Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

07 лютого 2008 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 17 грудня 1991 року, який був зареєстрований в Покровській сільській раді, Артемівського району, Донецької області, актовий запис № 26. Шлюб у позивача перший. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO]народження та [PERSON], [INFO]народження. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що вони з відповідачем припинили спільне життя з грудня 2007 року. Сім'я фактично розпалася в зв'язку з тим, що між подружжям не було взаємо порозуміння, різні погляди на життя. В результаті постійно виникали сварки і скандали. На даний момент позивач працює, також вона вказала, що відповідач теж працює. Суперечок щодо місця проживання дітей в подружжя немає, питання їх виховання між ними узгоджено. На підставі викладеного позивач прохає суд розірвати шлюб з [PERSON], [INFO]народження, витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на неї. 15 лютого 2008 року було відкрито провадження по даній справі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб з відповідачем по справі, пояснила, що спільне вони з відповідачем припинили спільне життя з грудня 2007 року. Сім'я фактично розпалася в зв'язку з тим, що між подружжям не було взаємо порозуміння, різні погляди на життя. В результаті постійно виникали сварки і скандали. Строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, між нею та відповідачем не має. Також позивач вказала, що шлюб у неї перший, дошлюбне прізвище - [PERSON]. Крім того, позивач у позові прохала суд, витрати в органах РАЦС при реєстрації розірвання шлюбу, покласти на неї. У судовому засіданні позивачем до суду подано письмову заяву, якою вона прохає суд не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач проти позову не заперечував, і пояснив, що збереження сім'ї вже не можливо і буде суперечити інтересам кожного з них, а також їх дітей, строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, між ними не має. В підтвердження викладеного, відповідач подав до суду свою письмову заяву. Також відповідач зазначив, що шлюб у нього з позивачем перший. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 17 грудня 1991 року, який був зареєстрований в Покровській сільській раді, Артемівського району, Донецької області, про що вчинено актовий запис № 26 (а.с.№4). Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]народження та [PERSON], [INFO]народження (а.с.№10,13). З огляду на матеріали справи, дійсно вбачається, що у позивача, даний шлюб з відповідачем перший і її дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження на її ім.»я (а.с.№12). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 26 лютого 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався з грудня 2007 року, подружні стосунки припинились. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача згідно до її позовних вимог (а.с.№3), а відповідача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№2) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№1). У судовому засіданні позивачем подано письмову заяву, якою вона прохає суд не стягувати з відповідача понесені нею при зверненні до суду судові витрати. Суд вважає за можливе заяву позивача в цій частині задовольнити. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved