Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

18.02.2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 11 вересня 1993 року у Добровеличківському ВРАЦС Кіровоградської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 58. Від сумісного проживання мають дітей - доньку [PERSON], 1994 року народження та сина [PERSON], 1997 року народження, які проживають разом із сторонами. Причиною звернення до суду з відповідним позовом зазначена та обставина, що останнім часом взаємовідносини між сторонами погіршилися, вони не підтримують сімейних відносин. Спроби позивача налагодити сімейні відносини ніяких результатів не принесли. [PERSON] вважає що, за таких обставин їх подальше подружнє життя неможливе, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та обґрунтувала його обставинами викладеними в позовній заяві, пояснивши, що основною причиною звернення з відповідним позовом стали ті обставини, що відповідач допустив подружню зраду. Додала, що вони не підтримують сімейних відносин, а тому вважає, що їх шлюб носить формальний характер. Строк на примирення просила не надавати . Стверджувала, що не знаходиться в стані вагітності та не має дитини віком до одного року . Заявила, що спільні з відповідачем діти у разі розірвання шлюбу проживатимуть разом з нею і спору про їх місце проживання між сторонами не існує . Відповідач в позовні вимоги визнав повністю, з доводами позивача не погодився, відмовився пояснити суду причини в зв'язку з якими позивач вирішила розірвати шлюб. Строк на примирення просив не надавати. Додав, що не заперечує про того, щоб їх спільні з позивачем діти проживали з останньою . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, 11 вересня 1993 року у Добровеличківському ВРАЦС Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №58 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане Добровеличківським ВРАЦС Кіровоградської області ) . Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], 1994 року народження та сина [PERSON], 1997 року народження . З пояснень сторін з'ясовано, що причиною звернення до суду з відповідним позовом стали ті обставини, що сторони мають різні характери та погляди на життя, за період сумісного проживання втратили взаємопорозуміння та повагу один до одного, на даний час не підтримують сімейних відносин, на примирення не погоджуються, що дає підстави суду зробити висновок про формальних характер шлюбу. В судовому засіданні з'ясовано, що сторони не бажають надання строку на примирення, позивач в стані вагітності не перебуває та не має дитини віком до одного року. Їх спільні діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачем і спору про їх подальше місце проживання між сторонами не існує . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved