Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 3724 від 24 травня 2000 року, укладеного Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” між виробничо-комерційною фірмою „Віадук” і [PERSON], та визнати за ним право приватної власності на вказане нерухоме майно. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору від 24.05.2000 року, який зареєстрований в журналі біржових угод за № 3724 Херсонською товарною біржею „Альтер-Его”, він купив, а відповідачка на підставі довіреності № 1 від 17.05.2000 року, наданої їй виробничо-комерційною фірмою „Віадук”, продала йому забудову центру комунальних послуг площею 560,2 кв.м., який знаходиться [ADDRESS] на земельній площі 0,15 га. Власником цього нерухомого майна була зазначена фірма на підставах, визначених у договорі. Вартість купленого майна становить 5860 грн. Після укладеного договору позивач отримав забудову, зареєстрував її у БТІ та виготовив технічну документацію. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, [PERSON] сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не в змозі розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Виправити помилку та оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку, визначеному цивільним законодавством, не має можливості, оскільки відповідачка діяла на підставі довіреності, термін якої сплинув, крім того власника майна як юридичну особу ліквідовано. Відповідачка позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачкою відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідачка на підставі довіреності передала позивачеві забудову центру комунальних послуг, а позивач сплатив останній обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю. Позивач як власник вказаного нерухомого майна має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 224 ЦК /в редакції 1963 року/ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст. 47 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, забудову центру комунальних послуг передано відповідачкою позивачу, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідачки до позивача не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на забудову центру комунальних послуг. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved