Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-21 00:00:00

14.12.2007 року позивач [PERSON] заявив позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівці про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на шахті «Дніпровська» (підприємства ВАТ «Павлоградвугілля») протягом 4 років за різним фахом і був травмований, підтвердженням нещасного випадку на підприємстві є Акт форми Н-1 №54 від 04.08.2002 року. Первинно був оглянутий на МСЕК 22.10.2002 року, де йому встановлено 25% втрати професійної працездатності по травмі. Висновком повторної МСЕК від 28.01.2005 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності по травмі безстроково. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівці постановою від 06.12.2002 року за №3294/2 призначив йому одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з втратою працездатності згідно довідок МСЕК. Моральна шкода йому не відшкодована. Отримана травма спричиняє йому фізичні та моральні страждання. В зв'зку з втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена моральна шкода, оскільки протягом хвороби він систематично лікується в лікарнях, санаторіях здебільшого за свій рахунок. На даний час він почуває сильний головний біль та біль в лівому оці, зниження зору. Обмежений в рухах. Постійно відчуває страх перед появою ночі, тому що в стані покою біль надзвичайно посилюється. Постійні болі, прийом ліків, нестача коштів на лікування, до фізичного болю додаються фізичні страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому позбавитися болю. В зв'язку з захворюванням він не має змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежений в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять йому особливі страждання і приниження. Більшу частину часу він проводить в лікарнях, або лікується амбулаторно. Розуміння того, що він не може дати своїм дітям всього, що міг, якщо був би працездатним, завдають йому особливих страждань. Це доставляє йому маральні страждання., які він оцінює у 92 000 грн із розрахунку: 460 грн. (мінімальна заробітна плата) х 200 = 92 000 грн. Просить суд стягти з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 92 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Тернівці позовні вимоги [PERSON] не визнала, так як вони незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню, надала суду заперечення, в судовому засіданні пояснила, що зупинення дії абз.4 ст.1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу, коли стався страховий випадок), підпунка “е” ст.28, частини 3 ст.34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності” від 23.09.1999 року №1105-Х1У здійснено з 01 січня 2006 року та з 01 січня 2007 року відповідно Законами України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та “Про Державний бюджет України на 2007 рік”. З 21 березня 2007 року Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку…” від 23.02.2007 року №717-У дія вищевказаних статей припинена та, взагалі, їх вилучено із тексту самого Закону. Закони та інші нормативно-правові акти, згідно ст.58 Конституції України, не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо цивільні правовідносини виникли раніше та регулювалися актами цивільного законодавства, яке втратило чинність, то новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, які виникли після моменту введення їх в дію (ч.3 ст.5 ЦК України). Іншими словами, акти цивільного законодавства діють тільки на майбутнє та не використовуються до правовідношень, які виникли раніше. Законом України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VІ внесені наступні зміни до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності” у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: у абзаці 3 виключити слова «і моральної (немайнової); після абзацу 3 доповнити новим абзецем такого змісту: «відшкодування Фондом Соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року» Позовна заява і по формі і по змісту надана з порушенням вимог ст.120 ЦК України - не надані докази, які б підтверджували обставини, викладені в позові. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями представників сторін, матеріалами справи встановлено, що позивач на протязі 4 роікв працював в тяжких та шкідливих підземних умовах праці вугільної промисловості на підприємствах ВАТ “Павлоградвугілля”. За час роботи був травмований 01.08.2002 року, що підтверджується актом №54 про нещасний випадок від 04.08.2002 року. Висновком первинної МСЕК від 22 жовтня 2002 року йому було встановлено 25% стійкої втрати працездатності по травмі лівого ока згідно акту форми Н-1 №54 від 04 серпня 2002 року; 28.07.2005 року при повторному огляді йому було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності по вказаній травмі безстроково ВВД ФССНВУ в м.Тернівці позивачу призначені страхові виплати, але моральна шкода йому не відшкодована. Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаною травмою, встановленням стійкої втрати 25% профпрацездатності в 41-но річному віці, необхідність лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання [PERSON] травми, та її наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної на виробництві травми, тривалості лікування, встановлення безстроково 25% втрати профпрацездатності в працездатному віці, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди [PERSON] потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 15 000 грн. за встановлені 25% втрати професійної працездатності від травми та профзахворювання. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, становить 103 000 грн. /515 грн. - мінімальна заробітна плата Х 200/. Поскільки [PERSON] втрачено 25% профпрацездатності по травмі, згідно акту розслідування №54 від 04.08.2002 року на підприємстві та первинного висновку МСЕК від 22.10.2002 року з цього приводу, тобто висновок МСЕК з приводу травми, дата якої є датою страхового випадку, настал уже після 01 квітня 2001 року, тобто уже після введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 15 000 грн. Суд враховує, що страховий випадок з позивачем настал з 22.10.2002 року, коли йому вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з травмою і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 22.10.2002 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік; Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», яким були виключені статті Закону стосовно обов`язку відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2006 року, Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким були внесені зміни до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, щодо виключення статті Закону стосовно обов`язку відшкодування Фондом моральної шкоди на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необгрунтованими. Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також у відповідності з положенням ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність. З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як одну із передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Outcome: approved