Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

[PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 38.9 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м. Договір дарування зазначеної двокімнатної квартири [ADDRESS] посвідчений старшим державним нотаріусом Антрацитівської державної нотаріальної контори Александровою Н.Г. 8 травня 1991 року та зареєстрований Краснолучським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 травня 1991 року за реєстровим номером 5072. Відповідно до довідок ЖЄК № 5 УЖКГ виконкому Антрацитівської міської ради від 6 червня 2005 року та ДП «Комфорт» КП ЖЄК № 5 УЖКГ виконкому Антрацитівської міської ради від 24 квітня 2008 року квартира [ADDRESS] що належить відповідачці, має номер «2». 22 серпня 1992 року відповідачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище «[INFO]». Шлюб зареєстрований Ровеньківським міським ЗАГСом Луганської області, актовий запис № 352. 31 березня 2005 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона продала, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 38.9 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна нами було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 31 березня 2005 року [PERSON] заплатила відповідачці готівкою 500 грн., що підтверджується її розпискою. Відповідачка забрала із квартири свої речі, передала мені ключі від квартири та взяла на себе обов'язок оформити договір купівлі-продажу нотаріально у термін до 1 січня 2008 року. [PERSON] виконала усі умови нашої угоди - переїхала у вказану квартиру та з того часу постійно мешкає у ній, сплачує усі комунальні послуги. Проте до теперішнього часу відповідачка не здійснила дій щодо оформлення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, в зв'язку з чим [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом. Стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини передбачає, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, або при встановленні обгрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий та відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим лише на тих доказах, що були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує, просить визнати за неї право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 38.9 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м., договір дарування цей квартири на им'я [PERSON] вважати втратившим чинність, відповідачка позов визнала, просить розглянути справу в її відсутність. На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотань про витребування та дослідження по справі інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: Дійсно, згідно договору дарування квартири, якій нотаріально посвідчений старшим державним нотаріусом Антрацитівської державної нотаріальної контори Александровою Н.Г. 8 травня 1991 року та зареєстрований Краснолучським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 травня 1991 року за реєстровим номером 5072, двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 38.9 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м., належить [PERSON] (а.с.3 - 4,8). Факт домовленості, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила цю квартиру, підтверджується розпискою (а.с.5). Відповідно до довідок ЖЄК № 5 УЖКГ виконкому Антрацитівської міської ради від 6 червня 2005 року та ДП «Комфорт» КП ЖЄК № 5 УЖКГ виконкому Антрацитівської міської ради від 24 квітня 2008 року квартира [ADDRESS] що належить відповідачці, має номер «2» (а.с.6,7). Згідно зі ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 657 Цивільного Кодексу України договір купівлі-продажу майна укладається у письмовій формі і підлягає, зокрема, нотаріальному посвідченню. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: approved