Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-19 00:00:00

позивач просить суд визнати нечинною та скасувати постанову приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], від 03 березня 2008 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі - продажу нежитлових приміщень за адресою: Автономна Республіка Крим , м. Ялта, [ADDRESS] та спонукати приватного нотаріуса [PERSON], посвідчити договір купівлі - продажу вказаного об'єкту . Вказані вимоги мотивовані тим, що постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії порушує його конституційне право власника нерухомого майна, який має право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись власністю. Посилання приватного нотаріуса на положення п. 6 розділу Х Земельного кодексу України про необхідність переоформлення до 01 січня 2008 року права власності або права оренди земельної ділянки, що унеможливлює посвідчення договорів відчуження нерухомого майна , розташованого на земельній ділянці , не відповідає вимогам діючого законодавства України та протиречить ч . 1 ст. 41 Конституції України, як норми прямої дії. Приватний нотаріус Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], з позовом не погодився з мотивів , викладених ним у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 березня 2008 року. Дослідивши докази суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим 04 листопада 1950 року) ратифікованої Верховною радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановлення обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення , висунутого проти нього , має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль. Конвенція про захист прав і основних свобод являється складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції України права та свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді , якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають , що їхні права і свободи порушені або порушаються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Ці положення Конвенції та Конституції України відтворені в ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України про захист судом прав, свобод і інтересів фізичних та юридичних осіб у спосіб , визначений законодавством України. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач [PERSON]., є власником нежитлових приміщень розташованих за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта , [ADDRESS], що складаються з навісу - мойки літер С площею 84,8 кв.м.; навісу літер Х площею 48,2 кв.м.; складу літер Н площею 1095 кв.м.; відстійника літер М площею 74,3 кв.м. Ніхто в установленому законом порядку право власності позивача на вказане нерухоме майно не оспорював. Постановою приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], від 03 березня 2008 року [PERSON]., відмовлено в посвідченні договору купівлі - продажу вказаних об'єктів нерухомості . Підставою для відмови у посвідченні договору купівлі - продажу приватний нотаріус вказав, що відповідно до п. 6 розділу Х Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи повинні були до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди земельної ділянки. Оскільки [PERSON], вказані вимоги закону не виконав, право власності чи право оренди земельної ділянки не оформив у встановленому законом порядку , то ця обставина унеможливлює посвідчення договорів на відчуження нерухомого майна . Висновок нотаріуса [PERSON], з цього приводу не відповідає вимогам діючого законодавства України . Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Це положення Конституції України закріплено і в ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зміст права власності складається з трьох правомочностей власника: права володіння; права користування; права розпорядження; Право розпорядження полягає в юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України), в тому числі і шляхом звернення з відповідним позовом про захист права власності. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є окремим об' єктом власності. суб'єкти права власності на земельні ділянки також наділені суб'єктивним правом володіти, користуватись та розпоряджатись цим об'єктом власності. Тому право власника розпоряджатись об'єктом нерухомості не може бути залежним від права суб'єкта користуватись , володіти та розпоряджатись земельною ділянкою на якій розташований об'єкт нерухомості. Посилання приватного нотаріуса в постанові на невиконання [PERSON], вимог п. 6 розділу Х Земельного кодексу України про зобов'язання громадян та юридичних осіб переоформити право користування на право власності або право оренди земельних ділянок до 01 січня 2008 року не може бути підставою для відмови в посвідченні договору купівлі - продажу об'єктів нерухомості, оскільки не відповідає вимогам закону. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5 - рп\2005 по справі № 1 -17\2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України положень статті 92 , пункту 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України ( справа про постійне користування земельними ділянками), визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення п. 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди без відповідного законодавчого , організаційного та фінансового забезпечення. Невиконання особою вимог конкретної норми, яка у встановленому законом порядку визнана неконституційною не може вважатись порушенням закону. Статтею 49 закону України «Про нотаріат» та статтею 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20\5 від 03 березня 2004 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283 \ 8882 передбачено перелік випадів коли нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії про що він виносить у триденний строк відповідну постанову. В конкретному випадку у нотаріуса не було передбачених законом підстав для відмови [PERSON], в посвідчені договору купівлі - продажу нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved