Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-27 00:00:00

24 січня 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в особі Маріупольської міської ради, про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог посилається на те, що на праві приватної власності належить &frac12; частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1993 року, виданого Маріупольській управлінням міськмайна, &frac12; частина квартири належала [PERSON]. Відповідно до договору дарування від 06.08.1996 року, [PERSON] подарував &frac12; частину вказаної квартири позивачці. В даний час позивачкою втрачено оригінал реєстраційного свідоцтва на &frac12; частину квартири, яка належить їй на підставі вищевказаного договору дарування. Але, при спробі поновити правовстановлюючий документ, виявилось, що маються розбіжності у написанні по-батькові позивачки у договорі дарування та реєстраційного свідоцтва № 38652 від 10.09.1996р., на відміну від даних паспорту: в копії реєстраційного посвідчення вказано - з рос. "[PERSON]", в той час, як в паспорті з рос. "[PERSON]", а з укр. "[PERSON]". Просить визнати за нею право власності на зазначену квартиру та зобов'язати компетентні органи вчинити реєстрацію нерухомості на її ім'я згідно із паспортними даними. Позивачка в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - Маріупольської міської ради - Жоголева В.В., що діє за довіреністю, в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, пояснила що немає заперечень проти задоволення вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 12746, виданого ДП „Житловик” від 10 грудня 1993 року, зареєстрованого Маріупольським міським БТІ від 06 січня 1994 року за реєстровим № 38652, квартира [ADDRESS], належить [PERSON](з рос. - [PERSON]) та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до договору дарування, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 06 серпня 1996 року за реєстровим № 2-33/8, дарувальник [PERSON] подарував &frac12; частину квартири [ADDRESS], а [PERSON] (з рос. - [PERSON]) прийняла зазначений дар у власність (а.с. 8). Згідно з копією реєстраційного свідоцтва, виданого БТІ м. Маріуполя від 10 вересня 1996 року, &frac12; частину квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування № 2-33/8 від 06 серпня 1996 року, зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON]( з рос. - [PERSON]), реєстраційний № 38652 (а.с. 9). Таким чином, позивачка [PERSON] з вересня 1996 року є власником вищезгаданої квартири [ADDRESS]- в цілому. Зі свідоцтва про народження та паспортних даних позивачки, вбачається, що остання записана, як [PERSON] (з рос. - [PERSON]) (а.с. 10, 13), на відміну від досліджених в ході судового розгляду правовстановлюючих документів, в яких по-батькові позивачки вказано з опискою як „[PERSON]” та „[PERSON]”. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положення ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, понад 11 років право позивачки, зареєстроване в органі технічної інвентаризації, на зазначену квартиру [ADDRESS], ніким не оспорено, інших власників (співвласників) даного помешкання не встановлено, у зв"язку з чим у суду не має сумнівів у правомірності чи законності набуття [PERSON] права власності на вказаний об"єкт нерухомості. Підстав для відмови в задоволенні позову судовим розглядом не встановлено. Відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved