Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-3371/2007 від 21 грудня 2007 року на його користь з відповідача стягнуто заборгованість по зарплаті. На підставі ст.117 КЗпП України відповідач зобов`язаний сплатити на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку у сумі 2355 грн. 84 коп. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 08 лютого 2008 року з наступного дня після звільнення, що складає 75 (робочих днів) х 35,70 грн. (середньоденний заробіток) = 2677 грн. 50 коп. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на процедуру санації, введену ухвалою господарського суду, а також на те, що з квітня 2006 року підприємство простоює і немає коштів. Процедурою санації передбачено лише виплата заробітної плати працівникам, а виплата середнього заробітку не передбачена. Також додала, що позивач вірно вирахував суму середнього заробітку з наступного дня після звільнення по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-3371/2007 від 21 грудня 2007 року на користь позивача з відповідача стягнуто заборгованість по зарплаті, що вбачається з копії рішення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На думку суду, позивач правильно вирахував суму середнього заробітку, виходячи з 75 робочих днів. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999 року непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності предбаченої ст. 117 КЗпП України, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення про стягнення заробітної плати, яке у випадку з [PERSON] ухвалене 21 грудня 2007 року. Тобто, суд вираховуючи суму середнього заробітку, виходить з того, що з наступного дня після звільнення і по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати (з 13.09.2007 року по 21.12.2007 року) позивач пропрацював би 75 днів, що вбачається з довідки ДП “Хімпром”, а середньоденний заробіток його складає 35 грн. 70 коп., що також вбачається з наданої відповідачем довідки (а.с.6). Тому, сума середнього заробітку складе 2677 грн. 50 коп., правильність якої не заперечується представником відповідача. Безпідставні посилання представника відповідача на поважність причин невиплати заробітної плати через відсутність коштів в наслідок простою підприємства та введення процедури санації, оскільки згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999 року сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку у розмірі 2677 грн. 50 коп. за 75 робочих днів, оскільки роботодавець не довів відсутності своєї вини у невиплаті зарплати.

Outcome: approved