Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житла та стягнути з відповідачів 300,00 грн. заборгованості за фактичне користування вказаним приміщенням і судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ЗАТ „Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона” відповідно до статуту було створене за участю Фонду державного майна України та інших юридичних осіб. До статуту товариства ФДМ України вніс цілісний майновий комплекс, що підтверджується Актом прийому-передачі № 165 від 12.06.2002 р. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, а також право власності вважається набутим якщо незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач набув право власності на Адміністративно-побутовий корпус, що обліковується на балансі товариства [ADDRESS] на підставі Акту прийому-передачі № 165 від 12.06.2002 р. 18.05.2006 року відповідач [PERSON] звернувся до керівництва з заявою надати дозвіл на тимчасове користування приміщенням в АПК. Того ж дня між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди № 22, відповідно до п. 1.1 якого позивач надає відповідачу у тимчасове користування терміном на 3 місяці кімнату [ADDRESS]. Оскільки відповідач не скористався правом не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії договору звернутися до позивача з пропозицією продовжити дію договору або укласти новий, позивач вважає, що термін дії договору закінчився 18.08.2006 р., а тому відповідачі підлягають виселенню з займаної кімнати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з викладених в ньому підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що відповідач [PERSON], заяву на поселення до АПК не писав, підпис, який міститься під заявою, відповідачу [PERSON] не належить. Також зазначив, що договір оренди продовжує свою дію, а отже підстав для виселення немає. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що, згідно акту прийому передачі № 165 від 12 червня 2002 року Фондом Державного майна України було передано у власність ЗАТ „Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Пагона" нерухоме майно, в тому числі будівлю Адміністративно-побутового корпусу, [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до заяви від 18.05.2006 року, відповідач [PERSON] звернувся до керівництва ЗАТ “Дослідний завод зварювального устаткування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона” з проханням про надання дозволу на тимчасове проживання у приміщенні АПК. Згідно договору оренди № 22 від 18.05.2006 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], позивач надає відповідачу [PERSON] у тимчасове користування терміном на 3 місяці кімнату [ADDRESS]. Разом з відповідачем [PERSON] в кімнаті проживає відповідач [PERSON], що не заперечували сторони в судовому засіданні. Згідно п. 3.1 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря додержання правил користування приміщеннями будинків і при будинкових територій в Україні, а також правил внутрішнього розпорядку, своєчасного внесення плати за оренду та звільнення житлового приміщення після закінчення терміну договору оренди, а також при розірванні договору. Згідно ст. ст. 810, 811 ЦК України, за договором найму, оренди житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає, або зобов'язується передати другій стороні житло для проживання в ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається в письмовій формі. Згідно з наданим суду повідомленням, відповідач [PERSON] 28.09.2007 року був попереджений адміністрацією заводу про необхідність виселення з Адміністративно-побутового корпусу позивача, однак в добровільному порядку звільнити кімнату відмовляється. Згідно ч. 3 ст. 825 ЦК України, встановлено, що Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірвано на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за 2 місяці. Згідно вимог ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. За викладених підстав, суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення відповідачів з займаного житлового приміщення без надання іншого житла є законною і обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Разом з цим, в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за проживання в АПК, слід відмовити, оскільки, як заявив сам представник позивача в судовому засіданні, та підтвердив представник відповідачів, на день розгляду справи заборгованість за проживання відсутня. Оскільки суд задовольняє позов, то згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню 08,50 грн. судового збору та 07,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а усього 16,00 грн. у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial