Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вимогою визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у відмові передати їй у власність земельну ділянку площею 700 кв.м., що знаходиться за адресою:[ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, обґрунтовуючи свої вимоги таким. В 2007 році позивачка звернувшись до Одеської міської ради з клопотанням про приватизацію вказаної земельної ділянки, не отримала відповіді. Крім того, позивачка отримала відмову у оформленні землевпорядної документації на вказану ділянку від Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах. На думку позивачки, такі дії відповідачів порушують її права, закріплені у ст. 55 Конституції України, ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України в частині права на отримання земельної ділянки площею 700 кв.м. у власність. Посилаючись на підтвердження своїх вимог на ст. ст. 39, 116, 118, 121, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 16 ЦК України позивачка просить захистити порушене, на її думку, право та інтерес. Представник відповідача - Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії - проти позову не заперечував, залишивши вирішення питання на розсуд суду. Представник відповідача - Одеської міської ради у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача - Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Користуючись своїм правом на отримання у власність земельної ділянки згідно ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, позивачка звернулася до Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй у власність земельної ділянки, яка знаходяться в[ADDRESS], але не отримала відповіді. Вирішуючи спір по суті, суд має констатувати, що позивачка за будь-яких умов мала право на звернення до компетентного органу та на своєчасний розгляд відповідного клопотання. Відмова у розгляді клопотання позивачки по суті є порушенням її прав. Одеська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах на заяву позивачки про можливість оформлення проекту відведення вказаної земельної ділянки - відмовила, але з наданої ОРФ ДП ЦДЗК довідки перешкод у виділенні спірної земельної ділянки позивачам не вбачається, оскільки ця ділянка є вільною від прав третіх осіб, зареєстрованих власників спірної ділянки не має. Судом враховано, що, як вбачається з наданих суду письмових доказів, спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови. Встановивши наявність такого порушення зі сторони Одеської міської ради та Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії та не виявивши перешкод для передачі спірної ділянки позивачці, суд має визнати право власності на вказану земельну ділянку за позивачкою. Відповідно до Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23.05.2003 р. № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”, Центр ДЗК створює та веде автоматизовану систему державного земельного кадастру та Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. Таким чином, внесення необхідної інформації щодо земельної ділянки, розташованої за адресою:[ADDRESS], до автоматизованої системи ведення Державного реєстру земель (АС ДЗК) відноситься до обов'язків відповідача. Згідно Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року за № 174 “Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель” видача та реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки покладена на структурні підрозділи Центру державного земельного кадастру, що в межах міста Одеса здійснює Одеська регіональна філія державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”. В ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка визначається, як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України громадянин України має право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок у межах норм, встановлених Земельним кодексом України один раз по кожному виду цільового використання. Відповідно до статті 121 ЗК України в межах міст кожний громадянин України має право на отримання у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд земельної ділянки площею до 1000 кв.м., причому немає обмежень на кількість частин, з котрих може складатися ця ділянка. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року за № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом, в тому числі: визнання прав; запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Зокрема, при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування по питанням, віднесеним до їх компетенції (при відмові в передачі у власність чи в продажу земельної ділянки чи розміщенні об'єкту), суд у випадку задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними та зобов'язує їх, в залежності від характеру спору, здійснити певні дії на захист порушеного права, чи сам визнає це право за позивачем. На підставі викладеного суд вважає, що позивачка має право на визнання за нею права на земельну ділянку. Встановивши наявність у позивачки права на відповідну земельну ділянку, суд має визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права, задовольнивши позов про визнання за позивачкою права власності на відповідну земельну ділянку та зобов'язавши відповідний державний орган видати їй правовстановлюючі документи. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved