Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечує, пояснив, що коли позивач почав будувати свій будинок жодних парканів між їхніми земельними ділянками не було, позивач збудував будинок на межі, а при будівництві гаража взагалі заступив на пів метри територію його домоволодіння. Щоб уникнути будь-яких конфліктів з приводу розмежування земельних ділянок, відповідач самостійно встановив сітку по всій довжині своєї земельної ділянки. Відповідач визнає той факт, що внаслідок встановлення ним сітки, позивач не має змоги вільно проходити і обслуговувати задню стінку свого житлового будинку, гаражу і т.і., оскільки він обмежив йому доступ в цьому. Підтвердив, що з приводу спірного питання щодо визначення порядку землекористування між ними, на місце неодноразово виходила комісія, яка проводила відповідні заміри. Із вимогами позивача не згоден, вважає, що оскільки ним при будівництві була порушена посадка житлового будинку, гаражу, він не може користуватися його земельною ділянкою для власних потреб, оскільки це порушує його права, як землекористувача. Позивач на задоволенні своїх позовних вимог наполягає. В ході судового розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія технічного паспорту на будинок [ADDRESS]; копія свідоцтва про право власності [PERSON] на будинок від 26.06.2006р.; копія рішення Орлівської сільради від 02.03.1994р. про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; копія заяви позивача від 19.10.2006р.; копія акту обстеження земельних ділянок комісією від 08.08.2001р.; копія акту обстеження земельних ділянок комісією від 08.04.2003р.; копія акту обстеження земельних ділянок комісією від 17.12.2007р.; рішення Орлівської сільради про затвердження акту комісії від 17.12.2007р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. За рішенням виконкому Орлівської сільської ради №78 від 02.03.1994р. позивачу була надана безоплатно у приватну власність земельна ділянка розмірами 0,23 га для обслуговування збудованого житлового будинку та господарських споруд за вказаною адресою. 22.08.2006р. КП «Ренійське БТІ» був складений технічний паспорт на домоволодіння позивача, зроблено відповідні заміри та експлікації земельної ділянки, об'єктів нерухомості, розташованих на ній. Домоволодіння [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON], воно межує із домоволодінням позивача, тобто є сусіднім. Як виходить з доводів сторін та підтверджується наданими актами комісій по обстеженню межуючих земельних ділянок сторін, у 1960 - 1966 р.р. між домоволодіннями була встановлена огорожа (сітка, паркан), яка потім за ініціативою відповідача [PERSON], без згоди на те позивача була знята. Відповідач, мотивуючи тим, що [PERSON] збудував свій будинок на межі земельних ділянок, гараж - заступивши на пів метри на його територію, самовільно встановив нову огорожу (сітку), яка обмежила доступ позивача до задньої стінки будинку, позбавила його можливості слідкувати за технічним станом житлової споруди, обслуговувати відмостку, гараж, навіс та ін. Своїми діями відповідач перемістив межу, що розділяє земельні ділянки сторін, від 0,6 м. до 1 м. вглибину території позивача, встановив огорожу з північного боку - до кута навісу, з південного боку - до кута будинку. На прохання забезпечити вільний доступ до задніх стінок споруд позивача з метою їх належного обслуговування, відповідач відмовляє, висловлює погрози. Неодноразові звернення до органів власті, місцевого самоврядування та правопорядку діючих результатів не принесли, на місце для проведення обстеження виходили відповідні комісії, які здійснювали замірювання земельних ділянок та надавали вказівки, але вони відповідачем ігноруються та не виконуються. З метою захисту своїх прав та інтересів щодо збереження житлових та нежитлових споруд, усунення обмежень щодо вільної реалізації свого права власності, позивач вимушений був звернутися до суду із відповідними вимогами. Заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, показання свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] - землевпорядника Орлівської сільської ради. Як пояснив спеціаліст з цього питання, за спірною ситуацією, що склалася між сторонами, комісія Орлівської сільради неодноразово виходила на місце за даними адресами за заявами позивача. При обстеженні було виявлено, що порушення меж земельних ділянок немає, згідно акту комісії від 17.12.2007р. гараж [PERSON] побудований на відстані 0,4 м. до межі суміжного землекористування, будинок позивача також не розташований на межі земельних ділянок сторін (це видно із замірів у технічному паспорті на домоволодіння позивача, що проводилися Ренійським БТІ). При неодноразових виходах на місце для обстеження членами комісії підтверджувався той факт, що позивач не має вільного доступу до задніх стінок своїх споруд, у зв'язку із чим не може їх обслуговувати, слідкувати за технічним станом, як власник. Аналізуючи надані суду документи, суд приходить до висновку, що дійсно при посадці будинку та будівництві інших споруд у домоволодінні [ADDRESS] порушень з боку позивача не виявлено, заміри та експлікація плану земельної ділянки позивача, виконанні Ренійським БТІ у 2006р., підтверджують, що будівництво нерухомих об'єктів проведено в межах земельної ділянки власника (згідно даних технічного паспорту на домоволодіння позивача, відстань між його будинком та межовою лінією земельних ділянок дорівнює 1м., між гаражем - 0,40 м., між навісом - 0,60 м. Крім того, в актах комісії від 08.08.2001р., 08.04.2003р. зазначається, що межі земельних ділянок сторін відповідають замірам, проведеним 15.03.1991р. згідно із постановою ВРУ від 18.12.1990р. «Про земельну реформу» і з того моменту існують як фактично встановлені. При вирішенні справи, суд звертає увагу на те, що жодна сторона не є юридичним власником своїх земельних ділянок, оскільки вони не мають державні акти на землю. Проте, рішенням Орлівської сільради від 02.03.1994р. позивачу передавалась безоплатно у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га за місцем розташування будинку і він, хоча до кінця і не пройшов процедуру оформлення права на землю, необхідну для отримання державного акту, є фактичним власником землі. Відповідно до вимог ст. 106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Положення цієї статті стосуються тільки власників земельних ділянок і не стосуються землекористувачів. Згідно із п.п. 6, 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за ЗК України не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в т.ч. на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Як виходить з матеріалів справи, доводів позивача, при зверненні до органів влади за спірним питанням, позитивні висновки зробити неможливо, вирішити справу у добровільному порядку вже протягом тривалого часу - також. В даному випадку можливо говорити тільки про порушення прав землекористувача. Особливістю змісту правомочностей володіння земельною ділянкою є те, що землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ст.ст.95, 96 ЗК України). Позивачу [PERSON] земельна ділянка надавалася для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. За вимогами державних будівельних норм, відстань від тильної стіни будівлі до межі земельної ділянки повинна складати не менше 1 метру. Ця відстань в даному випадку у деяких місцях є меншою, проте вона є в наявності і необхідна для реалізації можливості обслуговування житлової та нежитлової споруди власником. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. ст. 10-11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, оскільки таким чином реалізується принцип змагальності сторін у цивільному процесі. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], протягом розгляду справи не надав жодного доказу, підтверджуючого його заперечення, тому суд розглянув справу на підставі тих, що були надані суду. Виходячи з вищенаведеного, з метою уникнення подальших конфліктних ситуацій, розмежування земельних ділянок сторін, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved