Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

[PERSON] згідно наданої довіреності від 10.07.2007 р. звернулась з позовом до суду в інтересах [PERSON] яка визнана інвалідом 1 групи безстроково, до Кримського Республіканського підприємства “ Виробниче підприємство водопровідно - каналізаційного господарства м. Красноперекопська “ про відшкодування завданої їй моральної шкоди. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що 03.10.2002 р. о 22.00 годині , повертаючись до дому від батьків, в темний час доби, не помітивши місця проведення робіт, яку виконувало Красноперекопське ВПВКГ , нині Кримське Республіканське підприємство “ Виробниче підприємство водопровідно - каналізаційного господарства м. Красноперекопська”, її син - [PERSON], в зв'язку з відсутністю попереджувальних знаків і відповідної загорожі, впав в розриту траншею і загинув. Вироком Красноперекопського міськрайонного суду від 04.05.2005 р. в.о. начальника ділянки по водопостачанню [PERSON]. і майстер цієї ділянки [PERSON] визнані винними у скоєні злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, як службова халатність, неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що призвели до тяжких наслідків - смерті [PERSON] Оскільки, на час скоєння злочину [PERSON]. і [PERSON] знаходились у трудових відносинах з Красноперекопським ВПВКГ, нині Кримське Республіканське підприємство “ Виробниче підприємство водопровідно - каналізаційного господарства м. Красноперекопська”, то відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа зобов'язана відшкодувати шкоду , завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. В своєму позові позивачка посилається на те, що смерть сина заподіяла їй великі моральні страждання та переживання. Оскільки вона знаходиться в похилому віці, коли, як матеріальна, так і моральна допомога, їй дуже важливі, то в зв'язку зі смертю сина вона вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя і повністю змінити свій уклад життя. Будучи інвалідом 1 групи і , потребуючи постійного стороннього догляду, вона вимушена виїхати із м.Красноперекопська і переїхати до своїх родичів у м.Ялта. Заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює у розмірі 84 000 грн. У судовому засіданні представники позивачки [PERSON]. і [PERSON]. підтримали заявлені вимоги і наполягають на їх задоволенні. Представник КРП “ВПВКГ м.Красноперекопськ” з заявленим позовом не згоден і заперечує в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачка [PERSON]. в силу того, що вона є інвалідом 1 групи, не має можливості самостійно пересуватись, а також за своїм психічним станом не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати, то надані нею доручення на ведення справи за її позовом на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. повинні бути визнанні судом недійсними. Окрім того, відповідно до ст.21 ЗУ “ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на підприємстві і професійного захворювання , що спричинило втрату працездатності” відшкодування моральної шкоди передбачено тільки застрахованим особам, тобто таким, які знаходяться в трудових відношеннях з роботодавцем, до яких [PERSON] не відноситься. Також позивачкою не вказана норма Закону, на яку вона посилається, визначаючи розмір заподіяної їй моральної шкоди 84000 гр., не відображено якими саме винними діями спричинена їй моральна шкода і в чому вона проявилась, не надані медичні довідки про погіршення її стану здоров'я. Представник відповідача неодноразово заявляв клопотання про обов'язкове визнання явки позивачки у судове засідання, про призначення судово - психіатричної експертизи відносно позивачки або ж допитати її , з виїздом складу суду, по місцю проживання, відносно заподіяної їй моральної шкоди, або надати судове доручення про її допит. Але всі клопотання представника відповідача судом були відхилені, з чим він категорично не згоден. Вислухавши представників позивачки [PERSON] , [PERSON], представника відповідача Ібрагімова Р.І., третіх осіб [PERSON] і [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню частково на наступних підставах. Судом встановлено, що згідно вироку Красноперекопського міськрайонного суду від 04.05. 2005 р. посадові особи ВПВКГ, нині КРП “ ВПВКГ м. Красноперекопська” начальник ділянки [PERSON]. і майстер ділянки [PERSON] в зв'язку з виконанням ними організаційно - розпорядливих обов'язків, пов'язаних з проведенням виробничих інструктажів з робітниками, охорони праці і техніки безпеки, проведенням першого ступеню оперативного контролю за дотриманням охорони праці і техніки безпеки , допустили службову халатність , що призвела до тяжких наслідків - загибелі [PERSON], який впав в вириту траншею, де велись роботи ВПВКГ, і в зв'язку з відсутністю попереджувальних знаків і відповідної загорожі, не зміг з неї вибратись. В зв'язку з порушенням посадових осіб ВПВКГ [PERSON] і [PERSON] п.9.5 , 2.18 СНІП 111- 4 - 80 і вимог посадових інструкцій, які не проконтролювали встановлення огорожі робітниками, що проводили ремонтні роботи, не виставили ніяких видимих попереджувальних знаків, створивши тим самим загрозу травмування і загибель людини на ремонтному об'єкті, а саме [PERSON]., який [INFO] біля 22.00 години, повертався від батьків до дому по [ADDRESS] не помітивши місця проведення ремонту, впав в вириту земляну траншею , звідки не зміг самостійно вибратись і помер від переохолодження організму.( а.с. 4). А тому між допущеною халатністю особових осіб [PERSON] і [PERSON], що виразилась в порушені ними посадових інструкцій і СНІП і наслідками, що наступили, у вигляді смерті [PERSON] є прямий причинний зв'язок, в зв'язку з чим [PERSON]. і [PERSON] визнані винними в здійсненні злочину , передбаченого ст. 367 ч.2 КК України, згідно вироку Красноперекопського міськрайонного суду від 04.05.2005 р. - як службова халатність, тобто неналежне виконання посадовцем своїх посадових обов'язків внаслідок несумлінного відношення до них, що призвело тяжкі наслідки. (а.с.80 -83 ). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України - юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. “ Про судову практику про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди” передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, несе організація, з якою працівник перебуває в трудових відносинах , а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до ст. 1168 ч.2 ЦК України - моральна шкода , завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно наданого суду свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.11.1959 р., актовий запис за [NUMBER] Гвардійської сільської Ради, Первомайського Р. ЗАГСу, [PERSON] вказана матір'ю загиблого - [PERSON],[INFO] а тому суд приходить до висновку , що вона має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. ( а.с. 3). Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи із змісту позовної заяви, пояснень представників позивачки, позивачка перенесла великі моральні страждання і переживання з приводу трагічної загибелі сина, що вкрай негативно відобразилось на стані її здоров'я, оскільки за станом здоров'я вона визнана інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду, в зв'язку з відсутністю близьких родичів в м. Красноперекопську, які б мали можливість доглядати за нею, вимушена переїхати до родичів в м. Ялту. ( а.с.27). Посилання представника відповідача Ібрагімова Р. І. на те, що надані позивачкою доручення на ім'я [PERSON] і [PERSON], а також і [PERSON] на ведення справи в суді не відповідають дійсності , оскільки завірені доручення від 10.07.2007 р. і 25.09.2007 р. головним інженером КП РЕВ № 1 [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам ст.42 ЦПК України, т. я. [PERSON] за станом свого фізичного і психічного здоров'я не мала і не має можливості пересуватись, а тим більше розуміти значення своїх дій і керувати ними. Але з такими доводами представника відповідача суд не згоден, оскільки вони спростовуються окремими дорученнями про допит в якості свідка Ялтинським міськсудом головного інженера КП РЕВ № 1 [PERSON] , який надав суду пояснення, що запевнившись в особистості позивачки [PERSON], яка підтвердила свою волю на надання нею вищевказаних доручень, тільки після цього він посвідчив її підпис. ( а.с. 53, 70). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою , яка її завдала, за наявності її вини. Дослідивши надані докази у їх сукупності , враховуючи, що треті особи по справі [PERSON]. і [PERSON] скоїли злочин по необережності, а також приймаючи до уваги те, що згідно з матеріалів кримінальної справи потерпілий [PERSON]. знаходився у тяжкому стані сп'яніння, що також призвело його до трагічного наслідку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки заподіяну моральну шкоду у розмірі 7000 гр. , врешті заявленого позову відмовити. Відповідно до ст.ст. 81,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача державне мито в дохід держави у розмірі 70 гр. і 30 гр. - витрати пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням. На підставі викладеного і

Outcome: partial