Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що відповідач у трудових відносинах з ДП ДАК “Хліб України” Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів” з 07 жовтня 1994 року по 01 листопада 2006 року, де працював водієм. 07 квітня 2006 року відповідач звернувся з заявою до керівництва підприємства про надання йому безвідсоткової позики в сумі 15430 (п”ятнадцять тисяч чотириста тридцять) гривень з подальшим її погашенням рівними частинами, починаючи з 01.04.2006 року по 01.09.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.1047 Цивільного Кодексу України визначено форму договору позики. Відповідно до вимог цивільного законодавства між підприємством позивача та відповідачем було укладено договір №719 від 07 квітня 2006 року про надання безпроцентної позики, за умовами п.6 [PERSON] повинен був повернути позику шляхом щомісячного утримання із заробітної плати по 860 грн., після чого позика вважались би погашеною. Умовами п.9 договору було встановлено, що у випадку звільнення позичальника з роботи до моменту повернення всієї суми позики сум неповерненого залишку підлягає обов”язковому поверненню негайно. 29 вересня 2006 року між сторонами договору №719 від 07.04.2006 року було підписано додаткову угоду №1, відповідно до якої із змісту договору п.9 було виключено, а решта його умов залишалась незмінною. Тобто позичальник повинен був і після звільнення з роботи притримуватись вимог п.6 договору в частині повернення визначених щомісячно сум. Однак всупереч домовленості, повернення суми позики відповідач здійснював частково. Таким чином свої зобов”язання відповідач не виконав, заборгувавши підприємству кошти в сумі 11413 грн., що стало підставою звернення із позовом до суду про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних збитків та понесених судових витрат в сумі 163.62 гривні, підтримавши позовні вимоги представник у судовому засіданні у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просить стягнути борг, який він буде сплачувати із заробітної плати. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1046,1047, 1049 ч. 1 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що між сторонами у відповідності до положень ст.ст. 1046,1047 ЦК України був укладений письмовий договір позики від 07 квітня 2006 року за яким позивач надав відповідачу гроші в сумі 15430 гривень (п”ятнадцять тисяч чотириста тридцять) гривень з подальшим її погашенням рівними частинами, починаючи з 01.04.2006 року по 01.09.2007 року. (а.с.10-12). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо строк(термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов”язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або акту цивільного законодавства. Однак, в порушення вимог ст. 1049 ЦК України, у визначений строк відповідач свої зобов”язання по поверненню грошей не виконав. Обставин, які б підтвердили, що за позикою сторони мали намір укласти інший договір не встановлено. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором позики судом не встановлено, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню та стягнення з відповідача основного боргу в сумі 11 413.00 гривень, 3% річних - 278.02 гривні та інфляційних збитків 1671.29 гривень, що підтверджується розрахунками, з нарахуванням яких відповідач погодився. (а.с.4,5) Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України відповідач також зобов'язаний відшкодувати позивачу документально підтверджені (а.с. 2,3) судові витрати по справі у розмірі 163 грн. 62 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved