Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-26 00:00:00

У березні 2008 року представник позивача звернувся до суду зі вказаним вище позовом. Свій позов обгрунтував тим, що 04 січня 2007р. між позивачем та відповідачами було укладено договори купівлі-продажу прав на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатами на право на земельну частку (пай), виданими 25 квітня 1997 року на підставі рішення Ясинуватської райдержадміністрації від 15 квітня 1997 р. № 153. Підписанням договорів купівлі-продажу сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до погоджених Сторонами умов договорів усі Відповідачі передають у власність Позивача, а Позивач приймає права на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за сертифікатами на право на земельну частку (пай) та зобов'язується сплатити за них договірну ціну в розмірі 20000 грн. кожному з відповідачів. В той же день тексти договорів було підписано позивачем та відповідачами в присутності двох свідків, а також в присутності та за згодою дружин/чоловіків відповідачів. Сторонами договору купівлі-продажу було вчинено дії, спрямовані на виконання його умов та приписів. В момент підписання договорів купівлі-продажу за актами приймання-передачі від 04 січня 2007 р. відповідачі передали позивачу свої сертифікати на право на земельні частки (паї). Позивач сплатив відповідачам, а кожен з відповідачів одержав готівкою грошові кошти в сумі 20000 грн. Даний договір підлягає нотаріальному посвідченню, однак відповідачі від нотаріального посвідчення ухилились по різним причинам. Тим самим відповідачі, порушують право Позивача на належне оформлення його прав на земельні частки (паї) за Сертифікатами. Відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу є перешкодою для подальшого внесення відповідних змін про передачу права на земельну частку (пай) від Продавців - Покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІОР» (далі - ТОВ „ЛІОР”). У зв'язку з зазначеним, позивач не має змоги в установленому законодавством порядку реалізувати право вимоги на відведення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), що перейшло до нього за сертифікатами, а також отримати на підставі Сертифікатів державні акти на право власності на землю. Представник позивача просив суд визнати дійсними договори купівлі-продажу, укладені між позивачем та відповідачами 04 січня 2007 року, та визнати за позивачем право на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатами на право на земельну частку (пай), виданими 25 квітня 1997 року на підставі рішення Ясинуватської райдержадміністрації від 15 квітня 1997 року № 153. В судовому засіданні представник позивача Шугалєєва І.Г. заявлені позовні вимоги підтримав та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. позов визнали, пояснивши, що договори купівлі-продажу прав на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатами на право на земельну частку (пай) були укладені позивачем з кожним з Відповідачів «04» січня 2007 р. Договори купівлі-продажу з їх боку були підписані ними особисто в присутності двох свідків та чоловіків/дружин Відповідачів, які надали згоду на продаж земельної ділянки, про що вони власноручно під текстом договору вчинили підпис. За їх ствердженням, кожен з них зі своєї сторони виконав всі дії щодо переходу права на земельну частку (пай) за Сертифікатом до Позивача, а саме: підписали з Позивачем договори купівлі-продажу; на виконання цих договорів та в день їх підписання вони передали Позивачу свої оригінали Сертифікатів на право на земельну частку (пай); отримали оплату від позивача за договорами купівлі-продажу в повному обсязі у сумі 20000 грн. Також Відповідачі зазначили, що дійсно отримали «05» січня 2007 року від Позивача листа із запрошенням з'явитися «09» січня 2007 року о 11 год. 00 хв. до нотаріальної контори приватного нотаріуса за адресою: [ADDRESS], для нотаріального посвідчення договорів, однак з різних підстав не змогли з'явитися до нотаріальної контори. Відповідачі вважали свою явку не обов'язковою, оскільки отримали грошові кошти за сертифікати на право на земельну частку (пай). Проте, кожен з Відповідачів наполягав, що зі свого боку не бачить в своїх діях будь-яких перешкод для переходу права на земельну частку (пай) до Позивача та подальшого оформлення ним за Сертифікатом права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання Позивачем на підставі Сертифікату державного акту на право власності на землю. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], позов визнала та дала аналогічні пояснення відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом. Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Матеріалами справи встановлено, що Позивач - ТОВ «ЛІОР» зареєстроване Виконавчим комітетом Донецької міської ради як юридична особа 24.05.2000 р. за № 1 266 120 0000003486, про що було видане свідоцтво про реєстрацію серії А00 № 303551. Позивач включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за №30962790. Місцезнаходження та юридична адреса позивача: 83003, м. Донецьк, вул. Антипова, 7-А. Відповідно до протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ЛІОР»№ 4 від «26» вересня 2007 р. на посаду директора позивача була призначена Іконнікова О.С. Відповідачам кожному [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]належить право на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим 25 квітня 1997 року на підставі рішення Ясинуватської райдержадміністрації від 15 квітня 1997 року №153. 