Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

Прокурор, діючи в порядку ч. 3 ст. 93-1 КПК України, п. 2 ст.121 Конституції України, ст.45 ЦПК України та ст.36-1 ЗУ “Про прокуратуру” звернувся з позовом до суду до відповідача посилаючись на те, що вироком Новоукраїнського районного суду від 05 червня 2007 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину в результаті якого завдано тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON], який перебував в Кіровоградській обласній лікарні на стаціонарному лікуванні в відділенні щелепно-лицьової хірургії з 29 травня по 03 червня 2006 року та з 23 червня по 29 червня 2006 року, тобто протягом 11 днів. Вартість одного ліжко-дня становить 74,84 грн, таким чином, на перебування потерпілого лікувальним закладом витрачено 823,24 грн. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю, уточнивши, що вирок Новоукраїнського районного суду набув законної сили. Представник позивача - Кіровоградської обласної лікарні в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, так як не визнає себе винним у скоєнні злочину і вважає, що таку травму він не міг заподіяти потерпілому [PERSON]. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Пунктом 2 ст.121 Конституції України та ст.45 ЦПК України передбачено, що прокуратура забезпечує представництво громадянина або держави в суді у випадках передбачених законом. Відповідно до ст.36-1 ЗУ “Про прокуратуру” підставами для представництва інтересів держави у суді є наявність порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що впиняються у відносинах між ними або з державою. При цьому представництво здійснюється шляхом звернення до суду з заявою в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях. Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2007 року, що набрав чинності, згідно Ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2007 року, відповідно до вироку [PERSON] був визнаний винними у вчиненні злочину передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України та засуджений до покарання. Вказаним вироком суду було встановлено, що 29 травня 2006 року близько 14 години гр.[PERSON], перебуваючи на вул.К.Маркса в м.Новоукраїнка біля магазину “Форсаж” зустрів [PERSON], з яким виникла сварка, яка переросла в бійку. В результаті бійки [PERSON], наніс один удар рукою, стиснутою в кулак в область нижньої правої частини обличчя [PERSON], від якого він впав на землю. Коли [PERSON], знаходився на землі то [PERSON], наніс йому 4 удари ногами, а саме один удар в ліву руку та три удари по передній нижній частині тулуба, в результаті чого [PERSON], отримав тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до категорії середньої тяжкості. Згідно довідки Кіровоградської обласної лікарні потерпілий [PERSON], який перебував в Кіровоградській обласній лікарні на стаціонарному лікуванні в відділенні щелепно-лицьової хірургії з 29 травня по 03 червня 2006 року та з 23 червня по 29 червня 2006 року, тобто протягом 11 днів (а.с. 12) з приводу отриманих травм. Статтею 1191 ч. 2 ЦК України передбачено право держави, АР Крим, тереторіальної громади, юридичних осіб зворотньої вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Пунктом 2 Порядку обчислення фактичних витрат закладу охорони здоров*я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 встановлено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров»я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко - днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до ст.1206 ЦК України, ст.93-1 КПК України кошти витрачені на лікування закладом охорони здоров”я особи, потерпілої від злочину, підлягають відшкодування особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Згідно довідки у зв”язку з одержаними тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування у відділення щелепно-лицевої хірургії Кіровоградської обласної лікарні протягом 11 днів.Вартість одного ліжко-дня становить 74,84 грн. Таким чином, на перебування потерпілого лікувальним закладом витрачено 823,24 грн. (а.с.12) Як вбачається із змісту вироку Новоукраїнського районного суду від 05 червня 2007 року, під час розгляду кримінальної справи в суді, вимоги перед судом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не ставилися, а тому з цього питання рішення судом не приймалося. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 93-1 КПК України, допустається стягнення таких витрат в порядку цивільного судочинства, в тому числі за позовом прокурора. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 51 грн. 00 коп. та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у суді 1.50 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved