Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-21 00:00:00

11.05.2007 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в спірній квартирі з 1985 року зареєстровані: він, його колишня дружина [PERSON], яка є наймачем, та їхні діти: син [PERSON] і донька [PERSON]. В 1999 році шлюб між сторонами у справі було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON], в липні 2000 року зібрала свої речі та добровільно залишила спірну житлову площу та стала проживати в квартирі [ADDRESS], яка їй належить на праві приватної власності. Відповідачка з липня 2000 року житловою площею не користується, ніякої кімнати не займає, відсутнє її спальне місце, ніякого її майна в квартирі немає, від сплати за житло та комунальні послуги відмовляється, квартирою не цікавиться, не мешкає в квартирі без поважних причин. Також позивач вказує, що неодноразово просив відповідачку оселитися в спірній квартирі, та прийняти на себе частину витрат по оплаті за квартиру та комунальні послуги. На що відповідачка відмовлялася ,мотивуючи тим, що їй є де жити. Позивач також зазначає, що він не має можливості один утримувати квартиру, в якої зареєстровано чотири особи. Вважає [PERSON] такою , що втратила право користуватися спірним житлом, оскільки остання не користується квартирою понад встановлені законом строки, без поважних причин. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та в обґрунтування позову послався ще і на те ,що відповідач мала можливість у будь який час використовувати спірне житло для проживання. В обґрунтування чого вказував , що замки на вхідних дверях у спірну квартиру не замінювалися з часу коли відповідач залишила квартиру. Відповідачка інколи у його відсутність приходила до квартири та брала деякі речі які належали йому а також речі які вони нажили за час спільного проживання, та залишилися у квартирі після її добровільного виїзду. В спірній квартирі залишилися тільки ті речі які були придбані за час спільного проживання з відповідачкою і які остання не забажала перевезти до свого постійного місця проживання. Представник позивача в судовому засіданні послалася на ті ж обставини що і позивач і наполягала на задоволені позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснювала , що двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] загальною площею 32,77 кв.м. була надана у користування її матері [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб, а саме для проживання [PERSON], [PERSON]( батька відповідачки), [PERSON]( сестри відповідачки) та її. Потім на підставі заяви її матері було винесено рішення виконкому Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів м. Харкова за № 8/31 від 17.01.1989 року і лицевий рахунок був переоформлений на неї і на її сім'ю з чотирьох осіб. Спочатку стосунки між нею та позивачем були добрими. Потім шлюбні стосунку погіршились з приводу того, що позивач став погано до неї ставитися, уникати від обов'язків по вихованню дітей, ображати, бити її. З цих причин вона була змушена подати позов про розірвання шлюбу ,шлюб було розірвано 17.11.1999 року. Оскільки стосунки з позивачем після розлучення були негативними та напруженими сумісне життя було неможливе. Після того як їй подарували квартиру, вона стала мешкати з донькою та сином в ній. Однак діти регулярно бували та бувають у спірній квартирі, іноді ночують там, там знаходиться частина їх речей. Вона також регулярно буває за адресою своєї реєстрації, оскільки квартира потребує постійного догляду. З 2000 року вона особисто сплачує за комунальні послуги. В квартирі також знаходяться її особисті речі, а саме: посуд, постільна білизна, одяг, взуття, гардини, покривало, світлові прилади, настінний годинник, телевізор, книги, газова плита та інше. В 2006 році вона запропонувала позивачу сплатити усі борги за комунальні послуги та приватизувати квартиру. Однак відповідач від цього відмовився. Вмісті с цим відповідач пояснила суду , що при виїзді зі спірної квартири вона поділила усі речі яки знаходилися у квартирі навпіл, частину вивезла до нової квартири , а частину залишила відповідачу, для того що він мав можливість в неї мешкати та мали можливість мешкати в квартирі і їх діти. В органі міліції та житлові органі з приводу чинення їй перешкод в користуванні житлом до подання позивачем позову ніколи не зверталась. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що відповідач користується квартирою оскільки там знаходяться деякі її речі, та вона періодично відвідує квартиру. Неможливість постійного проживання відповідачки в спірній квартирі обґрунтовувала плохими стосунками які склалися між позивачем та відповідачем. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Відомостей про причини неявки суду не надала. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як встановлено судом, в спірній квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їхні діти [PERSON], та [PERSON], що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної дільниці №142 Орджонікідзевського району м. Харкова від 08.12.2006 року. Згідно акту який складений 04.05.2007 року, комісією в складі: начальника дільниці №48 Орджонікідзевської філії КП «Жилкомсервіс» Константиновою Д.Д. та посвідченого підписами сусідів [PERSON] та [PERSON], в квартирі [ADDRESS], відповідач [PERSON] не проживає з 2000 року. Згідно листа міської поліклініки №18 [PERSON], [INFO] , зареєстрована [ADDRESS], в поліклініці не надглядається, на диспансерному обліки не знаходиться, виклик лікарів на адресу її реєстрації не зареєстровано з 2000 року. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які проживають в сусідніх квартирах з квартирою де зареєстровані сторони, вказали, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з літа 2000 року, з часу коли вивезла свої речі в інше місце, куди саме їм не відомо. В спірній квартирі постійно мешкає тільки позивач. Часто в квартиру приходить його син, інколи донька. Жіночих речей в квартирі ніколи не бачили. Бачили лише речі позивача та речі які належать його сину. Про те що позивач перешкоджає відповідачки користуватися житлом їм нічого не відомо, свідками свар з цього приводу вони не були. Інколи бачили як відповідачка на недовгий час приходила в спірну квартиру, однак ніяких перешкод при цьому їй ніхто не чинив. Та обставина що відповідачка не проживає у спірному приміщенні понад шість місяців не спростовується і показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням відповідачки, і яки в судовому засіданні пояснили , що відповідачка з липня 2000 року проживає у квартирі яка належить їй на праві власності. У вказаний час відповідачка в квартиру яка належить їй перевезла зі спірної квартири і основну частину своїх речей. В спірну квартиру приходить інколи у відсутності позивача. Від квартири у неї є свої ключі. В квартирі залишилися деякі її речі. К поясненням відповідача її представника та свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в той частині, що позивач чинить перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою суд відноситься критично, оскільки відповідачем не наданого належних та допустимих доказів того, що позивач чинить їй перепони в користуванні квартирую. Крім того сама відповідач пояснила суду, що ніколи з приводу перешкод в користуванні квартирою , до часу розгляду справи в суді, нікуди не зверталась. Свідки допитані судом за клопотанням відповідача, вказували, що про причини в зв'язку з якими відповідач не проживає у спірній квартирі їм відомо лише зі слів відповідачки. Свідками того, що позивач своєю поведінкою чи своїми діями чинив перепони відповідачу в користуванні квартирою вони особисто не були. Періодичне відвідування відповідачкою спірної квартири , з метою збереження деяких особистих речей, та часткова оплата за квартиру та комунальні послуги не свідчить про те , що відповідачка користується житлом за його призначенням. Вказані дії відповідача суд розцінює як бажання утримувати житло за собою. Крім того, судом при постановленні рішення приймається до уваги і та обставина, що відповідачу, згідно відповіді КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» , на праві власності належить [ADDRESS]. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відсутній в займаному приміщенні понад шість місяців без поважних причин, суд визнає [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved