Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини будинку, мотивуючи своє звернення тим, що цей договір був укладений в порушення діючого законодавства, як удаваний правочин. [PERSON]. в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що його мати [PERSON], [INFO] проживає у власному будинку за адресою [ADDRESS]. Вона вже багато років тяжко хворіє, в тому числі на глибоку судинну деменцію ( набуте старече недоумство ), яка позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Він уже багато років доглядає за нею, тому що вона не може обслуговувати сама себе та потребує постійного догляду. Згідно рішень суду вона в 2006 році визнана недієздатною, а його призначено її піклувальником. В березні 2006 року йому випадково стало відомо, що його син [PERSON], який в будинку матері ніколи не проживав, знаючи, що вона є тяжко хворою, пообіцявши, що буде за нею доглядати, уклав з нею договір дарування замість договору довічного утримання, тобто вчинив удаваний правочин. Обіцянку доглядати за нею не виконав. Крім того, цей правочин порушує публічний порядок тому, що спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та незаконне заволодіння майном фізичної особи - [PERSON]., тобто є нікчемним. Коли він випадково весною 2006 року дізнався, що [PERSON]. почав вчиняти дії направлені на переоформлення в інвентар бюро на своє ім'я право власності на будинок матері, то він попередив його і начальника БТІ, щоб вони цього не робили, тому, що мати є тяжко хворою, недієздатною. Але посадові особи БТІ відповіли, що відповідачем представлені нотаріальні документи і вони мусять реєструвати, хоча відмовилися йому повідомити на підставі якого правочину ведеться переоформлення власності матері. Він вважав, що це міг бути договір довічного утримання, як він зрозумів зі слів матері, яка говорила, що [PERSON]. разом з [PERSON]. просили переоформити на них свій будинок та обіцяли взамін доглядати за нею, хоча через тяжкий стан здоров'я на той час, вона не пам'ятає самої процедури підписання правочину у нотаріуса. Після укладення цього правочину відповідач доглядати матір відмовився, через що вона дуже переживала і плакала, адже на час укладення правочину вона вважала, що в дійсності з нею укладався договір довічного утримання. Оскільки після визнання судом матері недієздатною, а його призначення її піклувальником, він з метою захисту її прав і інтересів зробив запит в Уманське БТІ, яке 14 грудня 2006 року видало довідку, якою повідомило про те, що частина будинку матері вже зареєстрована на підставі договору дарування від 3 березня 1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про дарування нею [PERSON] 37% свого будинку. Хоча в дійсності ця частина будинку продовжує знаходитися у володінні і користуванні матері, яка там по даний час проживає і фактично з її власності не вибула, тобто [PERSON]. вчинив тільки махінації з документами, з чого свідчить те, що [PERSON] вважала, що з нею був укладений договір довічного утримання, а не договір дарування. Звернутися з позовом за захистом своїх прав мати раніше не мала можливості через тяжку хворобу, а він не міг звернутися до призначення його її піклувальником. Враховуючи вище викладене, вважає, що договір дарування є удаваним правочином, який порушує публічний порядок, а тому просить його визнати недійсним. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] являється його рідною бабусею по батьковій лінії, з якою він як внук, знаходиться в нормальних родинних відносинах, відвідує її. В будинку вона проживає разом зі своїм сином [PERSON], який доглядав та турбувався про неї. З позивачем по справі вона знаходилася у неприязних стосунках, не спілкувалася з ним протягом тривалого часу, так як він до неї погано ставився. В 1997 році, коли він прийшов до баби, вона сказала, що хоче переписати частину хати на [PERSON], а частину на нього. 3 березня 1997 року [PERSON] подарувала йому 37/100 частини належного їй на праві особистої власності житлового будинку[ADDRESS], а 63/100 частини цього будинку своєму синові [PERSON], так як батько, тобто позивач на той час відмовився від оформлення на його ім'я договору дарування частини будинку. На день укладення договору дарування бабусі було 80 років, але вона добре все розуміла і на той час не хворіла. Нотаріус їй роз'яснила, що відтепер будинок належатиме йому та дядькові, на що вона відповіла, що все зрозуміла і згідна подарувати будинок. Таким чином, договори дарування були оформленні на нього і дядька за домовленістю між сторонами та вільним волевиявленням бабусі, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. У 2006 році позивач з метою отримання у власність будинок [PERSON]. сам почав її доглядати, докладати всіх зусиль, щоб розірвати укладений договір дарування частини будинку на нього. Саме тоді, як позивач почав доглядати матір, вона почала хворіти розладами пам'яті, а до того не хворіла. Завдяки його зусиллям, бабуся у 2006 році поставлена на облік в психіатричну лікарню, а його визнано піклувальником. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що вона являється першою невісткою [PERSON] і їй відомо що все життя над бабою знущаються і ніхто її не доглядав. [PERSON] її не доглядав. Вона носила бабусі постійно їсти, забирала велику стірку, Мама [PERSON] говорила, що буде доглядати бабу, другий син казав, що зробить ремонт будинку, щоб вона тільки на них переписала його. Хворіє бабушка давно, в неї покрутило ноги, шуми в голові, поведінка її була дивною, то її ставало зле, то краще. Ходить до бабушки весь час, коли подарувала хату, то їй жалілась, що краще б подарувала чужим людям. Зразу бабушку доглядала [PERSON], мати [PERSON], потім вона щось украла і почав доглядати [PERSON]. Хата постійно відкрита до бабушки можна прийти без перешкод. Бабушка весь час проживає в своїй хаті,її ніхто звідти не виганяє. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає з 1963 року, вона його сусідка. Вона вже давно хворіє, за нею весь час доглядав [PERSON]. Він декілька раз допомагав її піднімати, коли та падала, і йому здалось, що вона хвора на голову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його мама хворіла давно на ноги, але психічними захворюваннями ніколи не страждала. Вона сама сказала, що хоче подарувати хату йому і [PERSON]. Вони пішли до нотаріуса і попередили, що мати ходити не може. Нотаріус приїздив додому, роз'яснив матері, що вона вже не буде хазяйкою, але вона сказала, що її з хати ніхто не вижене і підписала договір. Ніяких умов при підписанні договору вона не ставила. Маму до 2002 року доглядала [PERSON], поки не захворіла, потім він став доглядати маму. [PERSON]у було давно відомо про цей договір дарування від матері, тоді ще зразу він відмовився, щоб частину хати переписала мати на нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з квітня 2003 року вона почала проживати з [PERSON]., вона ходила до бабушки, прибирала їй, прала. [PERSON] мама теж ходила до бабушки, доглядала її. З вересня 2005 року [PERSON] почав дивитись за бабушкою, її до бабушки перестав пускати. Бабушка на той час була при розумі. Вона хотіла переписати хату пополам на [PERSON]а та [PERSON], але [PERSON] не захотів і вона переписала на [PERSON]. Ніхто баб ушку з її хати виселяти не збирався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON]у доводилась дружиною, прожили 25 років разом. Маму [PERSON] знає, з 1997 року боліє остеохондрозом, була при пам'яті, апетит прекрасний. Якось свекруха сказала, щоб [PERSON]прийшов до неї щоб зробити дарчу, але він вагався, так як у нього була незакінчена хата і він сказав щоб мама робила дарчу на [PERSON]. Маму доглядала [PERSON] років 8, вони також допомагали, забирали в квартиру коли не було вугілля, також вона проживала в половині [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею 3 березня 1997 року був посвідчений договір дарування, цей договір посвідчувався на дому в зв'язку з похилим віком. Дієздатність перевірялась за загальними правилами. В зв'язку з тим, що пройшло майже 11 років вона не пам'ятає ні людей ні обставин. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що в березні 1997 року [PERSON] [INFO] 3 березня 1997 року подарувала своєму внуку [PERSON] 37/100 будинку[ADDRESS]. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] На даний час вказаний договір просить визнати недійсним опікун [PERSON]. її син [PERSON], посилаючись на, те що фактично під договором дарування підрозумівався договір довічного утримання, а так як відповідач не доглядає [PERSON], то договір повинен бути визнаний недійсним. Крім того позивач зазначив, що на час підписання договору [PERSON] була хвора і не могла розуміти, що відбувається. Встановлено, що [PERSON] була визнана рішенням Уманського міськрайонного суду від 3 серпня 2006 року недієздатною, так як вона страждає на набуте недоумство у вигляді глибокої судинної деменції, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Однак даних про те, що на час укладення договору дарування [PERSON] не могла розуміти своїх дій в судовому засіданні не добуто, так як при укладенні договору її дієздатність встановлювалась нотаріусом. Ставити під сумнів покази нотаріуса [PERSON] у суду немає будь яких підстав. Крім того як видно із відповіді лікаря психіатра Уманської лікарні №2 від 3.05.06 року - [PERSON] [INFO], проживаюча в [ADDRESS] на диспансерному обліку не перебуває. 21.04.2006 року була оглянута дільничним лікарем психіатром на дому, діагноз « Атеросклеротична деменція з галюцинаторними включеннями ». Свідки в судовому засіданні не підтвердили наявності у[PERSON] на час підписання договору будь яких психіатричних відхилень, пояснивши, за виключенням позивача, що вона не могла ходити, так як хворі були ноги. Будь яких доказів, що під договором дарування підрозумівався договір довічного утримання в судове засідання надано не було, при заключенні договору нотаріусом були роз'яснені правові наслідки укладення договору дарування, будь яких умов в цьому договорі не зазначено. З часу укладення договору дарування частини будинку[ADDRESS], який мав місце 3 березня 1997 року і до моменту подання по суду позовної заяви - 31.07.07 року, пройшло більше 10 років. Згідно вимог ст. 71 ЦК України/ в редакції 1963 року/ і ст. 257 ЦК України /в редакції 2004 року/ загальна позовна давність встановлюється терміном у три роки. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні позивачем не надано переконливих доказів пропущення строків позовної давності з поважних причин, а згідно Постанови ПВС України №11 від 29.12.1976 року « Про судове рішення » з послідуючими змінами суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed