Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

19 грудня 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що за вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом - автомобілем ВИС-2345 реєстраційний номер [NUMBER], належним відповідачеві [PERSON], 08 травня 2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2107 реєстраційний номер[NUMBER], належний позивачеві, був пошкоджений. У зв'язку з цим [PERSON] зазнав майнової шкоди в розмірі 12579 грн. 18 коп., де 11934 грн. 38 коп. - сума безпосередньої майнової шкоди, 370 грн. - сума витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 73 грн. 06 коп. - сума витрат на придбання ліків, 22 грн. 32 коп. - сума витрат по відправленню телеграм, 124 грн. 50 коп. - сума витрат у зв'язку з придбанням бензину, 54 грн. 92 коп. - сума інших витрат. Відповідачка [PERSON] в добровільному порядку відмовилась відшкодувати завдану шкоду, у зв'язку з чим [PERSON] вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом на захист порушених прав, вимагаючи також відшкодування понесених судових витрат в сумі 206 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги по тих підставах, які ним були вказані в заяві, надав відповідні пояснення. Додатково позивач пояснив, що належний йому транспортний засіб був ним відремонтований. У зв'язку з проведенням відновлювального ремонту вимушений був у травні 2007 року укласти кредитний договір на отримання грошових коштів в сумі 10000 грн.. Деталі до автомобіля були придбані на ринку, а складання акту приймання виконаних відновлювальних робіт він не вимагав, тому вартість ремонту документально підтвердити не може. Разом з тим, затрати поніс на значно вищу суму, ніж та, що вказана у звіті автотоварознавчого дослідження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні доводи позивача [PERSON] вважав обґрунтованими та доведеними, підтримав пред'явлені позовні вимоги. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] частково визнали позов, заперечуючи проти визначеного у ньому розміру грошових коштів, які були витрачені позивачем [PERSON] у зв'язку з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.70), причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. За таких обставин, суд, врахувавши думку сторін та їх представників, розглянув справу без участі третьої особи [PERSON], що не суперечить положенням статті 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер[NUMBER] (а.с.6). 09 травня 2007 року приблизно о 10 год. 10 хв. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, по вул.Леніна в смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області керував належним [PERSON] транспортним засобом - автомобілем ВИС-2345 реєстраційний номер [NUMBER], при цьому не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107 реєстраційний номер[NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. За матеріалами справи (а.с.8-9,11,12) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за вини водія [PERSON], який порушив п.2.9а і п.12.1 Правил дорожнього руху. В судовому засіданні відповідачка та її представник визнали факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди із вини [PERSON]. Відповідно до матеріалів дорожньо-транспортної пригоди складений протокол про адміністративне правопорушення водієм [PERSON] (а.с.8-9). Згідно із постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 травня 2007 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 306 грн. (а.с.7). Постанова набрала чинності, не скасована. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Наслідком дорожньо-транспортної пригоди стало пошкодження автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер[NUMBER] (а.с.12,18-22). Вартість майнової шкоди, завданої [PERSON], як власнику пошкодженого транспортного засобу, згідно із звітом автотоварознавчого дослідження №221 від 23 травня 2007 року складає 11934 грн. 38 коп. (а.с.13-17). Разом з тим, майнова шкода, яка була завдана позивачеві [PERSON], також складається з суми витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 370 грн., суми витрат на придбання ліків в розмірі 73 грн.06 коп., суми витрат по відправленню телеграм в розмірі 22 грн. 32 коп., суми витрат у зв'язку з придбанням бензину в розмірі 124 грн. 50 коп., суми інших витрат в розмірі 54 грн. 92 коп. (а.с.23-25,30), що не заперечувалось відповідачкою [PERSON] та її представником. Всього розмір завданої позивачеві [PERSON] майнової шкоди складає 12579 грн. 18 коп., що відповідає наведеному розрахунку: 11934 грн. 38 коп. + 370 грн. + 73 грн. 06 коп. + 22 грн. 32 коп. + 124 грн. 50 коп. + 54 грн. 92 коп. = 12579 грн. 18 коп.. В судовому засіданні встановлено, що після проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля, позивач [PERSON] провів відновлювальний ремонт автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер[NUMBER], у зв'язку з чим він у травні 2007 року отримав грошові кошти в сумі 10000 грн. за кредитним договором (а.с.49-51,73-74). Як пояснив суду позивач, деталі до автомобіля були придбані на ринку, а складання акту приймання виконаних відновлювальних робіт він не вимагав, тому вартість ремонту документально підтвердити не може. Разом з тим, затрати поніс на значно вищу суму, ніж та, що вказана у звіті автотоварознавчого дослідження. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є приватним підприємцем, надає послуги з ремонту транспортних засобів. На прохання [PERSON] ним були придбані на ринку деталі на пошкоджений автомобіль та проведені відновлювальні роботи, у зв'язку з чим отримав грошові кошти в сумі приблизно 6000 грн.. Разом з тим свідок зазначив, що документально підтвердити факт витрачання грошових коштів не може. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що безоплатно надавав допомогу [PERSON] у зв'язку з відновлювальним ремонтом належного йому автомобіля. Відповідачка [PERSON] та її представник, заперечуючи проти позову в частині визначення розміру витрат [PERSON] на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, послались на показання вищевказаних свідків. Визнали майнову шкоду в межах реальних витрат, понесених позивачем [PERSON] у зв'язку з проведенням відновлювального ремонту автомобіля, а саме, в сумі 6000 грн.. Проте суд не може погодитись з такою позицією відповідачки [PERSON] та її представника щодо заперечень проти позову. Посилаючись на обставини, зазначені свідками, відповідачка та її представник не надали належних доказів, які б документально підтвердили вартість відновлювального ремонту автомобіля, зокрема, чеки, квитанції, акти прийомки виконаних робіт, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оспорюючи в судовому засіданні суму відновлювального ремонту автомобіля, відповідачка та її представник не порушили питання про проведення незалежної судово-товарознавчої експертизи. З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд вважає за можливе стягнути суму відновлювального ремонту автомобіля згідно із даними звіту автотоварознавчого дослідження №221 від 23 травня 2007 року. Згідно із вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Власником транспортного засобу - автомобіля ВИС-2345 реєстраційний номер [NUMBER], є відповідачка [PERSON] (а.с.75). З матеріалів справи та з пояснень відповідачки [PERSON] встановлено, що водій [PERSON] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав відповідної правової підстави щодо володіння транспортним засобом, належним відповідачеві. Відомості про неправомірне заволодіння [PERSON] автомобілем [PERSON] в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] є належним відповідачем у справі, тому заявлені до неї вимоги позивача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача понесених ним судових витрат в сумі 206 грн. (а.с.2,3).

Outcome: approved