Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” - про оплату часу простою, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди , мотивуючи тим, що він з 1997 року працював електромонтером з експлуатації розподільних мереж Міжгірської районної електромережі. Наказом №179 від 30.06.2006 року його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати за те, що він не з”явився на повторну позачергову перевірку знань та позачерговий медичний огляд в Закарпатський обласний кардіологічний диспансер м. Ужгород. За час вимушеного прогулу з 01.07.2006 року по 31.07.2006 р. заробітна плата йому не нараховувалася. Наказом відповідача №209-К від 28 липня 2006 року його було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов”язків без поважних причин. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2006 року його було поновлено на посаді електромонтера з експлуатації розпорядчих мереж Міжгірського РЕМ та стягнуто 1.601 грн. 60 коп. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2007 року рішення Міжгірського районного суду залишено без змін. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги щодо стягнення 961 грн на час простою з 01 по 31 липня 2006 року, а також збільшив розмір позовних вимог по відшкодуванню заподіяної відповідачем моральної шкоди до 77 тис. гривень, посилаючись на те, що простій стався не з його вини і даний факт повністю був доведений рішенням Міжгірського районного суду від 20 вересня 2006 року, яке залишено в силі ухвалою Верховного Суду України. Позивач також пояснив, що він не відмовлявся і не ухилявся від проходження перевірки професійних знань та медичного огляду, простій стався по причині незабезпечення відповідачем передбачених законом організаційних умов - не було оформлене відрядження, кошти для цього також не надавались. Моральна шкода полягає в тому, що відповідач своїм безвідповідальним та упередженим ставленням принизив його особистість, завдав душевних переживань та моральних страждань, порушив сімейний спокій. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивача наказом генерального директора ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго” №179 від 30.06.2006 року було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до проходження медичного обстеження в Закарпатському обласному кардіологічному диспансері та повторної перевірки професійних знань. Від проходження яких [PERSON] відмовився, про що свідчить копія його заяви на ім”я голови правління. Суд заслухавши сторони, детально та всебічно дослідивши надані сторонами письмові докази та матеріали справи дійшов обгрунтованого висновку що позовні вимоги щодо стягнення 961 грн - не отриманої заробітної плати підлягають повному задоволенню, по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди частково. В судовому засіданні позивач повністю довів незаконність свого звільнення по ініціативі голови правління ВАТ ЕК “Закарпаттяобленерго”. Посилаючись на рішенням Міжгірського районного суду від 20.09.2006 року на підставі якого його було поновлено на роботі. Позивач в судовому засіданні навів факти переслідування відповідачем за постійну критику по вирішенню колективних спорів профспілковим комітетом , членом якого він являвся до звільнення. Дані факти , також наведені і в згаданому рішенні суду. Крім цього позивач заявив , що буквально в квітні - травні 2006 року, тобто за три місяці до відсторонення від роботи він проходив і медичний огляд і перевірку професійних знань , що також підтвердив і представник відповідача. Всі ці обставини вказують на упереджене ставлення відповідача до позицій, позивача під час виконання ним громадських доручень по профспілковій роботі. З наведених вище підстав суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що роботодавець без законних на те підстав відсторонив позивача від роботи із зупиненням виплати заробітної плати за період з 01.07.по 31.07 2006 року. Тарифна ставка позивача згідно наданої довідки /а.с.4/ становила 961 грн. У п.10 Постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року зазначено, якщо буде встановлено порушення ст.46 КЗпП і роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов про стягнення у зв”язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та задовільнити вимогу про негайне виконання (п.26 зазначеної постанови). В судовому засіданні позивач також навів достатні обгрунтування по заподіянню моральної шкоди, яка полягає в упередженому по відношенню до нього ставленні відповідача , що принизило його перед іншими працівниками, завдало моральних страждань та порушило сімейних спокій. Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд,

Outcome: approved