Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON], в якій зазначає, що 12 вересня 1986 року в Великобурлуцькому відділу ЗАГС Великобурлуцького району Харківської області дані особи між собою зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу на даний час сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідачка відмовилась розривати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану за взаємною згодою, як це передбачено ст. 106 СК України. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що одруження з відповідачкою вдалось невдалим, у сторін різні характери, погляди на життя, подружніх стосунків вони не підтримують з грудня 2006 року. В зв'язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить їхній із відповідачкою шлюб розірвати. В судове засідання [PERSON] не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутністю (а.с.14). Суд вважає можливим розглянути даний позов без присутності позивача. Відповідачка [PERSON] позов визнала в повному обсязі, вважала, що їх шлюб розпався, не заперечувала проти задоволення заявлених позивачем вимог в попередньому судовому засіданні, про що надала письмову заяву (а.с.15). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 12 вересня 1986 року в Великобурлуцькому відділі ЗАГС Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 68 (а.с.04). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але відповідачка відмовилась розривати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану за взаємною згодою, як це передбачено ст. 106 СК України (а.с.05). Судом встановлено, що між подружжям Ковтун шлюбні стосунки припинені з грудня 2006 року. На даний час сторони проживають окремо, між собою шлюбні стосунки не підтримують, та не ведуть спільне господарство. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Дані обставини вказують на те, що сім'я сторін розпалась, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Таким чином, визнання відповідачкою пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя Ковтун та збереження їх сім'ї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох і згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до п.5.4 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р., згідно з п/п “б” п.5 ст. 3 Декрету Кабінета Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне мито”, виходячи з матеріального стану сторін, у сторін це перший шлюб, суд вважає необхідним при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС стягнути держмито з [PERSON] 17 грн. 00 коп. в прибуток держави, при цьому відповідачку від сплати державного мита звільнити.

Outcome: approved