Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

Позивачі [PERSON]., [PERSON].,[PERSON] 29.08.2005 р. звернулися в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на частину будинковолодіння на праві спільної сумісної власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Після доповнення та уточнення своїх позовних вимог позивачі просили визнати їх членами колгоспного двору, визнавши за кожним з них право власності на 20/100 частин спірного будинковолодіння [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності як членів колишнього колгоспного двору, визнати за позивачкою [PERSON]. право власності на 25/100 частин будинковолодіння у порядку спадкування після смерті батьків (з них 10/100 - у порядку спадкування за законом після смерті батька, 15/100 - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері) та визнати недійсною заяву позивачки [PERSON]. від 13.01.2001 р. про відмову від оформлення спадщини, визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.01.2001 р., видане матері позивачки і відповідачки - [PERSON] після смерті чоловіка, в частині 70/100 та свідоцтво право власності на житловий будинок, видане виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району 25.10.2000 р. на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]., в частині 60/100, поновивши строк позовної давності по останніх двох позовних вимогах; просили також визнати за відповідачкою [PERSON] право власності на 15/100 частин будинковолодіння у порядку спадкування за завітом після смерті матері. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що спірне будинковолодіння [ADDRESS], яке побудоване батьками позивачки [PERSON]. та відповідачки [PERSON] - [PERSON] і [PERSON]., мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON]., а членами: його дружина [PERSON], дочка [PERSON]., зять [PERSON]., внука[PERSON] Після одруження [PERSON]. з [PERSON]. у 1983 р. останній прийшов проживати у господарство, 13.02.1984 р. у них народилась дочка [PERSON]. Всі вони мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі п'ятеро стали співвласниками будинковолодіння по 1/5 частині (або по 20/100 частин). Рідна сестра позивачки - відповідачка [PERSON] ще у 1979 р. після одруження вибула з господарства. Після смерті [INFO] голови двору [PERSON]. спадщину прийняли шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном його дружина [PERSON] та дочка [PERSON]., частка кожної збільшилась до 30\100 частин. 25.10.2000 р. виконкомом Угринівської сільської ради незаконно видано свідоцтво про право власності на жилий будинок на ім'я голови колгоспного двору [PERSON].; на підставі вказаного свідоцтва 13.01.2001 р. Тисменицькою ДНК на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спірне будинковолодіння після смерті чоловіка. Цими правовстановлюючими документами порушені їх, позивачів, права як співвласників - членів колишнього колгоспного двору. При оформленні спадщини у 2001 р. нотаріус відібрала від позивачки [PERSON]. заяву про відмову від оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON]., яка є незаконною, оскільки така відмова не була передбачена чинними на той час цивільним законодавством та Інструкцією про вчинення нотаріальних дій. Після смерті [INFO][PERSON] фактично належні їй 30/100 частин будинковолодіння згідно складеного останньою заповіту спадкують у рівних частках дочки покійної - позивачка [PERSON]. та відповідачка [PERSON] Позивачка [PERSON]., яка одночасно представляла інтереси позивача [PERSON]., і позивачка[PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і пояснила, що вона вийшла заміж 08.09.1979 р. і вибула зі спірного будинковолодіння. Її сестра [PERSON]. залишилась там проживати, у 1983 р. остання вийшла заміж за [PERSON]., який більше проживав у своїх батьків в с. Павлівка Тисменицького району, де і був прописаний до 1993 р., оскільки бив своїх тестя і тещу, нічого не допомагав по господарству. Вважає, що у сестри з чоловіком не було нормальної сім'ї, вони разом не проживали і спільного господарства не вели, тому [PERSON]. не набув права на частку в колгоспному дворі. Оформленням спадщини на маму після смерті у 1995 р. батька займалась сестра [PERSON]., яка відмовилась від оформлення на себе частини спадщини, про що подала письмову заяву у нотконтору, тому видане на ім'я матері свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька вважає законним. Після смерті у 2004 р. матері згідно складеного останньою заповіту спірне будинковолодіння пополовині спадкують вона, відповідачка, та позивачка [PERSON]. Вона належно прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись із відповідною заявою до Тисменицької ДНК. Вважає, що позивачами пропущено строки позовної давності для звернення до суду. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Угринівської сільської ради Тисменицького району - в судовому засіданні не визнав позовну вимогу про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району 25.10.2000 р. на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]. Просив у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору по справі є право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору. Згідно даних погосподарських книг Угринівської сільської ради, ксерокопія долучена до матеріалів справи (а.с.65), у господарстві станом на кінець 1990 р. - початок 1991 р. зареєстровано четверо членів двору, а саме: голова двору [PERSON]., його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та внука[PERSON] Зять [PERSON]., незважаючи на те, що до січня 1993 р. був зареєстрований у господарстві своїх батьків в робітничому дворі в с. Павлівка Тисменицького району (а.с.100), фактично проживав у спірному будинковолодінні, куди поселився після одруження з [PERSON]. у 1983 р.; він брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, у створенні і якісному покращенні його майна. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які, зокрема, пояснили, що чоловік позивачки [PERSON]. з часу одруження з нею проживав у спірному будинковолодінні в с. Угринів, зробив там огорожу, побудував гараж, накрив криницю. Тому суд вважає доведеною позовну вимогу про визнання [PERSON]. нарівні з його дружиною та дочкою членами колишнього колгоспного двору, головою якого був [PERSON]. Всі п'ятеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/5 частині (або 20/100). Після смерті [INFO] голови двору [PERSON]. відкрилась спадщина на його частину, яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON]., частки яких відповідно збільшились до 30/100. Спадщина після смерті [PERSON]. офіційно оформлена 13.01.2001 р., коли дружина покійного [PERSON] звернулась до Тисменицької ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, і державний нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на ціле будинковолодіння (а.с.52). При цьому нотаріус прийняла від позивачки [PERSON]. письмову заяву, згідно якої остання прийняла спадщину після смерті батька, але на оформлення своїх спадкових прав не претендує (а.с.47). Суд, враховуючи суперечливий зміст заяви, піддає сумніву ту обставину, що позивачці було належно роз'яснено наслідки підписання такої заяви. Вказана заява суперечить вимогам чинного на той час ЦК УРСР, ст.553 якого передбачала відмову від спадщини, коли спадкоємець вправі був відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття, та вважалось, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчили про прийняття спадщини. Подібна форма заяви не була передбачена також чинною на той час Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Строк позовної давності по даній вимозі позивачкою не пропущено, оскільки про порушення свого права, а саме про незаконність відмови від прийнятої спадщини, позивачка дізналась вже під час розгляду справи в суді. Тому оспорювану заяву позивачки про відмову від спадщини від 13.01.2001 р. слід визнати недійсною. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 13.01.2001 р., видане матері позивачки і відповідачки - [PERSON] після смерті чоловіка, слід визнати недійсним у частині 70/100, оскільки встановлено, що після смерті чоловіка [PERSON], якій на праві спільної сумісної власності належало 20/100 частин будинковолодіння як частка у майні колишнього колгоспного двору, успадкувала лише 10/100 частин. Підлягає до задоволення і позовна вимога про визнання частково недійсним (у частині 60/100) свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району 25.10.2000 р. на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]., (а.с.51), на підставі якого було видано свідоцтво про право на спадщину і яке являється дублікатом свідоцтва про право власності на жилий будинок, що було видано виконкомом Угринівської сільської ради 22.11.1988 р. колгоспному двору, головою якого був [PERSON].(а.с.233), оскільки встановлено, що на момент видачі свідоцтва [PERSON]. не був власником цілого будинковолодіння, а лише одним із п'яти його співвласників. Суд вважає, що загальна позовна давність для оспорювання свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на будинковолодіння пропущена позивачами з поважних причин і цей строк слід поновити. При цьому суд враховує, що позивачі до цього часу продовжують проживати у спірному будинковолодінні і користуватися належними їм частками у майні колишнього колгоспного двору, вони, являючись фактичними співвласниками, не можуть бути позбавлені свого права власності. Після смерті [INFO][PERSON] відкрилась спадщина на фактично належні їй 30/100 частин будинковолодіння, яку прийняли позивачка [PERSON]., яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та відповідачка [PERSON], яка звернулась із відповідною заявою до Тисменицької ДНК. Згідно заповіту, складеного покійною матір'ю сторін та посвідченого секретарем виконкому Угринівської сільської ради 27.10.2003 р. (а.с.19), обидві дочки спадкують у рівних долях. Таким чином, за позивачкою [PERSON]. слід визнати право власності на 45/100 частин спірного будинковолодіння з підстав належності їй 20/100 частин на праві спільної сумісної власності та 25/100 частин - у порядку спадкування, а саме: 10/100 частин - у порядку спадкування за законом після смерті батька та 15/100 частин - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. За позивачами [PERSON]. та[PERSON] слід визнати право власності на 20/100 частин спірного будинковолодіння за кожним на праві спільної сумісної власності. За відповідачкою [PERSON] слід визнати право власності на 15/100 частин будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. З відповідачки слід стягнути 51 грн. судового збору в дохід держави за її частку в будинковолодінні та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 267, 321, 368, 392, 1223, 1268, 1269, 1301 ЦК України,

Outcome: approved