Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно договору позики від 10 лютого 2003 року позичив відповідачу 26250 грн. безвідсотково, відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати 4373 грн. в рахунок погашення боргу, починаючи з 10 березня 2003 року. У визначений договором строк відповідач борг не сплатив. 11 серпня 2006 року ним сплачено в рахунок боргу 4500 грн. На неодноразові вимоги виконати зобов'язання належним чином не реагує. Просить стягнути на його користь 21750 грн. боргу, 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 300 грн. державного мита, 3000 грн. витрат за надання юридичної допомоги. Відповідач у судовому засіданні позов визнав і пояснив, що дійсно 10 лютого 2003 року взяв в борг у позивача 26250 грн. строком на 6 місяців. Борг не повертав у зв'язку з відсутністю коштів. Не заперечує проти стягнення суми боргу та судових витрат. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на отримання позивачем юридичної допомоги просить відмовити. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи у повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно договору позики від 10 лютого 2003 року [PERSON] позичив [PERSON] 26250 грн. безвідсотково. Відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати 4373 грн. в рахунок погашення боргу, починаючи з 10 березня 2003 року. У визначений договором строк відповідач борг не сплатив. 11 серпня 2006 року [PERSON] сплачено в рахунок боргу 4500 грн. На неодноразові вимоги виконати зобов'язання належним чином не реагує. Сума основного боргу з урахуванням сплати 4500 грн. становить 21750 грн. Спору про розмір боргу між сторонами не виникає. За договором позики одна сторона (позикодавець), відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п. «а» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України державне мито із позовних заяв справляється у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ціни позову державне мито становить 217,50 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved