Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-21 00:00:00

Заступник прокурора м. Києва в січні 2008 року звернувся до суду, в інтересах Державного управління справами, з позовом до Державного підприємства «Укржитлосервіс» та [PERSON] про визнання інвестиційного договору № 6-КІ від 06.02.2001 на фінансування реконструкції квартири [ADDRESS], укладеним між Управлінням житлового господарства Державного управління справами та [PERSON], удаваним правочином та визнання його недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за змістом спірного договору одна сторона - ДП «Укржитлоінвест», правонаступником якого є ДП «Укржитлосервіс», взяло нас себе зобов'язання передати [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS], а останній зобов'язався прийняти зазначену квартиру, сплатити за неї гроші у розмірі 71440,8 грн. та оформити на неї своє право власності. Суттєві умови спірного інвестиційного договору вказують на те, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу квартири, а укладена між ним угода є удаваною. Враховуючи, що при укладені спірної угоди сторонами, в порушення вимог ст. 227 ЦК України 1963 року, не було дотримано нотаріальної форми, позивач просить суд визнати цю угоду недійсною. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник Державного управління справами, в інтересах якого було пред'явлено позов, вимоги підтримав повністю з цих же підстав. Представник співвідповідача - ДП «Укржитлосервіс» у судовому засіданні позов визнав повністю та підтвердив обставини, на які послався позивач. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Співвідповідач [PERSON] не повідомив суд про причини своєї неявки. У відповідності до ст. 169 ЦПК України судом було визнано можливим розглядати справу за відсутності співвідповідача [PERSON]. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами суд вважає необхідним задовольнити позов виходячи з наступного. Судом встановлено, що ДП «Укржитлосервіс» є правонаступником Управління житлового господарства Державного управління справами. Дана обставина підтверджується Розпорядженням Державного управління справами від 05 березня 2001 року про реорганізацію Управління житлового господарства Державного управління справами в Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами та Розпорядженням Державного управління справами від 27 вересня 2002 року про створення Державного підприємства «Укржитлосервіс» Державного управління справами шляхом злиття Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами та Державного підприємства «Центр ділового співробітництва та консалтингу», копії яких містяться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що 06 лютого 2001 року між Управління житлового господарства Державного управління справами та [PERSON] було укладено інвестиційний договір № 6-КІ, згідно якому останній зобов'язався профінансувати роботи з по реконструкції квартири [ADDRESS] шляхом перерахування коштів в сумі 71 440, 80 гривень, прийняти квартиру та оформити у подальшому своє право власності на неї. В свою чергу, Управління житлового господарства Державного управління справами взяло на себе зобов'язання передати спірну квартиру [PERSON] після отримання від нього грошових коштів та введення будинку в експлуатацію. Зазначені обставини підтверджуються наданою сторонами копією спірного договору. У відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 2004 року до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правовідносини щодо укладення та виконання умов спірного інвестиційного договору № 6-КІ від 06 лютого 2001 року виникли та існували у 2001 році, у зв'язку з чим суд вважає необхідним застосовувати до них положення ЦК УРСР від 1963 року. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом та метою, задля якої він був укладений між сторонами, спірний договір є договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], оскільки він містить усі суттєві умови, визначені у ст. 224 ЦК УРСР 1963 року В зв'язку з цим спірний інвестиційний договір № 6-КІ від 06 лютого 2001 року слід визнати удаваним правочином, укладеним з метою приховати договір-купівлі продажу спірної квартири. У відповідності до ст. 58 ЦК УРСР 1963року якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Враховуючи, що предметом зазначеного договору купівлі-продажу була квартира такий договір, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР1963 року повинен був бути нотаріально посвідчений. Оскільки сторонами не було дотримано нотаріальної форми договору купівлі-продажу спірної квартири таку угоду слід визнати недійсною у відповідності до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року. У зв'язку з визнанням зазначеної угоди недійсною суд вважає необхідним застосувати до сторін у цій угоді двосторонню реституцію, передбачену ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року, зобов'язавши [PERSON] повернути ДП «Укржитлосервіс» квартиру [ADDRESS], а ДП «Укржитлосервіс» - [PERSON] отримані за договором гроші у сумі 71440 грн. 80 коп. Заяви про застосування позовної давність у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України сторонами не подавалися. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з співвідповідачів ДП «Укржитлосервіс» та [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved