Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Ялтинського міського суду АРК із зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Визначити ідеальні частки та порядок користування земельною ділянкою, розташованої біля будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони є власниками квартир у будинку [ADDRESS], який був виключений з реєстру комунальної власності, тобто належить на праві приватної власності його співвласникам. Зважаючи на те, що [PERSON] є громадянином Республіки Бєларусь і не має права на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, між сторонами виник спір з приводу користування земельною ділянкою під будинком та навколо. У судовому засіданні представник позивачка за довіреністю [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги її довірителя із зазначених підстав, проте визнала, що права власності або користування земельною ділянкою у [PERSON] не виникло. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала з тих підстав, що ані вона, ані [PERSON] не є власниками або користувачами землі, а тільки бажають набути право на неї у встановленому законом порядку, проти передачі земельної ділянки в оренду позивачу вона не заперечує, отже, відсутній сам предмет цивільно-правового спору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце такого повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову виходячи з такого. Як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 червня 2006 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 25 листопада 1994 року є власницею квартири [ADDRESS] зазначеного будинку. Матеріалами справи підтверджується і сторонами визнається, що первинно право приватної власності на квартири виникло в порядку приватизації за нормами Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”. Рішенням 43 сесії 4 (24) скликання Гурзуфської селищної ради від 31 січня 2005 року № 42 будинок [ADDRESS] виключений з реєстру комунальної власності, отже, власники його квартир з часу прийняття такого індивідуально-правового акту є співвласниками жилого будинку загалом і самостійно здійснюють його утримання. Сторони у судовому засіданні відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України визнали, що права власності чи постійного користування земельною ділянкою для обслуговування цього будинку вони у встановленому законом порядку не набули. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують виникнення права на землю (ст. 126 ЗК України). Зважаючи на викладені обставини первісного виникнення права приватної власності на квартири у житловому будинку в порядку, визначеному нормами Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”, Ялтинський міський суд також не може дійти висновку про виникнення права постійного користування земельною ділянкою, наданої під забудову за норми раніше діючого законодавства (ст. 84 Цивільного кодексу 1922 року, Указ ПВР СРСР від 26 серпня 1948 року „Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будинків”, ст. 88 Земельного кодексу УРСР 1971 року тощо). Не виникло у сторін і право власності або користування земельною ділянкою в порядку ст. 377 ЦК України, адже дія цієї норми поширюється на випадки переходу права на земельні ділянки разом з переходом права власності на будівлі, але в межах однієї форми власності (державної, комунальної, приватної), оскільки для випадків переходу права на земельні ділянки з державної чи комунальної форми власності у приватну законодавством встановлений окремий порядок. Зважаючи на те, що відповідно до статті 88 ЗК України, статті 358 ЦК України предметом визначення порядку користування землею та її поділу може бути тільки ділянка, що перебуває у власності співвласників або у постійному користуванні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Позовні вимоги не мають самого предмету для вирішення, цивільно-правового спору між сторонами із визначених позивачем підстав не існує. Таким чином, розглянувши справу в присутності представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши такі доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed