Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення виплаченої допомоги в розмірі 2753грн.23коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач 09.10.07 була зареєстрована в Печерському районному центрі зайнятості м. Києва, як шукаюча роботу, при цьому маючи статус суб”єкта підприємницької діяльності. Отримуючи виплату допомоги по безробіттю протягом періоду перебування на обліку, відповідач відповідно до чинного законодавства не мала права на надання статусу безробітної та права на виплату матеріального забезпечення. В добровільному порядку відповідачем не були повернуті кошти в розмірі 2753грн.23коп. отримані нею на випадок безробіття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача за період з 16.10.2007р. по 19.11.2007 виплачену допомогу в розмірі 2753грн.23коп. Відповідач в судове засідання не з”явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем проживання, причину неявки суду не повідомила. Таким чином, суд визнає причину її неявки неповажною. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 3041/195 від 16.10.2007року відповідачеві було надано статус безробітної та призначено виплату по безробіттю (а.с.8). 19.11.2007року позивачем було отримано лист №6196/11/61 та довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про те, що відповідач станом на 15.11.2007р. значиться суб”єктом підприємницької діяльності по Печерському району м. Києва (а.с.12-13). Відповідно до вимог ст.1 Закону України “Про зайнятість населення” громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, належать до зайнятого населення та не можуть бути визнані безробітними. Відповідно до вимог ст.4 Закону України “Про зайнятість населення”, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття мають особи, які зареєстровані в державній службі зайнятості та яким надано статус безробітного. В пояснювальній записці відповідачем було зазначено, що її підприємницька діяльність припинена з 2003року на підставі заяви про припинення підприємницької діяльності, тому вона і не вказала про наявність реєстрації підприємницької діяльності, оскільки була впевнена в її припиненні (а.с.16). Відповідно до листа № 6429/11/64 від 29.11.07 Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідач з 21.08.2002 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та включена до реєстру суб”єктів підприємницької діяльності. Ніяких дій по припиненню відповідач не проводила, тому станом на 28.11.2007року відповідач являється фізичною особою-підприємцем (а.с.15). За таких обставин, відповідач не втратила статус фізичної особи-підприємця, оскільки відповідно до чинного законодавства вона відноситься до зайнятого населення і не мала права надання статусу та права на виплату матеріального забезпечення. На підставі наказу Печерського районного центру зайнятості у м. Києві № 3415/219 від 20.11.2007року, відповідач була знята з обліку з дня виявлення факту подання недостовірних даних. Матеріальне забезпечення по безробіттю в розмірі 2753грн.23коп., відповідачем незаконно було отримано протягом періоду перебування на обліку з 16.10.07 по 19.11.07, що підтверджується довідкою № 291 від 29.01.08(а.с.27). В добровільному порядку відповідачем не були повернуті кошти в розмірі 2753грн.23коп. отримані нею на випадок безробіття. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем безпідставно було отримане матеріальне забезпечення в розмірі 2753грн.23 коп., тому суд вважає, що вимоги позивача повністю законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 51грн.00коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30грн.00коп. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved