Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-02 00:00:00

У листопаді 2006 року позивач звернувся з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання Державного акту про право приватної власності на землю недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового засідання позивач, уточнивши позовні вимоги, посилався на те що по договору купівлі-продажу від 27.06.2006 року позивач придбав у громадянки [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] з належними будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] і розташоване на земельній ділянці площею 825 кв.м., крім того лишки - 11 кв.м. Дане домоволодіння зареєстровано в органах КП МБТІ м. Дніпропетровська. В технічному паспорті на садибний житловий будинок [ADDRESS] приведено план земельної ділянки та зазначено, що загальна площа земельної ділянки складає 836 кв.м. Із відповіді № 10111 від 08.09.2006 року Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що станом на 07.09.2006 року згідно даних Державного земельного кадастру частина земельної ділянки площею 0,0193 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на якій розташоване придбане позивачем домоволодіння зареєстрована за гр. [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.12.1998 року. Державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 29.09.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0193 га, розташованої на території Індустріального району м. [ADDRESS] [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Знаходження на земельній ділянці частки розміром 0,0193 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.12.1998 року перешкоджає позивачу використовувати ділянку за її призначенням. Визнання у судовому порядку виданого [PERSON] Державного акту від 17.12.1998 року недійсним та скасування на підставі цього загальнодержавного кадастрового номера 1210100000:04:086:0008, площа 0,0193 га з Державного земельного кадастру дозволить позивачу оформити Державний акт на право приватної власності на землю площею 836 кв.м., що закріплено в договорі купівлі- продажу від 27.06.2006 року. Позивач у судовому засіданні просив визнати Державний акт від 17.12.1998 року на право приватної власності на землю недійсним. У судовому засіданні позивач, адвокат позивача підтримали вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] 03.04.2008 року у судове засідання не з'явився, у попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив , що йому на підставі договору дарування від 02.09.1992 року належало 1/3 частини жилого будинку [ADDRESS]. 2/3 частини вказаного будинку відповідно належали співвласниці [PERSON] жилий будинок в натурі між ними розділено не було. У 1998 році [PERSON] приватизував та одержав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0193 га. Частину документів з землевпорядної справи , на підставі якої йому видали Державний акт на право приватної власності на землю, він - [PERSON] особисто не підписував. Заяву на ім'я Міського голови від 18.12.1997 року с проханням передати йому у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,0188 га, яка розташована по вул. [ADDRESS] та акт існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 11.02.1998 року. за нього підписав його батько - [PERSON] Також батько підписав замість співвласниці будинку [ADDRESS] - [PERSON] узгодження по розділу земельної ділянки та акт існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 11.02.1998 року. Ні [PERSON]., ні він - [PERSON] не уповноважували [PERSON] на здійснення цих дій. З 1998 року по теперішній час він - [PERSON] приватизовану земельну ділянку не використовував. Оскільки [PERSON] не продавав [PERSON] належні йому 1/3 частини жилого будинку [ADDRESS], то просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON]. відмовити. Представник третьої особи 03.04.2008 року у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, крім того даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Суд, вислухавши пояснення позивача, адвоката позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2006 року (а.с.7) позивач придбав у [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] з належними будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою: м. [ADDRESS] Набуте позивачем право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстроване 19.07.2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчить відмітка на договорі та витяг виданий КП МБТІ м. Дніпропетровська про реєстрацію права власності на нерухоме майно - номер витягу 11269229, реєстраційний номер 14726373 (а.с.11). В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 17.05.2006 року приведено план земельної ділянки та зазначено, що загальна площа земельної ділянки складає 836 кв.м. (а.с.12-16). Із відповіді № 10111 від 08.09.2006 року Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що станом на 07.09.2006 року згідно даних Державного земельного кадастру частина земельної ділянки площею 0, 0193 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на якій розташоване придбане позивачем домоволодіння зареєстрована за гр.. [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.12.1998 року (а.с. 18). Державний акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 29.09.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0193 га, розташованої на території Індустріального району м. [ADDRESS] [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.17). Згідно пояснень[PERSON] та результатів виконання топографо- геодезичних робіт по виконавчому зніманню на земельній ділянці, що належить [PERSON],- немає ні житлових, ні господарських будівель, ні насаджень. Тобто з 1998 року [PERSON] не використовував належну йому земельну ділянку (а.с.77-100) За клопотанням адвоката позивача з Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська було витребувано землевпорядну справу № 72079014 пр. 20369 72079015 сп. по передачі у приватну власність присадибної земельної ділянки за адресою: вул. [ADDRESS], з якої вбачається, що за договором дарування від 1992 року [PERSON] було подаровано 1/3 частини по вул. [ADDRESS],2/3 частини вказаного будинку належала на праві власності [PERSON] Заяву про передачу у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,0188 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, згідно пояснень[PERSON] підписав його батько - [PERSON] ( а.с.98). Узгодження по розділу земельної ділянки та акт існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 11.02.1998 року замість співвласниці будинку [ADDRESS] - [PERSON], згідно пояснень [PERSON] В. також підписав його батько - [PERSON] (а.с.91-95 ) , що порушує закон, який діяв на час приватизації земельної ділянки , а саме - Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 N 28. Згідно ст. 6 Земельного кодексу України громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України до особи , яка придбала житловий будинок , будівлю, або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни Ії цільового призначення, у розмірах , встановлених договором. Згідно ч. 1 ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved