка в СУ ГУМВС України перешкоджає встановленню істини по справі та вирішенню питання про передачу автомобілю (а.с. 205). В судовому засіданні представники відповідачів - Київського РВ ХМУ ГУВСМ України в Харківській області та Головного Управління МВС України в Харківській області пояснили, що [PERSON] на виклики в правоохоронні органи не з'являється, тому вирішити питання про повернення йому автомобіля для подальшого зберігання за його відсутності неможливо, необхідно провести слідчі дій за його особистою участю, з'ясувати обставини справи, що неможливо, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, вчинювати за участю представника [PERSON] за довіреністю. Представник позивача щодо такої позиції заперечувала, обґрунтовуючи можливість повернення автомобілю їй як довіреній особі [PERSON] Як вбачається з ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2007р., [PERSON] звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Начальника відділу нагляду за діяльністю органів дізнання та досудового слідства прокуратури Харківської області про визнання неправомірним рішення прокурора, прийнятого за результатами розгляду скарги, та зобов'язання скасування постанов про визнання та приєднання речових доказів до кримінальної справі в процесі здійснення прокурорського нагляду за діяльністю органів дізнання та слідства і просив: визнати неправомірним рішення прокурора, винесене за результатами розгляду його скарги від 18.10.2006р. на протиправні дії слідчого, що мали місце в зв'язку з розслідування кримінальної справи № 61021480; зобов'язати відповідача скасувати постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Єршова П.А. від 21.11.2002р. у кримінальній справі № 61021480 про визнання належного позивачу автомобіля „Вольво-740”, державний номер [NUMBER] речовим доказом та приєднання його до кримінальної справи та постанову про визнання свідоцтва [NUMBER] про реєстрацію технічного засобу автомобіля „Вольво-740” державний номер [NUMBER] речовим доказом у справі та приєднання його до кримінальної справи; зобов'язання відповідача дати вказівку СУ УМВС України в Харківській області про повернення позивачу вилученого в нього автомобілю „Вольво-740”, ключів до нього, договору купівлі-продажу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію технічного паспорту; винести окрему ухвалу щодо неналежного виконання відповідачем обов'язків, покладених на працівників прокуратури Законом України „Про прокуратуру” і направити її до Генеральної Прокуратури України. Вказаною ухвалою суду було відмовлено у відкритті провадження, оскільки суд прийшов до висновку, що такі позовні вимоги [PERSON] не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с. 208-209). Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 27.03.2007р. ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.01.2007р. залишено без змін (а.с. 210-211). Згідно листа судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.06.2007р. №12235, [PERSON] стосовно розгляду його скарги на рішення прокурора про відмову у скасуванні постанов слідчого про визнання та приєднання речових доказів у кримінальній справі було повідомлено, з посиланням на ст. 234, ч. 2 ст. 236 КПК України, що ця скарга не може бути оскаржена до суду, тому повертається заявнику для направлення її до райвідділу для залучення до матеріалів кримінальної справи (а.с. 207). Суд вважає безпідставним в даному випадку твердження позивача про те, що в даному випадку мала місце реквізиція майна, що державний орган вилучив в нього майно, належне на праві приватної власності, для виконання своїх безпосередніх функцій та завдань, що правоохоронний орган використовує належне йому майно для виконання своїх завдань по розкриттю злочинів. Виходячи зі змісту ст. 353 ЦК України, реквізицією є примусове відчуження у власника майна у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності, на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього повного відшкодування його вартості. В судовому засіданні достовірно встановлено, що при винесенні постанов від 21.11.2002р. про визнання та приєднання до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу транспортного засобу - автомобілю „Вольво-744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER], та свідоцтва про його державну реєстрацію, слідчий керувався ст. 79, 130 КПК України. Жодних доказів щодо використання залучених до матеріалів кримінальної справи речових доказів органами досудового слідства при виконані своїх завдань, чи то в інших цілях, суду не представлено. Даних про те, що вказаний автомобіль та свідоцтво про його державну реєстрацію вилучалися в порядку реквізиції, визначеної ст. 353 ЦК України, суду не надано, в ході судового розгляду такого підтвердженні теж не знайшли. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає недоведеним факт завдання позивачу майнової шкоди та його розміру внаслідок визнання та приєднання до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] - автомобіля „Вольво- 744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER], та транспортного засобу - автомобілю „Вольво-744”, 1986 р.в., білого кольору, державний знак [NUMBER], на підставі постанов слідчого від 21.11.2002р. , які є на теперішній час чинними та ніким не скасованими, винесених в межах розслідування кримінальної справи № 61021480, порушеної за постановою слідчого від 20.11.2002р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 199 ч. 2 КК України, слідство по якій триває. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, вважає недоведеним позов і в частині завдання позивачу моральної шкоди, оскільки даних про те, що діями відповідачів було завдано таку шкоду позивачу [PERSON], до суду не представлено, в ході судового розгляду обставини, на які посилався позивач як на докази завдання йому моральної шкоди, підтвердження свого не знайшли. Надані позивачем договори на оренду кіосків, свідоцтв про його державну реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (а.с. 39, 40-43), та його посилання на позбавлення його можливості займатися підприємницької діяльністю у зв'язку із залученням автомобілю як речового доказу до кримінальної справи та постановкою його на автостоянку підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли, оскільки винних дій з боку органу досудового слідства, які б завдали майнової чи моральної шкоду позивачу, судом не встановлено.

Outcome: dismissed