Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

В апеляційній скарзі відповідач релігійна громада божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові просить скасувати вказане рішення як таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, і постановити нове рішення, мотивуючи наступним. В вересні 2006 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до релігійної громади божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові про визнання недійсним заповіту [PERSON]., померлої [INFO], нотаріально посвідченого 7 березня 2006 року Першою Чернігівською нотаріальною конторою за реєстр. № 459, яка на момент укладення заповіту не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати, з таких підстав. 29 листопада 1994 року його тітка, заповідачка [PERSON]заповіла йому квартиру [ADDRESS]. Заповіт посвідчено Першою Чернігівською нотаріальною конторою за реєстр. № 2-10463. Останні чотири роки до смерті заповідачка була хворою на рак, попала під вплив божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові, за станом здоров”я не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. В такому стані вона 7 березня 2006 року склала заповіт на вказану квартиру на користь релігійної громади божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові. Волевиявлення [PERSON]не було вільним, відбулося під впливом нової релігійної течії, тому відповідно до ст.225 ЦК України правочин, укладений громадянином хоч і дієздатним, але таким, який перебував у стані, в якому він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнано судом недійсним. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 лютого 2008 року позов задоволено. Рішення обґрунтоване тим, що згідно акту № 596 посмертної судово-психіатричної експертизи у [PERSON]на час складання заповіту 7 березня 2006 року мали місце ознаки важкого когнітивного психічного розладу внаслідок термінальної стадії ракового процесу, який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин заповіт [PERSON]підлягає визнанню недійсним, тому позов Кошеля підлягає задоволенню. Заповіт [PERSON]від 7 березня 2006 року, посвідчений Першою Чернігівською нотаріальною конторою за реєстр. № 459, визнано недійсним. З релігійної громади божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп., витрати по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп., 851 грн. за проведення експертизи, 3000 грн. за надану правову допомогу, а всього - 3867 грн. В апеляційній скарзі відповідач релігійна громада божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові просить скасувати вказане рішення, оскільки судом неповно з”ясовані обставини справи, які мають значення для правильного та об”єктивного вирішення справи, порушені норми процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст. 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право на ознайомлення з висновком експертизи. Однак суд позбавив позивача / так в апеляційній скарзі/ ознайомитися з цим висновком. Крім того, представник церкви в день судового засідання фактично був позбавлений участі в судовому засіданні, оскільки засідання почалося раніше призначеного часу, секретар запросила його тільки на проголошення рішення, мотивуючи це помилкою. Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи теж викликає сумнів, тому що жодним з наданих для експертизи доказів не підтверджується її психічна хвороба чи розлад функцій головного мозку, на що посилаються в висновку експерти. До дня смерті заповідачка перебувала під наглядом лікарів, медична документація: консультативний висновок онкодиспансеру, дільничного терапевта - свідчить про розуміння нею своїх дій. Тлумачення експертами стану померлої [PERSON]як важкого когнітивного психічного розладу внаслідок термінальної стадії ракового процесу є сумнівним, оскільки не підтверджується як медичною документацією, так і показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, викликає сумнів правильність прийняття експертами класифікатора хвороби по МКХ-10. За п.F 06.8 значаться „Інші уточнені психічні розлади, обумовлені пошкодженням і дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою”, важкий когнітивний психічний розлад, який зазначений в висновку експертів, класифікується по МКХ-10 за іншим класифікатором хвороби. Прийняття хворою заповідачкою препарату омнопону знімало больовий синдром, але не змінювало свідомість хворої. Тому доводи позивача щодо несприйняття нею дійсних подій, правильної їх оцінки, а також щодо мовних навіювань та завоювання довіри [PERSON]представниками церкви з метою заволодіння квартирою є бездоказовим твердженням. [PERSON] на протязі багатьох років нехтував доглядом за хворою, покинув її напризволяще, не хоронив її. Тому Новіченко, бачачи таке відношення, свідомо склала заповіт на користь релігійної громади божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Позивачем [PERSON] вимоги про визнання недійсним заповіту [PERSON]від 7 березня 2006 року заявлені з підстави, передбаченої ст. 225 ЦК України, тобто в зв”язку з тим, що на момент посвідчення заповіту заповідачка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Вказана обставина підтверджена висновком посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, яка встановила, що у [PERSON]. на час укладення заповіту 7 березня 2006 року мали місце ознаки важкого когнітивного психічного розладу внаслідок термінальної стадії ракового процесу, який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними / л.с. 150-156/.Тому висновок суду про визнання вказаного заповіту недійсним відповідає встановленим обставинам справи і вимогам закону. Доводи апеляційної скарги представника відповідача цей висновок не спростовують. Так, доводи про порушення судом його права на ознайомлення з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи не відповідають фактичним обставинам по справі. Як вбачається з її матеріалів, представник відповідача був присутній в судових засіданнях 1 лютого, 5 квітня, 1 серпня, 7 вересня 2007 року, коли судом була призначена вказана експертиза та виконувалося доручення щодо направлення судом необхідних для експертизи матеріалів для її проведення / л.с.77, 90, 103, 146/. Ухвалою судді від 15 листопада 2007 року відновлено провадження по справі в зв”язку з отриманням висновку експертизи і справа призначена до слухання на 4 лютого 2008 року/ л.с. 157/. Повістка відповідачем була отримана 29 листопада 2007 року / л.с. 163/. За таких обставин представник відповідача мав можливість ознайомитися з висновком експертизи до судового засідання 4 лютого 2008 року. Доводи, що він був позбавлений права на участь в судовому засіданні, оскільки воно почалося раніше призначеної 11 год., спростовуються журналом судового засідання, записом судового засідання, з яких вбачається і прослуховується, що судове засідання було відкрито об 11 год. 43 сек., об 11 год.01 хв. встановлена судом неявка представника відповідача та третьої особи /л.с. 167-169/, вирішено питання про розгляд справи без їх участі відповідно до ст. 169 ЦПК України. Доводи про незаконне відхилення клопотань про виклик в судове засідання експерта [PERSON]. та нотаріуса [PERSON] не підтверджені протоколами судових засідань від 8 листопада 2006 року / л.с.66-68/, 18 грудня 2006 року, 1 лютого 2007 року / л.с.74-76/, 1 серпня 2007 року / л.с. 103/, 7 вересня 2007 року / л.с. 146/, з яких не вбачається, що представником відповідача заявлялися такі клопотання. Ці клопотання, як і клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, не заявлені представниками відповідача і в суді апеляційної інстанції. Доводи щодо спростування висновків судово-психіатричної експертизи показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є необґрунтованими. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитані судом в судовому засіданні 7 вересня 2007 року / л.с. 146/, їх показання були предметом експертного дослідження. Судом дана їм оцінка, як таким, що не спростовують доводи позивача. Таким чином, рішення суду першої інстанції щодо заявленого предмета спору - визнання недійсним заповіту [PERSON]від 7 березня 2006 року - відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права. Рішення в частині стягнення витрат за надану правову допомогу в сумі 3000 грн. підлягає скасуванню з відмовою в такому стягненні з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була представником позивача відповідно до договору між ними/ л.с. 53-54/, ухвалою суду до участі у справі як особа, що надає правову допомогу, не допускалася. ЦПК України не передбачає стягнення витрат за участь представника у справі. Тому рішення суду в тій частині, в якій стягнуті з відповідача на користь позивача витрати, пов”язані з представництвом його інтересів у справі, відповідно до квитанції від 4 лютого 2008 року /л.с. 161/, не відповідає вимогам ЦПК України. В цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в стягненні цих витрат. За таких обставин апеляційна скарга релігійної громади божої церкви віри євангельської України „Воскресіння і життя” в м. Чернігові підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial