Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до Ялтинського міського суду АРК із зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд: - визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] - Зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання зазначеною квартирою шляхом зняття його з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON]. є власницею квартири [ADDRESS], відповідач там ніколи не проживав і не має права користування квартирою, проте є зареєстрованим, що чинить перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження квартирою. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Заявлений у позовній заяві Відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, цивільної-процесуальної дієздатності як юридична особа не має, а отже не є особою, яка бере участь у справі. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 169 ч. 4, 224-227 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, заочно з'ясувавши обставини справи та перевіривши такі відповідними доказами, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 вересня 2001 року [PERSON]. є власницею квартири [ADDRESS]. Як вбачається з адресної довідки, 9 червня 1998 року [PERSON]. буз зареєстрований за вказаною адресою. Сам акт реєстрації місця проживання відповідача про виникнення за ним відповідного суб'єктивного права користування квартирою не свідчить, оскільки є лише адміністративним актом у правовідносинах управління, які виникають між державою і громадянином щодо обов'язкової реєстрації місця проживання відповідно до закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” (Далі - Закон). Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за умов, що встановлені у статтях 71, 163 ЖК України, і лише при наявності самого права. За відсутністю таких умов, враховуючи, що відповідач згідно наведених висновків суду не має права користування квартирою позивачки, у задоволенні позову про визнання його таким, що втратив право користування, слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то суд вкотре зазначає, що реєстрація місця проживання - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (стаття 2 Закону), така дія не тягне за собою виникнення чи припинення прав та обов'язків у цивільних чи житлових правовідносинах, а вчиненням реєстрації місця проживання особи власникам квартир не створюється перешкод у здійсненні ними права користування чи розпорядження своїм майном. Беручи до уваги умови пред'явлення негаторного позову, визначені у статті 391 ЦК України, в чому конкретно полягають перешкоди у здійсненні права користування квартирою чи розпоряджання позивачка не зазначила. Крім того, суд зауважує, що відповідно до статті 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” виключними підставами зняття з реєстрації місця проживання є заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, а також свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач не має права власності або користування квартирою, і тому, оскільки він за рішенням суду не може бути позбавлений суб'єктивного права користування квартирою, таке не є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання прав позивачки на квартиру жодним чином не порушує. Отже, заочно з'ясувавши обставини справи та перевіривши такі доказами, суд дійшов висновку, що позов у повному обсязі не підлягає задоволенню. Питання про судові витрати вирішується відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed