Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що їй на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. У 1998 році позивач здала свою квартиру для тимчасового мешкання відповідачці по справі [PERSON]. Позивач вказує, що відповідно усній домовленості між сторонами, [PERSON] збиралась викупити квартиру позивачки, у зв»язку з чим орендну плату з відповідача позивачка не стягувала. Але тривалий час відповідач разом зі своєю сім»єю проживає у квартирі позивача, гроші у рахунок виконання усної домовленості про купівлю-продаж спірної квартири позивачу не виплачує, до нотаріуса йти відмовляється, за комунальні послуги не платить, у зв»язку з чим за квартирою нараховані величезні борги за комунальні послуги. Позивач вказує, що у теперішній час вона бажає проживати у належній Ії на праві власності квартирі, але відповідач перешкоджає цьому. Оскільки володіння та користування спірною квартирою без виселення відповідача неможливе, позивач просить суд висилити [PERSON] з родиною із квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, дала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі; дав суду пояснення, аналогічні вказаним у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, про дату розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Про причини неявки до суду не повідомляла. Про розгляд справи за її відсутності суд не просила. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про необхідність явки до суду, позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи суд, відповідно до стю 224 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних причин. Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про власність», кожен громадянин України має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. У ч. 2 вказаної статті зазначено, що право власності в Україні охороняється законом. Із свідоцтва про право власності на житло №5228, виданого Краснодонським МБТІ, вбачається, що позивачці на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно з записами у домовій книзі, позивачка зареєстрована за вказаною адресою. У суді також встановлено, що у квартирі [ADDRESS] фактично проживає відповідач [PERSON] разом із сім»єю, яка відмовляється виїхати із вказаного будинку у добровільному порядку. Вказані факти підтверджені актом обстеження квартири [ADDRESS] від 13.12.2007 року та поясненнями свідка [PERSON] . Також із пояснень позивача та його представника видно, що договору піднайму житла між сторонами не укладався. У ст.. 150 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру у багатоквартирному будинку, користуються нею для особистого проживання та проживання членів родини та мають право розпоряджатися вказаною власністю на свій розгляд. Статтями 158,159,162 ЖК України встановлений порядок укладення договору найма житлового приміщення, яке належить громадянину. За змістом вказаний статей, наймач має право проживати у житловому будинку, який знаходиться у приватній власності іншої особи, як що між сторонами укладений договір найму житлового приміщення, який укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради. Договір має містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права та обов»язкі сторін, згідно зі ст.. 162 ЖК України, за користування житлом, яке знаходиться у власності іншої особи, наймач вносить плату, яка визначається угодою сторін. У судовому засіданні встановлено, що сторони договору найму квартири не укладали; із доданих до матеріалів справи документів вбачається, що по квартирі [ADDRESS], нарахована заборгованість по оплаті за комунальні послуги. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивач неодноразово повідомляла відповідача про необхідність її виселення з квартири, але відповідач відмовлялась виїхати у добровільному порядку. У ст.. 391 ЦК України вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженні своїм майном. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач не має законних підстав проживати у квартирі позивача та своїм проживанням там перешкоджає позивачу у здійсненні права користування належним позивачу майном, суд вважає необхідним усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належного їй на праві особистої власності квартири [ADDRESS] та висилити [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: approved