Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він приватизував домогосподарство, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] про, що видано свідоцтво про право власності на житло № 4227 від 15.08.2007 року. Проте позивачем не було вирішено питання щодо земельної ділянки, яка знаходиться за тією ж адресою, так як її власник - [PERSON] помер. Відсутність документів на право власності на земельну ділянку не дає позивачеві можливості здійснювати право користування та розпорядження належним йому майном. Тому він звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В попереднє судове засідання позивач не з'явився, в наданій заяві свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача в попереднє судове засідання також не з'явився, в наданій заяві вимоги позивача визнав та просив справу розглянути у його відсутності. Треті особи - [PERSON]., [PERSON]та [PERSON] в наданих заявах не заперечили проти визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану адресою: [ADDRESS]. Вивчивши матеріали справи (а.с. 4-12) суд вважає, що позовна заява обґрунтована, позовні вимоги пов'язані з спорами, що виникають із земельних правовідносин і підлягають задоволенню частково, так як в попередньому судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2007 року позивачеві та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], було видано свідоцтво № 4227 про право приватної спільної власності на житло - домогосподарство, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що вбачається з свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7). Проте позивачем не було вирішено питання щодо земельної ділянки, на якій розміщено дане домогосподарство, так як її власник помер. Відсутність документів, на право власності на земельну ділянку, не дає позивачеві можливості вільно здійснювати право користування та розпорядження належним йому майном. Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що 23.03.2001 року на ім'я [PERSON]видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею - 0,2408 га з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,0709 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,1699 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з державного акту та довідки (а.с. 6,12). Вартість земельної ділянки станом на 07.02.2008 року складає - 18778 грн., що вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 11). Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON]., [PERSON]та [PERSON] - діти померлого [PERSON], не заперечують проти визнання за позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку, що вбачається з їх заяв (а.с. 8-10). Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності зі ст. 130 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні. Згідно вимог ст. ст. 78, 86, 89, 158 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. Виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності і користуванні громадян. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно вимог ст. ст. 316, 317, 325, 328 ЦК України, громадяни України можуть бути суб'єктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Суд враховує те, що позивач та члени його сім'ї являються власниками домоволодіння і фактично володіють земельною ділянкою, на якій розміщено це господарство. Разом з цим питання щодо права власності на земельну ділянку документально не врегульовано не зважаючи на те, що відповідно чинного законодавства особі, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Також суд приймає до уваги те, що позивач та члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] володіють приватизованим будинком на праві приватної спільної власності і вважає, що право власності на земельну ділянку повинно бути визнано за позивачем на праві спільної власності (спільна сумісна власність) поряд з іншими співвласниками домогосподарства. Тому, суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити частково. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial