Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]про усунення перешкод у користуванні власністю, про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2005р., позивачці, а також її матері [PERSON], брату [PERSON], доньці [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках квартира [ADDRESS]. Крім того, в квартирі проживає батько позивачки - [PERSON], та без реєстрації брат матері [PERSON]. Позивачка стверджує, що з моменту вселення відповідачі перешкоджають їй користуватись квартирою, хоча позивачці необхідно житло. Позивачка вважає, що оскільки їй належить &frac14; частка квартири, то враховуючи загальну житлову площу квартири їй можливо виділити у користування кімнату площею 12,4 кв.м., а допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні співвласників. На підставі викладеного, позивачка просить виділити їй у користування кімнату площею 12,4 кв.м., а також зобов'язати відповідачів не перешкоджати їй у користуванні кімнатою, яка виділяється. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідачі перешкоджають їй користуватись квартирою, у зв'язку з чим, вона вимушена проживати в іншому місці. Добровільно відповідачі відмовляються виділити їй кімнату для проживання та взагалі її не впускають в квартиру. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що спільно проживання їх з позивачкою є неможливе. Так, позивачка була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], оскільки не виконувала свої батьківські обов'язки. Вони вважають, що проживання в квартирі позивачки буде здійснювати негативний вплив на неповнолітню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являвся, згідно поданої заяви просив справу розглядати у його відсутність. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради просила вирішити справу з урахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2005р., Встановлено ,що [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], тобто кожному із співвласників належить право власності на &frac14; частку квартири. (а.с. 10-11) В квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON]. Фактично у вищевказаній квартирі постійно проживають - [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також без реєстрації [PERSON]. [PERSON] в квартирі не проживає, оскільки у нього є інша житлова площа, [PERSON] тимчасово проживає [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS], оскільки [PERSON], [PERSON] перешкоджають їй в цьому. Вищевказаний факт не заперечували відповідачі [PERSON] та [PERSON], однак вони пояснювали свої поведінку тим, що позивачка була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], а тому їх спільне проживання з дочкою є неможливим. Згідно технічного плану квартира [ADDRESS] складається із чотирьох кімнат: літ. „7”, площею 9,7 кв.м., з лоджією 1,5 кв.м, літ. „8”, площею 19,0 кв.м., з лоджією 3,9 кв.м., літ. „10”, площею 12,0 кв.м., лоджією 1,4 кв.м., літ. „9”, площею 9,3 кв.м., з лоджією 1,5 кв.м., кухня літ. „6”, площею 7.8 кв.м., коридор літ. „1”, площею, 12,6 кв.м., вбиральня літ. „5”, площею 1 кв.м., ванна кімната літ. „4”, площею 2,6 кв.м., а також вбудовані шафи площею 0,6кв.м.; 1,4 кв.м.; 0,2кв.м. ;0,6 кв.м. Всього загальною площею 85,5 кв.м., у тому числі житлова площа - 50,4 кв.м., тобто на кожного із співвласників приходиться по 12,6 кв.м. жилої площі. (а.с. 15-16) Відповідно до Постанови виконкому Одеської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради професійних союзів № 52 від 16.01.1985р. „Про порядок надання жилих приміщень” зі змінами від 17.09.1991р., встановлено розміри середньої забезпеченості громадян житловою площею у населених пунктах Одеської області - 8,5 кв. м. Таким чином, кожна із кімнат може бути виділена у користування співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналогічне положення встановлено, ч. 2 ст. 364 ЦК України. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ” від 22.11.1995р. роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісніою чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивачка не заявляла позовних вимог про виділення її частки в натурі, або про сплату матеріальної компенсації за її частку у праві спільної часткової власності. Фактично кв. [ADDRESS] неможливо поділити в натурі між співвласниками, або виділити позивачці в натурі - &frac14; частку квартири, оскільки дана квартира не може бути поділена з утворенням окремих ізольованих жилих приміщень з самостійними виходами, що вбачається із технічного плану. Крім того, у спільному користуванні співвласників обов'язково залишаться - туалет, ванна кімната, кухня та вбудовані шафи. Крім того, виділити всім співвласникам у користування житлові кімнати пропорційно їх ідеальній частці у спільній частковій власності, тобто по 12,6 кв.м. також є неможливим. На теперішній час, між мешканцями квартири склався певний порядок користування квартирою, а саме неповнолітня [PERSON] користується кімнатою літ. „8”, площею 19,0 кв.м., з лоджією 3,9 кв.м., [PERSON] та [PERSON] користується кімнатою № „10”, площею 12,0 кв.м., з лоджією 1,4 кв.м., а кімнатою літ. „7”, площею 9,7 кв.м., з лоджією 1,5 кв.м., користується [PERSON]. Необхідно відзначити, що як позивачка, так і відповідачі не заперечували проти виділення у користуванні неповнолітньої співвласниці [PERSON] кімнати літ. „8”, площею 19,0 кв.м., з лоджією 3,9 кв.м.. Суд вважає, що дійсно з урахуванням віку [PERSON], стану її здоров'я, а також наявності існуючого порядку користування квартирою, неповнолітній необхідно надати у користування кімнату літ. „8”, площею 19,0 кв.м., з лоджією 3,9 кв.м. Суд також вважає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у кімнаті літ. № „10”, площею 12,0 кв.м., з лоджією 1,4 кв.м., то [PERSON] як співвласнику квартири необхідно виділити саме дану кімнату, з урахуванням спільного проживання подружжя в кімнаті. Таким чином, [PERSON], як співвласниці квартирі необхідно виділити кімнату літ. „7”, площею 9,7 кв.м., з лоджією 1,5 кв.м., а [PERSON] кімнату літ. „9”, площею 9,3 кв.м., оскільки він забезпечений іншою житловою площею. Проживання [PERSON] у кімнаті літ. „9”, площею 9,3 кв.м. не дає йому право користування квартирою, оскільки він не має право власності на неї, а також в ній не зареєстрований. Питання щодо проживання [PERSON] в квартирі, повинні вирішуватися за спільною згодою співвласників квартири. Допоміжні приміщення кухню літ. „6”, площею 7.8 кв.м., коридор літ. „1”, площею, 12,6 кв.м., туалет літ. „5”, площею 1 кв.м., ванну кімнату літ. „4”, площею 2,6 кв.м., а також вбудовані шафи площею 0,6кв.м.; 1,4 кв.м.; 0,2кв.м. ;0,6 кв.м. необхідно залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вищевказаний порядок користування квартирою, за думкою суду, є найбільш сприятливим для співвласників квартири та не буде порушувати їх права та інтереси. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні не перешкоджати позивачці у користуванні спірною квартирою, оскільки іншого постійно житла [PERSON] не має, а тимчасове її проживання на іншій житловій площі не надає їй право користування вищевказаним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: partial