Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-27 00:00:00

29 січня 2008 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 10 червня 1995 року, який був зареєстрований відділом РАГС, м. Лозова, Харківської області, актовий запис № 223. Шлюб у позивача перший, дошлюбне прізвище - [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]народження. Підставою для розірвання шлюбу, позивач вказала, що життя з відповідачем не склалося, в них різні погляди на життя, втрачена повага та взаємного порозуміння, стали один одному чужими людьми. Між подружжям склалися неприязні відносини, при яких подальше сумісне проживання позивач вважає неможливим і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Разом не мешкають близько 9 років. Суперечок про розподіл майна не мають. На підставі викладеного позивач прохає суд розірвати шлюб з [PERSON], витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на неї. В судовому засіданні 28 лютого 2008 року, позивач підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб з відповідачем по справі, пояснила, що шлюб зберегти неможливо тому, що життя з відповідачем не склалося, в них різні погляди на життя, втрачена повага та взаємного порозуміння, стали один одному чужими людьми. Між подружжям склалися неприязні відносини, при яких подальше сумісне проживання позивач вважає неможливим і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Разом не мешкають близько 9 років, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між нею та відповідачем не має. Також позивач вказала, що шлюб у неї перший, дошлюбне прізвище - [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні позивач надала суду свою письмову заяву про те щоб не стягувати з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп., понесені нею при зверненні до суду. Відповідач проти позову не заперечував, і пояснив, що збереження сім'ї вже не можливо і буде суперечити інтересам кожного з них, а також їх дитини, строк для примирення їм не потрібен, спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, між ними не має. Також відповідач зазначив, що шлюб у нього з позивачем перший. При визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановленого, що сторони з 10 червня 1995 року, уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС, м. Лозова, Харківської області, актовий запис № 223 (а.с.№4). Від даного шлюбу вони мають дину: сина - [PERSON], [INFO]народження (а.с.№10). Відповідно до пояснень, які надано позивачем та відповідачем у судовому засіданні 28 лютого 2008 року, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились близько 9 років назад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на позивача, а відповідача від вказаних витрат - звільнити, згідно з позовними вимогами позивача (а.с.№3). Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. В судовому засіданні позивач письмовою заявою (а.с.№20) просила не стягувати з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. понесені нею при зверненні до суду. З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 07 грн. 50 коп. (а.с.№1) та судовий збір (державне мито) на суму в 08 грн. 50 коп. (а.с.№2). Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved