Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-25 00:00:00

Представник відповідача виконавчого комітету Підгородненської міської Ради Дніпропетровського району та області в судове засідання не з»явилися, надали листа про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що просить в задоволенні позову відмовити, оскільки він багато років з дитинства мешкає в спірному будинку, побудував там Після смерті мого батька і до смерті моєї матері, померла в 2001 році, я особисто сам зі своєю дружиною і свої кошти з усної згоди матері зробив наступні будівельні роботи у будинку і побудував надвірні будівлі, у 1983 році він перекрив весь дах у будинку, зробив горіще, у 1984 році перестелив усі підлоги в будинку, зробив усі нові вікна у 1984 році. У 1995 році провів газ у будинок, ним побудований гараж Д, сарай Е, літня кухня Л, літній душ льох 3. У будинку А-1 з кухні площею 14,3 кв.м. переобладнав житлову кімнату площею 14,8 кв.м., при житті батька житлова площа в будинку склад 34,7 кв.м., а після переобладнання 49,5 кв.м., при житті батька був побудований льох Г, колодязь, в зв”язку з чим вартість домоволодіння набагато підвищилася, тому просив за позивачкою визнати право на 1/6 частину будинку до проведених переобладнань, його позов задовольнити в повному обсязі. Адвокат відповідача судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] вважала такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки позивачкі повинна належати 1/6 частина домоволодіння, але без зведених самовільних будов, які повинні бути узаконені за відповідачем [PERSON], позов [PERSON] про узаконення самовільно зведених будов та споруд підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дошлюбне прізвище якої [PERSON], народилася [INFO], свідоцтво про народження видано Підгородненською міськрадою Дніпропетровського району й області 13 травня 1961 року [NUMBER], актовий запис за № 92. 26 квітня 1980 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище "[PERSON]". Шлюб був зареєстрований у Підгородненській міській Раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області, свідоцтво про шлюб видане [NUMBER], актовий запис за № 92. Відповідач по даній справі [PERSON] рідний брат позивачки. Їх батьки: батько [PERSON], мати [PERSON]. Батьки сторін були одружені, від цього шлюбу народилися діти, тобто сторони по даній справі, інших дітей не має. Рішенням Дніпропетровської міськради Дніпропетровської області за № 46 від 3 березня 1953 року на ім'я [PERSON] був даний дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку [ADDRESS]. На зазначеній земельній ділянці батьками сторін при їхньому спільному житті й на їхні загальні засоби було зведено будинок А-1, що складається з коридору розмірами 7,4кв.м., кімнати жилою розмірами 10,5 кв.м., кімнати жилою розмірами 17,5 кв.м., кімнати жилою розмірами 6,7 кв.м., 5 кімнати жилою розмірами 14,8 кв.м., усього по будинку 56,9 кв.м., з них житлова площа 49,5 кв.м. і допоміжна, 7,4кв.м. Крім будинку були зведені наступні надвірні будови - літня кухня "Б", убиральня "В", льох "Г", сарай "Е",, колодязь "до" замощення 1. [PERSON] умер [INFO], свідоцтво про смерть повторне видано 21 березня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області [NUMBER] актовий запис за № 155. Після смерті батька сторін відкрилася спадщина на 1\2 частину вищевказаного будинку й надвірних будов, які повинні належати батькові, як чоловіку [PERSON], тому що вони були зведені при спільному житті й на загальні засоби. Після смерті батька сторін спадщину прийняли всі, а саме позивачка, відповідач та їх мати, оскільки на день відкриття спадщини й після смерті батька продовжували проживати в даному будинку, позивачкі на момент смерті батька було всього 10 років. Заповіт батько нікому не залишав. Таким чином, після смерті батька сторін відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку й вищевказаних надвірних будов, а тому кожному зі спадкоємців повинно перейти по 1/6 частині спадкового майна як спадкоємцям першої черги за законом відповідно до ст.. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час відкриття та прийняття сторонами спадщини. Після смерті батька матір'ю [PERSON] були зведені самовільно: гараж "Д", літня кухня "Ж", льох "3", літня кухня "Л", літній душ "Н", колодязь к-1, огородження 1-4. Самовільно зведені будова не узаконені. Будинок в експлуатацію не здавався й на нього не оформлялися правовстановлюючі документи й вони, не були зареєстровані в БТІ. При житті матері відповідачеві була надана Підгородненським міськвиконкомом Дніпропетровського району земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку. [PERSON] вмерла [INFO], свідоцтво про смерть видано [INFO] [NUMBER], актовий запис за № 23 виконкомом Підгородненської міської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач подала в Дніпропетровську райдержнотконтору як спадкоємець за законом. 15 березня 2007 року позивач одержала із Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори лист із проханням з'явитися в держнотконтору. Від нотаріуса позивачу стало відомо, те, що 7 вересня 1985 року [PERSON] зробила заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не було й із чого б воно не складалося, заповіла синові [PERSON] Заповіт був засвідчений державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Дьяконовою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 1988. Суд вважає, що даний заповіт повинен бути визнаний частково недійсним, тому що будинок і частина надвірних будов були зведені батьком і матір'ю спільно, а тому матері повинна була належати тільки його 1/2 частина. Оскільки після смерті батька всі спадкоємці за законом прийняли спадщину, так як проживали в данному будинку, позивач на той час була неповнолітньою, тому всим спадкоємцям повинно належати по 1/6 частині будинку, в зв”язку з чим заповіт повинен бути визнаний недійсним в 1/6 частині відповідно до ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року), як такий що не відповідає вимогам закону, оскільки позивачкі як спадкоємцю за законом першої черги [PERSON] повинна належати 1/6 частина спірного домоволодіння. Позов [PERSON] щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на весь будинок та узаконення самовільно зведених споруд будинку літ. А-1, та надвірних будівель літня кухня „Б”, вбиральня „В”, погріб „Г”, сарай „Е”, колодязь „К”, колодязь К”, огородження 1-4, літній душ Н, замощення № 1, суд вважає підлягаючим задоволенню частково, а саме в частині визнання права власності на 5/6 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 20.01.2001 року, окрім самовільно збудованих споруд та будівель. В частині визнання права власності на не узаконені будівлі та споруди, суд вважає в задоволенні позову відмовити, оскільки в цій частині позивач [PERSON] не позбавлений права звернутись до Підгородненської міської Ради Дніпропетровського району та узаконити вказані будівлі в установленому законом порядку, з наступних підстав. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі органи сільських, селищних, міських рад зобов'язані прийняти в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самовільне будівництво не придбає право власності на нього. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самовільно збудоване нерухоме майно може бути визнано за рішенням суду за особою, яка здійснила самовільне будівництво на земельній ділянці, не відведеній для цієї цілі, при умові виділення земельної ділянки у встановленому законом порядку під побудоване майно. Як вбачається з наданих суду доказів та пояснень сторін, самовільні будови були побудовані при житті [PERSON], на земельній ділянці, яка належала їй на праві приватної власності. На підставі наведеного, в також в частині позову [PERSON] про визнання права власності на надвірні будови літня кухня „Б”, вбиральня „В”, погріб „Г”, сарай „Е”, колодязь „К”, замощення № 1 [ADDRESS], суд вважає за необхідне відмовити з тих же причин, що й в задоволенні позову [PERSON], оскільки сторони не позбавлені можливості звернутись за узаконенням самовільно збудованих будівель та споруд до органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 Перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року), правила книги шостої ЦК України, застосовуються також до спадщини, що відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, заяви в нотаріальну контору після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] були подані позивачем [PERSON] як спадкоємцем за законом та відповідачем [PERSON] як спадкоємцем за заповітом, однак свідоцтво про право на спадщину ними не отримано. Відповідно до ст.. 1333, 1234 ЦК України, відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], тому має право на частину домоволодіння, яка належала йому як спадкоємцю після смерті батька та його матері, тобто 5/6 частин домоволодіння. Позивач [PERSON] не має права як спадкоємець за законом на будь-яку частину домоволодіння, оскільки нею подана заява як спадкоємцем за законом, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, тому позивач мала б право відповідно до ст.. 1222 ЦК України на спадкування в передбачених даною статтею випадках.

Outcome: partial