Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

01 лютого 2008 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача в особі Маріупольської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з кооперативної квартири [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємцем майна по закону першої черги, що залишилось після смерті її чоловіка. Син померлого [PERSON] відмовився від спадщини на її користь. Однак, позивачка в даний час не в змозі оформити свої спадкові права, оскільки померлим чоловіком, за життя, не було своєчасно зареєстровано право власності на дану кооперативну квартиру. Просила визнати зазначену квартиру об'єктом спільної її з чоловіком власності та визнати за нею, як єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, та померлим [PERSON] право приватної власності на &frac12; частину зазначеної квартири за кожним. Позивачка у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача - Маріупольської міської ради - Карацюба В.Л., що діє на підставі довіреності, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник житлово-будівельного кооперативу "Орджонікідзевський-136" в судове засідання не прибув, головою ЖБК суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника і зазначено підтримання і визнання позовних вимог. Третя особа - [PERSON] у попереднє судове засідання не прибув, надав заяву із проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі. Заслухавши позивачку, представника Маріупольської міської ради, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Встановлено, що на підставі рішення міськвиконкому № 305 від 03.06.1980 р. і списків членів ЖБК „Орджонікідзевський-136” трикімнатна квартира [ADDRESS] була надана сім'ї [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За довідкою ЖБК "Орджонікідзевський-136" № 69 від 20.10.2007 р. [PERSON] був членом вказаного житлово-будівельного кооперативу і ним в повному обсязі було внесено пай за квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Остаточно пай сплачено 21.03.1992р. (а.с. 10). Технічний паспорт на зазначену квартиру оформлений на [PERSON] у якості власника (а.с. 19-21). Відповідно до ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. А тому суд вважає, що [PERSON] за життя набув права власності на вказане нерухоме майно правомірно. Його право на володіння квартирою ніким не ставилося під сумнів на протязі більш ніж 26 років. Та ж обставина, що він за життя не отримав правовстановлюючий документ не може бути покладена судом, як підстава у відмові позивачці в задоволенні позову. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] помер [INFO], про що Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції вчинено актовий запис за № 1263 (а.с. 5). За інформацією Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори після смерті [INFO] [PERSON] за заявою від 31.10.2007р. прийняла спадщину дружина померлого - позивачка [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Будинком одруження виконкому міської Ради депутатів трудящих міста Жданова Донецької області, 24 травня 1977 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] і позивачкою, про що вчинено актовий запис за № 1796 (а.с. 6). З паспортних даних позивачки вбачається, що її шлюб з 1977 року за життя [PERSON] не розривався. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом положень ст. 61 ч. 1 СК України і ст. 368 ч. 3 ЦК України квартира [ADDRESS], що була надана в період шлюбу [PERSON] з [PERSON], і в період подружнього життя сплачена в повному обсязі сума паю - є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України та за змістом ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та визнавши за позивачкою і померлим [INFO], [PERSON] право власності по &frac12; частині зазначеної нерухомості за кожним з подружжя. Визнання відповідачем пред"явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 60-61, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 328, 368, 372, 384 ЦК України,

Outcome: approved