Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 10.11.2006 р. він домовився з відповідачем укласти в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу 0,0603 га земельної ділянки для індивідуального садівництва, що розташована по [ADDRESS], але на вказану дату у відповідача не було грошей і на прохання останнього він погодився оформити нотаріально договір дарування земельної ділянки, але фактично відповідач зобов'язався через 6-7 місяців віддати гроші за вказану земельну ділянку. Позивач просив суд розірвати договір дарування вказаної земельної ділянки, посвідчений нотаріально 10.11.2006 р., та повернути йому земельну ділянку, так як відповідач не виконав обов'язку сплатити гроші за земельну ділянку. В судовому засіданні позивач змінив предмет позову і просив визнати вказаний договір дарування нікчемним та визнати недійсними будь-які документи, що підтверджують право власності відповідача на земельну ділянку, так як він не підписував всіх примірників вказаного договору дарування і відсутня згода дружина на вчинення вказаного договору. Потім позивач ще раз змінив підставу позову і просив суд визнати недійсним вказаний вище договір дарування земельної ділянки, так як вчинений під впливом обману. І пояснив, що відповідач запевнив його, що на протязі 6-7 місяців віддасть 6 тисяч доларів США за куплену земельну ділянку після посвідчення нотаріусом договору дарування вказаної земельної ділянки, так як для посвідчення нотаріусом договору купівлі вказаної земельної ділянки не було експертної оцінки землі, а відповідач не мав на це грошей. Він повірив запевненням відповідача про його порядність та слово офіцера відповідача. Також позивач заявив ще одну вимогу і просив стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка спричинена йому обманом, внаслідок якого у нього погіршився стан здоров'я. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що фактично користувався спірною земельною ділянкою з 1996 року , де почав будівництво садового будинку, але не закінчив, так як позивач був відмовився від користування вказаною земельною ділянкою і тільки зараз дізнався, що у 1995 році вказана земельна ділянка була приватизована на його ім'я у зв'язку з приватизацією земельних ділянок всім колективом садового товариства. І позивач подарував йому земельну ділянку, але сусід [PERSON] хотів купити у нього цю земельну ділянку і тому спровокував позивача на подачу позову. Судом встановлено слідуюче. 10.11.2006 р. позивач [PERSON] уклав договір дарування з [PERSON], по якому відповідно до ст. 717 ч. 1 ЦК України передав обдарованому [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0603 га для індивідуального садівництва, що розташована по [ADDRESS], і цей договір посвідчено державним нотаріусом Ржищівської міськдержнотконтори [PERSON], що підтверджується записами у вказаному договорі. Поясненнями свідка [PERSON], опитаного за клопотанням позивача, підтверджується, що спірною земельною ділянкою відповідач користується з 1996 року і проводив там будівництво будинку, але не завершив і хотів продати земельну ділянку. Але виявилось, що вона приватизована на позивача, і він приклав значних зусиль для пошуку місця проживання позивача і повідомив йому про виготовлення на його ім'я державного акта на право приватної власності на спірну земельну ділянку, так як хотів її купити, на що останній погодився. Але коли їхали автомобілем до нотаріуса, то позивач і відповідач домовились між собою, про що конкретно - не знає, але йому земельну ділянку позивач не продав. Позивач фактично вказує на удаваний правочин, який вчинено сторонами для приховання договору купівлі-продажу вказаної спірної земельної ділянки згідно ст. 235 ЦК України. А згідно ст. 208 ч.1 п.3 ЦК України вказаний позивачем договір купівлі-продажу повинен був укладений у письмовій формі, так як правочин, зі слів позивача, на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 30 ЦПК України позивач не надав доказів про вказану обставину, а також не надав доказів, передбачених ст. 218 ч.1 ЦК України, за виключенням свідчень свідків. Тому позивач не довів, що договір дарування є удаваним. Також відповідно до ст. 230 ч.1, 229 ч.1 ЦК України для обману необхідно, щоб відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення: щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. А також обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Але позивач не надав доказів на підтвердження обману, а прохання відповідача до позивача подарувати спірну земельну ділянку суд вважає обґрунтованим, так як згідно заяви позивача від 16.05.1996 р. його було виключено з Об'єднаного садового товариства «Дніпро» та 15.06.1996 р. прийнято в члени вказаного товариства відповідача, який і користувався вказаною земельною ділянкою та сплачував внески до кооперативу, що стверджується відповідними заявами позивача і відповідача до кооперативу, квитанціями про сплату коштів кооперативу відповідачем. Тому слід відмовити у вимогах про визнання недійсним вказаного вище договору дарування земельної ділянки, який укладався згідно внутрішній волі позивача, що також підтвердила в якості свідка державний нотаріус [PERSON]. Так як порушення прав позивача шляхом обману не доведено позивачем, то відповідно до ст. 23 ЦК України слід відмовити і в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути 1400 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Також [PERSON] просив стягнути 500 грн. витрат, що пов'язані з його явкою до суду, але не додав доказів на підтвердження вказаних витрат, а тому у стягненні вказаних судових витрат слід відмовити.

Outcome: approved