Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

В квітні 2006 року Кредитна спілка "Аграр-Кредит" звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 08 січня 2002 року між нею та відповідачем було укладено договір позички № 210, за яким відповідачці було надано термінову платну позичку в сумі 3000 грн., яку остання зобов'язувалася повернути в місячний строк, зі сплатою 42 відсотків річних. Вказаний договір неодноразово продовжувався. Згідно останньої угоди від 21 січня 2003 року відповідачка зобов'язувалася повернути надану їй позичку в строк до 21 квітня 2003 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість, яку просить стягнути в сумі 8446 грн. 36 коп. Під час розгляду справи розмір позовних вимог неодноразово змінювався. В останній заяві позивач просить стягнути заборгованість в сумі 15704 грн. 97 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали у зв'язку з тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду, вважаючи, що укладення між сторонами додаткової угоди від 21.01.2003 року про відстрочку сплати суми позички та відсотків до 21.04.2003 року не тягне за собою відновлення перебігу строку позовної давності, і, крім того, на рахунку позивача знаходяться кошти відповідача в сумі 700 грн., які є членськими внесками, і відповідач ще в 2002 році подавала заяву про погашення цими коштами заборгованості по позичці. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, а також вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. 08 січня 2002 року між сторонами було укладено договір позички № 210, за яким Кредитна спілка "Аграр-Кредит" зобов'язувалася надати [PERSON]., як фізичній особі - члену Спілки, позичку в сумі 3000 грн., яку остання зобов'язувалася повернути в строк до 08 лютого 2002 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено плату за користування позичкою в розмірі 42 відсотка річних від суми позички за весь час користування позичкою та 0,5 відсотка від суми позички одноразово. За порушення строків погашення позички пунктом 3.2 Договору встановлено розмір плати за користування позичкою, який становить на 42 відсотки річних більше, від розміру, вказаного в п. 3.1 Договору, тобто 84 відсотки річних. Договір позички, згідно п. 7.2 Договору, діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 липня 2007 року укладені між сторонами додаткові угоди до договору позички за № 1 від 22 квітня 2002 року та за № 2 від 27 серпня 2002 року визнано недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який діяв на момент укладення додаткових угод, угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, який діє на час розгляду справи в суді, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 21 січня 2003 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до вищевказаного договору позички, за якою відповідачці було надано відстрочку в сплаті суми позички та відсотків до 21 квітня 2003 року, зі сплатою 42 відсотків річних від суми позички за користування в межах строків відстрочки, та 84 відсотків річних від суми позички - в разі порушення строку повернення позички. У зв'язку з цим, користування відповідачкою позичкою в період з 09 лютого 2002 року по 20 січня 2003 року, та з 21 січня 2003 року по 21 квітня 2003 року, визнається судом таким, що здійснювалося з порушенням строку повернення позички, і з нарахуванням, згідно п 3.2 Договору, 84 відсотків річних від суми позички. Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов'язань, станом на 12.02.2008 року, виникла заборгованість в сумі 2624 грн. 80 коп. основного боргу та 11212 грн. 44 коп. відсотків за користування позичкою. Розмір заборгованості визначається наступним чином: - з 08.01.2002 року по 08.02.2002 року - ставка 42 %, сума позички 3000 грн., 31 день 42% / 365 дн. х 3000 / 100 х 31 дн. = 107 грн. 01 коп. 08.01.2002 року сплачено наперед 107 грн. 01 коп. відсотків та 12,99 грн. - 0,5 % одноразово Залишок на 08.02.2002 року становить: основного боргу - 3000 грн., відсотків - 0 грн. - з 09.02.2002 року по 26.04.2002 року - ставка 84 %, сума позички 3000 грн., 77 днів 84% / 365 дн. х 3000 / 100 х 77 дн. = 531 грн. 61 коп. 26.04.2002 року сплачено 906 грн. 81 коп. Із врахування п. 4.3. Договору вказана сума спочатку направляється на погашення відсотків, а залишок - на погашення основної суми позики. Тому відповідачем погашено 531 грн. 61 коп. відсотків та 375 грн. 20 коп. основного боргу. Залишок на 26.04.2002 року становить: основного боргу - 2624,80 грн., відсотків - 0 грн. - з 27.04.2002 року по 20.01.2003 року - ставка 84 %, сума позички 2624,80 грн., 269 днів 84% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 269 дн. = 1624 грн. 93 коп. - з 21.01.2003 року по 29.01.2003 року - ставка 42 %, сума позички 2624,80 грн., 9 днів 42% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 9 дн. = 27 грн. 18 коп. 29.01.2003 року сплачено 850 грн. відсотків Залишок на 29.01.2003 року становить: основного боргу - 2624,80 грн., відсотків - 802,11 грн. - з 30.01.2003 року по 19.03.2003 року - ставка 42 %, сума позички 2624,80 грн., 49 днів 42% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 49 дн. = 147 грн. 99 коп. 19.03.2003 року сплачено 450 грн. відсотків Залишок на 19.03.2003 року становить: основного боргу - 2624,80 грн., відсотків - 500,10 грн. - з 20.03.2003 року по 21.04.2003 року - ставка 42 %, сума позички 2624,80 грн., 33 дні 42% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 33 дн. = 99 грн. 67 коп. - з 22.04.2003 року по 31.12.2003 року - ставка 84 %, сума позички 2624,80 грн., 254 дні 84% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 254 дн. = 1534 грн. 32 коп. - з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року - ставка 84 %, сума позички 2624,80 грн., 366 днів 84% х 2624,80 / 100 = 2204 грн. 83 коп. - з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року - ставка 84 %, сума позички 2624,80 грн., 1095 днів 84% / 365 дн. х 2624,80 / 100 х 1095 дн. = 6614 грн. 49 коп. - з 01.01.2008 року по 12.02.2008 року - ставка 84 %, сума позички 2624,80 грн., 43 дні 84% / 366 дн. х 2624,80 / 100 х 43 дн. = 259 грн. 03 коп. Таким чином сума основного боргу становить 2624 грн. 80 коп., сума боргу за відсотками становить 11212 грн. 44 коп. (500,10 грн. + 99,67 грн. + 1534,32 грн. + 2204,83 грн. + 6614,49 грн. + 259,03 грн.). З пояснень сторін в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка до цього часу являється членом Кредитної спілки "Аграр-Кредит", у зв'язку з чим в 2002 році позивач не міг, не виключивши її з членів Спілки (а таке виключення можливе лише за умови погашення заборгованості за договором позички), її членськими внесками погасити заборгованість за користування позичкою. Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), в три роки. Згідно ч. 2, 3 ст. 79 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) по спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається, зокрема, вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що в даних правовідносинах одна із сторін (позичальник) є фізичною особою, часткове погашення заборгованості за користування позичкою, здійснювалося нею після закінчення строку користування позичкою та після початку перебігу строку позовної давності, а саме 26 квітня 2002 року в сумі 906 грн.81 коп., 29 січня 2003 року в сумі 850 грн. та 19.03.2003 року в сумі 450 грн., ці дії відповідачки свідчать про визнання нею боргу, і потягли за собою переривання перебігу строку позовної давності. Крім того, беззаперечним доказом визнання відповідачкою боргу, є укладення між нею та позивачем 21 січня 2003 року угоди про відстрочку повернення суми боргу до 21 квітня 2003 року. Після цього перебіг строку позовної давності розпочався спочатку - з 22 квітня 2003 року. Тому, звернувшись 20 квітня 2006 року з позовом до суду, позивач не пропустив строк позовної давності. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним витрати по оплаті позивачем судового збору віднести на сторони пропорційно задоволеним вимогам, а сплачену позивачем суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача повністю, оскільки їх розмір є незмінним, незалежно від ціни позову в даній справі.

Outcome: partial