04 січня 2007 р. між Позивачем та Відповідачами було підписано договори купівлі-продажу, відповідно до яких Відповідачі передали у власність Позивача, а Позивач прийняв право на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) кожна, за Сертифікатами на право на земельну частку, а також Позивач сплачує за них договірну ціну в розмірі 20000 гривень кожному з відповідачів. Текст договору підписано Позивачем та Відповідачами в присутності свідків, що підтверджується їх підписами під текстом договору. В день підписання договорів купівлі-продажу, тобто 04 січня 2007 року, відповідачі передали, а позивач прийняв Сертифікати на право на земельну частку (пай), про що Сторони оформили та підписали акти прийому-передачі земельних ділянок. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач є належним покупцем земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з п.«б» ст. 130 ЗК України, відповідно до якого покупцями земельних ділянок можуть бути юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З договорів купівлі-продажу, підписаних 04 січня 2007 року між позивачем і відповідачами, вбачається, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів купівлі-продажу. Встановлено, що за договорами купівлі-продажу відбулося їх часткове виконання: Кожен з Відповідачів передав Позивачеві свій Сертифікат на право на земельну частку (пай) . Позивач сплатив кожному з Відповідачів договірну ціну у розмірі 20000 грн., що підтверджується розписками, яки надані 04 січня 2007 року Відповідачами Позивачеві за фактом отримання грошових коштів та в підтвердження повного розрахунку між Сторонами. Відповідно до ст. 209 ЦК України, пунктом 3.6. договору купівлі-продажу Сторони встановили, що договір підлягає нотаріальному посвідченню та протягом 5-ти (п'яти) робочих днів з моменту його підписання Сторони здійснюють дії щодо його нотаріального посвідчення. Право вибору конкретної дати, часу та місця нотаріального посвідчення договору надане Позивачу. Відповідачі не мали права ухилятися від нотаріального посвідчення договорів в день, час та в місці, які йому повідомлені. Мотиви щодо ухилення Відповідачів від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, наведені кожним з відповідачів та представником відповідачів у судовому засіданні, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Листами від 05 січня 2007 року Позивач запросив Відповідачів з'явитися 09 січня 2007 року о 11 год. 00 хв. до нотаріальної контори приватного нотаріуса за адресою: [ADDRESS], для нотаріального посвідчення договорів. Листи одержано Відповідачами особисто, про що кожним з них 05 січня 2007 року зроблено відмітку про отримання на листі. Натомість Відповідачі не виконали зобов'язань, покладених на них згідно з п. 3.6. договору купівлі-продажу земельної ділянки, - у визначений день та час до нотаріальної контори за вказаною адресою не з'явилися і таким чином ухилилися від нотаріального посвідчення договорів. При цьому згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 17 Розділу Х ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) вважаються правовстановлюючими документами при реалізації власником сертифіката права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України державний акт є документом, яким посвідчується право власності на земельну ділянку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. При цьому, у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) відповідні зміни, як-то дані про особу, якій передано право на земельну частку (прізвище, ім'я, по батькові громадянина або назва юридичної особи, місце проживання або місцезнаходження), підстава передачі права на земельну частку (договір купівлі-продажу, дарування, заповіт тощо) мають бути внесені до сертифіката відповідною районною державною адміністрацією, якою видано сертифікат. Отже, ухиляючись від нотаріального посвідчення договорів, яке сторони визнали обов'язковим відповідно до ст. 209 ЦК України, відповідачі порушують право Позивача на внесення повноважним органом змін до Сертифікатів на право на земельну частку (пай) у зв'язку з передачею прав на земельні частки (паї) Відповідачами Позивачу за договорами купівлі-продажу. Як наслідок, невнесення змін до сертифікатів на право на земельну частку (пай) через дії Відповідачів порушує право Позивача на реалізацію ним права вимоги на відведення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) на підставі сертифікатів та отримання державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За ст.177 ЦК України до видів об'єктів цивільних прав належать речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. При цьому об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати дійсними укладені «04» січня 2007 року між Позивачем та Відповідачами договори купівлі-продажу майнового права на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатами на право на земельну частку (пай); визнати право Позивача ТОВ „ЛІОР” на земельні частки (паї) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах кожна без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за Сертифікатами на право на земельну частку (пай), виданими 25 квітня 1997 року на підставі рішення Ясинуватської райдержадміністрації від 15 квітня 1997 року № 153. Для реалізації права Позивача за Сертифікатами на право на земельну частку (пай), суд визнає договори купівлі-продажу права на земельну частку (пай) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах від 04 січня 2007 року, укладені між ТОВ „ЛІОР” (ЄДРПОУ 30962790) та Відповідачами, підставою для внесення змін до Сертифікатів на право на земельну частку (пай), та для відведення ТОВ „ЛІОР” (ЄДРПОУ 30962790) земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) на підставі Сертифікатів та видачі ТовариствУ з обмеженою відповідальністю «ЛІОР» (ЄДРПОУ 30962790) державних актів на право власності на землю. Таким чином, визнання відповідачами та представником відповідачів пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved