Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-17 00:00:00

УМВС України в Чернівецькій області звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] про виселення їх з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позивач посилався на те, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі УМВС України в Чернівецькій області і має юридичний статус будинку для малосімейних. За рішенням керівництва УМВС України в Чернівецькій області цей будинок використовується як гуртожиток для надання житла особам, що потребують покращення житлових умов, до підходу черги на отримання житла. 15.05.2007 року під час перевірки умов проживання в даному будинку комісією УМВС України в Чернівецькій області було виявлено, що в квартиру [NUMBER] цього будинку без належних правових підстав, тобто без рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Чернівецькій області та ордеру на вселення самоправно вселились відповідачі, місце постійного проживання яких зареєстровано у військовій частині [ADDRESS]. [INFO] у відповідачів народився син [PERSON], який разом з батьками без правових підстав проживає у спірному житловому приміщенні. Позивач просив виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх малолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 06.02.2008 року до участі в розгляді справи залучено в якості співвідповідача Чернівецький прикордонний загін та в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Службу у справах дітей Чернівецької міської ради. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, однак суду пояснив, що дійсно вселився з дружиною у спірну квартиру без ордера на вселення. Підставою вселення було рішення житлової комісії Чернівецького прикордонного загону від 19.12.2006 року. Квартири №№86,87,88,90 будинку [ADDRESS] за погодженням з керівництвом УМВС України в Чернівецькій області використовувались для тимчасового проживання військовослужбовців Чернівецького прикордонного загону. Оскільки іншого житла його сім′я не має і самоправно у спірне приміщення вони не вселялись, просив відмовити у задоволенні позову. Аналогічні пояснення дав суду представник відповідачів [PERSON] Справа слухалась у відсутність відповідачки [PERSON], яка в судові засідання не з′являлась незважаючи на те, що належним чином повідомлялась судом про день і час розгляду справи. Представник відповідача - Чернівецького прикордонного загону Бурлаков М.В. позов не визнав і суду пояснив, що між Чернівецьким прикордонним загоном та УМВС України в Чернівецькій області існував договір про використання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] для проживання сімей військової частини 2195. Сім′ю [PERSON] було вселено у спірне житлове приміщення на підставі його рапорта та рішення житлової комісії Чернівецького прикордонного загону. Рішення комісія винесла згідно виробленого роками існуючого механізму забезпечення житлом військовослужбовців. Спірна квартира військовій частині 2195 не належить. Представник третьої особи на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Гаврилець І.Б. в судовому засіданні не заперечував позовні вимоги щодо виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON], а вирішення питання щодо виселення їх малолітнього сина [PERSON] залишив на погляд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] має статус житлового будинку для малосімейних і знаходиться на балансі та в оперативному управлінні УМВС України в Чернівецькій області (а.с.2,33,34). Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В травні 2007 року відповідачі [PERSON] та [PERSON], без прийняття власником житлового будинку [ADDRESS] рішення про надання їм житлового приміщення в цьому будинку, не маючи ордера на вселення, самоправно по відношенню до позивача, як власника будинку, вселились в житлову кімнату №87 зазначеного вище будинку, де по даний час проживають без правових підстав разом з їх малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Місце проживання їх зареєстровано [ADDRESS] (а.с.3,4). Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що внаслідок самоправно зайнятого відповідачами спірного житлового приміщення порушуються права позивача, як власника, щодо забезпечення житлом діючих працівників та пенсіонерів УМВС України в Чернівецькій області відповідно до черги на отримання житла (а.с.7), суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Посилання відповідачів та їх представників, а також покази свідків в судовому засіданні на ніби-то існуючий договір між Чернівецьким прикордонним загоном та УМВС України в Чернівецькій області щодо розпреділення 4-х квартир в будинку [ADDRESS] для проживання сімей військовослужбовців військової частини 2195 не підтверджені належними доказами, оскільки відповідачі такого договору суду не надали, а представник позивача категорично заперечував про його існування. Крім того, суд вважає, що незалежно від того, мав місце чи ні такий договір, відповідачами не був дотриманий встановлений законом порядок вселення у житлове приміщення, оскільки, як вище зазначено, єдиною підставою вселення є ордер, якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] не отримували. Враховуючи наведене,

Outcome: approved