Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

Позивачка у позові посилається на те, що вона працювала на ХБК начальником підготовчого цеху ПТФ № 2 з 07.04.1961 року. 23 серпня 2006 року її було звільнено за ст. 40 п.1 КЗпП України. Вона вважає, що звільнена незаконно, при звільненні її порівняно з іншими працівниками які залишились працювати на ХБК. Вважає, що вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та більш тривалий час працювання в товаристві, в зв'язку має переважне право залишення її на роботі. Просить поновити її на роботі на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 285 гривень 70 копійок та моральну шкоду в сумі 1000 гривень. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вімоги, просить поновити її на роботі на попередній посаді та стягнути з відповідача на її користь 16095 гривень в рахунок відшкодування середнюго заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2006 року по 24.03.2008р., а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 500 гривень. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав,оскільки позивач був звільнений на законних підставах, просив в задоволенні позову відмовити за їх необгрунтованістю. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Голова правління ВАТ “ХБК” Гамбарян А.В. позов не визнав, вважає, що звільнення позивачки було на законних підставах, задоволенні позову відмовити за його необгрунтованістю. Вислухавши сторони, представника третьої особи, голову правління, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробшщша і праці переважне право на залишення на роботі надається пращвникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в зачищенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному' підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу. На підставі ст. 235 КЗпП України, орган, який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом встанвлено, що позивачка з 07.04.16961р. працювала у ВАТ “ХБК” , а з 01.09.2005р. - на посаді начальника підготовчого цеху ПТФ № 2. Згідно наказа № 240-к від 23 серпня 2006 року позивачку було звільнено з займаної посади на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України в зв'язку з змінами в організації виробництва та праці. З матеріалів справи та пояснень позивачки, представника третьої особи вбачається, що , відповідач звільнив позивачку без попередньої згоди профспілкового органу та не прийняв до уваги переважне право позивачки на залишення на роботі, крім того позивачці не було пропоновано іншу роботу, не попереджав позивачку за два місяця про зміни в організації виробництва та скорочення посади, тобто порушив встановлений порядок звільнення. Згідно довідки №18-25-2-752 від 06 жовтня 200б року середньомісячна заробітна плата позивачки складає 845 грн. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позов може бути задоволений, оскількив в частині позовних вимог про поновлення на роботі, вимоги позивачки обгрунтовані на засадах Закону, а також вважає, що на користь позивачки може бути стягнуто в рахунок відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2006р. по 24.03.2008р., підраховуючи середній заробіток, суд зазаначає, що період вимушеного прогулу позивачки збільшився та складає 16 095 гривень. Матеріальну відповідальність за незаконне звільнення позивачки, суд вважає можливим покласти на ВАТ “ХБК”, оскільки голова правління ВАТ “ХБК” був обраний на цю посаду рішенням загальних зборів акціонерів підприємства 29.09.2006р., а приступив до виконання своїх обов'язків, згідно наказу - 02.10.2006р., тобто після звільнення позивачки. Крім того, суд важає, що позивачці було завдано моральну шкоду, яка виразилась в її моральних стражданнях, душевних хвилюваннях, вимушених змінах в житті, спричинених незаконним звільненням з роботи і вважає, що моральна шкода може бути стягнута у розмірі вказаному позивачкою. На підставі вищевикладенного, кеуючись ст. ст. 40 п. 1, ч. 2 ст. 40, 42, 43 ч. 1, 235, 237 КЗпП України, п. 19, 32 Постанови Пленуму. України .N9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових cпорів 209, 212, 214, 215, 367 ЦПК України, суд--

Outcome: approved