Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у відмові передати йому у власність земельну ділянку площею 800 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, обґрунтовуючи свої вимоги таким. В травні 2007 року позивач звернувся до Одеської міської ради з клопотанням про приватизацію вказаної земельної ділянки, але отримав відмову. Крім того, позивач отримав відмову у оформленні землевпорядної документації на вказану ділянку від Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах. На думку позивача, такі дії відповідачів порушують його права, закріплені у ст. 55 Конституції України, ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України в частині права на отримання земельної ділянки площею 800 кв.м. у власність. Посилаючись на підтвердження своїх вимог на ст.ст. 39, 116, 118, 121, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 16 ЦК України позивач просить захистити порушене, на його думку, право та інтерес. Представник відповідача - Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії - проти позову не заперечував, залишивши вирішення питання на розсуд суду. Представник відповідача - Одеської міської ради - у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача - Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Користуючись своїм правом на отримання у власність земельної ділянки згідно ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, позивач звернувся до Одеської міської ради з клопотанням про передачу йому у власність земельної ділянки, яка знаходяться в [ADDRESS], але отримав відмову. Одеська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах на заяву позивача про можливість оформлення проекту відведення вказаної земельної ділянки - відмовила. Свою відмову Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради мотивувало дефіцитом міських земель, відсутністю Державної земельно-кадастрової бази даних та тим, що на території м. Одеси не закінчено процес інвентаризації земель міста. Позивачка вважає відмову Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради безпідставною та незаконною. Позивачка наполягає, що дефіцит земель не може слугувати підставою для відмови в передачі у власність земельної ділянки, так як дефіцит не означає відсутності вільних земельних ділянок на території м. Одеси, а означає тільки їх обмежену кількість. Щодо відсутності необхідної бази даних, то згідно норм чинного законодавства на органи місцевого самоврядування не покладався обов`язок ведення Державної земельно-кадастрової бази, в зв`язку з чим відсутність такої бази не може впливати на виконання повноважень органом місцевого самоврядування. Згідно Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України № 174 від 02.07.2003 року, ведення державного реєстру земель, в тому числі автоматизованої системи державного земельного кадастру покладено на державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”, а не на органи місцевого самоврядування. Одеська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах на заяву позивача про можливість оформлення проекту відведення вказаної земельної ділянки - відмовила, але з наданої ОРФ ДП ЦДЗК довідки перешкод у виділенні спірної земельної ділянки позивачу не вбачається, оскільки ця ділянка є вільною від прав третіх осіб, зареєстрованих власників спірної ділянки не має. Судом враховано, що, як вбачається з наданих суду письмових доказів, спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови. Встановивши наявність такого порушення зі сторони Одеської міської ради та Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії та не виявивши перешкод для передачі спірної ділянки позивачу, суд має визнати право власності на вказану земельну ділянку за позивачем. Відповідно до Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23.05.2003 р. № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”, Центр ДЗК створює та веде автоматизовану систему державного земельного кадастру та Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. Таким чином, внесення необхідної інформації щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], до автоматизованої системи ведення Державного реєстру земель (АС ДЗК) відноситься до обов'язків відповідача. Згідно Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року за № 174 “Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель” видача та реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки покладена на структурні підрозділи Центру державного земельного кадастру, що в межах міста Одеса здійснює Одеська регіональна філія державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах”. В ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка визначається, як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України громадянин України має право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок у межах норм, встановлених Земельним кодексом України один раз по кожному виду цільового використання. Відповідно до статті 121 ЗК України в межах міст кожний громадянин України має право на отримання у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд земельної ділянки площею до 800 кв. м., причому немає обмежень на кількість частин, з котрих може складатися ця ділянка. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року за № 7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом, в тому числі: визнання прав; запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Зокрема, при оскарженні рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування по питанням, віднесеним до їх компетенції (при відмові в передачі у власність чи в продажу земельної ділянки чи розміщенні об'єкту), суд у випадку задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними та зобов'язує їх, в залежності від характеру спору, здійснити певні дії на захист порушеного права, чи сам визнає це право за позивачем. На підставі викладеного суд вважає, що позивач має право на визнання за ним права на вказану земельну ділянку. Встановивши наявність у позивача права на відповідну земельну ділянку, суд має визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права, задовольнивши позов про визнання за позивачем права власності на відповідну земельну ділянку та зобов'язавши відповідний державний орган видати їм правовстановлюючі документи. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved