Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-26 00:00:00

Позивач зазначає, що згідно договору дарування він подарував сину 81 % будинковолодіння. Зазначеною угодою не визначалося, який розмір земельної ділянки переходить сину. На даний час позивач бажає приватизувати землю, але відповідач не погоджує межі, а тому позивач не може отримати державний акт на право приватної власності на землю. Вважає, що відповідач своїми діями чинить перешкоди в приватизації земельної ділянки. Позивач просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив про обставини, описані вище. Додав, що він не звертався до сільської ради для вирішення спору з приводу землекористування. Вважає, що йому має належати земельна ділянка в розмірі, зазначеному в рішенні сільської ради від 27.03.07 р. № 250, та в межах, визначеною землевпорядною організацією. Відповідач позов не визнав і пояснив, що є власником 81 % будинковолодіння, яке отримав в дарунок від позивача. Для визначення порядку землекористування та приватизації землі він звернувся до землевпорядної організації з метою виготовити технічну документацію. Після отримання документів підійшов до батька, щоб узгодити межі. Але батько відмовляється підписувати акт погодження межі, оскільки вважає, що в документах відповідача вона не вірно визначена. В свою чергу, відповідач не погоджується підписати акт погодження меж згідно технічної документації, яку виготовив позивач, оскільки такий порядок землекористування не влаштовує відповідача. А тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до наявних матеріалів справи, позивач є власником 19 %, а відповідач є власником 81 % будинковолодіння. Зі слів позивача, для будівництва цього будинку в свій час було виділено 0,3 га землі. Позивачем був наданий правовстановлюючий документ - свідоцтво на забудову садиби в населених пунктах Української РСР, згідно якого під будівництво виділялася земельна ділянка площею 0,15 га. Відповідно до рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27.03.07 р. № 250, сільська рада вирішила передати позивачеві у власність земельну ділянку для будівництва будинку та господарських споруд в розмірі 0, 0675 га. Сторони пояснили, що з метою реалізації права на приватизацію землі вони виготовили технічну документацію, кожен власну. Проте жодна із сторін не погоджується на те, щоб погодити межі: позивач - за варіантом відповідача, а відповідач - за варіантом позивача. Відповідно до положень частини 3 статті 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування визначений статтею 159 ЗК України. Згідно з частиною 5 статті 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Позивач пояснив, що він не звертався до органів місцевого самоврядування з метою вирішити земельний спір. Відповідач висловив свою готовність прийняти участь у розв'язанні земельного спору в порядку, визначеному ст. 159 ЗК України. За таких обставин позов позивача не може бути задоволений. Позивач не довів суду, що саме відповідач своїми діями перешкоджає першому у реалізації права на приватизацію земельної ділянки. Позивач в обґрунтування позовних вимог не надав суду належних доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів. На підставі наведеного вище суд вважає, що позов не є доведеним.

Outcome: dismissed