Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-17 00:00:00

Позивач є єдиним сином та спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO]. Смерть [PERSON] зареєстрована виконкомом Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області 1 січня 2007 року, актовий запис № 1. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат загальною площею 56.7 кв.м. житловою площею 33.3 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 11.8 кв.м, 2-а кімната - 8.7 кв.м, 3-я кімната - 12.8 кв.м, кухні - 9.9 кв.м, коридору - 10.7 кв.м. вбудованої шафи - 2.8 кв.м. Свідоцтво про право власності на житло видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 липня 1993 року № 121 Дебальцевського відділення Донецької залізниці та зареєстроване у реєстровій книзі АГКПТІ за № 11. Разом з нерухомим майном [PERSON], належали грошові вклади на рахунках: у філіалі Ощадного банку СРСР № 5371/050 на рахунку [NUMBER]; у філіалі Ощадного банку СРСР № 5371/050-51 на рахунку [NUMBER]; у філіалі Ощадного банку СРСР № 5371/051 на рахунку [NUMBER]. [PERSON] після смерті матері постійно мешкав у цій квартирі, тобто фактично прийняв спадщину. Інших спадкоємців окрім його немає, бо батько [PERSON] помер ще раніше - [INFO], його смерть зареєстрована Іванівською селищною радою Антрацитівського району Луганської області 13 березня 1996 року, актовий запис № 35. Той факт, що позивач фактично прийняв спадщину, та має заповіт матері, посвідчений секретарем виконкому Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області 3 лютого 1997 року та зареєстрований у реєстрі за № 27, згідно ч. 3 ст.1268, 1261, ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу, дає йому підстави вважати себе власником квартири [ADDRESS] та грошових вкладів. У грудні 2007 року він звернувся до Антрацитівської районної державної нотаріальної контори з метою нотаріального оформлення права власності на спадщину, але йому відмовили у цьому мотивуючи це тим, що пропущений строк для прийняття спадщини, крім того у заповіті реєстровий номер виправлений та не завірений належним чином. Тому [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадщину з метою захисту свого права на нього. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 33.3 кв.м, кухні - 9.9 кв.м, коридору - 10.7 кв.м. вбудованої шафи - 2.8 кв.м., загальною площею 56.7 кв.м., а також на грошові внески матери з відповідними відсотками, що зберігаються у відділенні Ощадбанку. Відповідач - виконком Іванівської селищної ради - не заперечує проти їхнього задоволення, просить розглянути справу без їхнього представника (а.с.18). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зокрема свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], яке видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 липня 1993 року № 121 Дебальцевського відділення Донецької залізниці та зареєстроване у реєстровій книзі АГКПТІ за № 11. (а.с.5), свідоцтво про народження [PERSON](а.с.10), свідоцтва про смерть його батьки [PERSON] (а.с.4) та мати [PERSON] (а.с.9), копії ощадних книжок (а.с.17), суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів. Як вбачається із ст. 392 Цивільного кодексу України: „Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.”. Згідно до ч.І ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (їх діти). Тому [PERSON] набуває права власності в порядку спадкування за законом на об'єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 33.3 кв.м, кухні - 9.9 кв.м, коридору - 10.7 кв.м. вбудованої шафи - 2.8 кв.м., загальною площею 56.7 кв.м., а також на грошові внески матери з відповідними відсотками, що зберігаються у відділенні Ощадбанку № 5371/050 та № 5371/051 на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону. Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved