Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулась [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який доводився позивачці двоюрідним дідусем, та який проживав в с. Станіславчик Ставищенського району Київської області. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачці земельні сертефікати. До спадкового майна померлого належить і житловий будинок [ADDRESS]. Оскільки крім позивачки інших спадкоємців у померлого немає, то вона має право і на спадкування будинку за законом. Державний нотаріус Таращанської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Позивачка ще за життя [PERSON] робила спробу оформити належним чином право власності, а саме зверталася із заявою до Станіславчицької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок. Рішенням №22 від 29 грудня 1994 року Станіславчицька сільська рада визнала право власності на житловий будинок за [PERSON] Однак за життя [PERSON] не вдалося оформити його право власності. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], вартість будівлі становить 29136 гривень. Позивачка просить визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], вартістю 29136 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала позов про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві. Представник відповідача Бурлака С.і. судовому засіданні позов визнав, зробивши про це усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, усну заяву представника відповідача про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відносини власності на нерухоме майно в Україні регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та іншими актами законодавства України. Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 331 Цивільного Кодексу України (2003 року) якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість передбачена статтею 182 ЦК України. Пункт 1 частини 1 статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” також передбачає обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема права власності на нерухоме майно. В той же час у відповідності з частиною 5 статті 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно зі статтею 25 Цивільного Кодексу України (16.01.2003 року) здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи є зокрема і її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати. Однією із підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є смерть власника. У відповідності зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При видачі свідоцтва про право на спадщину згідно абз. 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Первинна видача свідоцтв про право власності на ім'я померлих власників вказаним Тимчасовим положенням не передбачена. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 29136 гривень. Оскільки відповідач Станіславчицька сільська рада до пред'явлення позову про визнання права власності на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, а тому відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на відповідача не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved