Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON], [PERSON], 3-я особа [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору довічного утримання частково недійсним та визнання права власності на частку домоволодіння. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його мати - відповідач у справі [PERSON] в період, коли знаходилась у шлюбі з його покійним батьком [PERSON], шляхом прийняття участі у спільнім будівництві багатоквартирного житлового будинку набула право спільної сумісної власності на 1/4 будинку [ADDRESS]. [INFO] його батько [PERSON] помер. На час смерті батька та після його смерті позивач проживав у вказаному будинку, а тому вважає, що він, відповідно до вимог законодавства, разом з відповідачем [PERSON] та третьою особою - своєю сестрою [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору ніхто з них не подавав, тому що правовстановлюючі документи на будинок було загублено і ніхто із спадкоємців ніяких претензій з приводу спадщини один до одного не мали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] таємно від нього отримали дублікат документу на будинок і 24 листопада 2005 року уклали між собою договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] стала власником ј будинку. Таким чином порушено його право власності на 1/24 частку цього домоволодіння, яке він фактично отримав у порядку спадкування після смерті свого батька. Вважає, що його право порушено з часу укладення відповідачами між собою договору довічного утримання. Про вказаний договір довічного утримання йому стало відомо у 2007 році, після звернення [PERSON] до суду з позовом до нього про усунення перешкод у здійсненні права власності. Просить суд встановити факт прийняття ним спадщини - майна померлого [INFO] [PERSON]., визнати договір довічного утримання, укладений 24 листопада між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним стосовно 1/24 частки домоволодіння [ADDRESS] та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/24 частину домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON], 3-я особа [PERSON] та представник відповідачів і 3-ої особи [PERSON] позов не визнали повністю, пояснили суду, що спірна частина домоволодіння була власністю [PERSON], після смерті свого чоловіка вона сама несла всі витрати на утримання цього майна, позивач не приймав ніяких заходів по прийняттю спадщини, ніяких заяв нотаріусу не подавав, до суду не звертався. Батько позивача - [PERSON] ніколи не був власником спірного домоволодіння і ніколи не ставив питання про визнання за ним цього права власності. Сам позивач пропустив строк позовної давності, клопотання про його поновлення не заявляє, продовжити строк прийняття спадщини також не просить. Позивач фактично в управління чи у володіння спірним домоволодінням не вступав. На момент смерті свого батька він дійсно проживав у спірному домоволодінні, але потім тривалий час проживав у своєї співмешканки, 12 січня 2002 року виписався з будинку і до 14 грудня 2004 року був прописаний за межами Криму, у грудні 2004 року повернувся до м. Алушти, вселився в господарське приміщення цього будинку і там проживав, але більше в спірному будинку не прописувався, оскільки проти цього заперечували відповідачі у справі. Позивач не надавав своїй матері [PERSON]- людині похилого віку ніякої домоги, зловживав алкоголем, а тому вона уклала договір довічного утримання зі своєю внучкою [PERSON], якій і передала відповідно до цього договору належну їй частину житлового будинку. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі типового договору про надання житлово-будівничому колективу в безстрокове користування земельної ділянки [NUMBER] (а.с.27), дублікату надпису на договорі [NUMBER] (а.с.28), витягу про реєстрацію права на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.29) від 19 вересня 2005 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с.30) [PERSON] належало на праві власності ј частина житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Причому, як вказано на дублікаті надпису на договорі, [PERSON] набула право приватної власності на вказану частину домоволодіння, а не право спільної сумісної власності, як це стверджує позивач. Після смерті [PERSON]., який помер [INFO], що підтверджується дублікатом свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19 червня 2006 року (а.с.7), родичі та близькі в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори або з позовом до суду про визнання права власності за [PERSON] на частину будинку також не зверталися. Позивач [PERSON] у даному позові також не ставить питання про визнання за його батьком [PERSON] права власності на частину вказаного домоволодіння. Судом встановлено, що батько позивача - [PERSON] не був власником частини спірного домоволодіння і ніколи не ставив питання про визнання за ним цього права власності. Позивач [PERSON] ніяких дій, які могли б свідчити про фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме спірною частиною будинку ніколи не здійснював. Як пояснили суду свідки [PERSON], [PERSON] - дочка позивача та [PERSON] - співмешканка позивача, з 1996 року позивач у спірному домоволодінні не проживав. 12 січня 2002 року позивач [PERSON] взагалі виписався із спірного домоволодіння, про що свідчить запис у домовій книзі та в його паспорті (а.с. 59). 24 листопада 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, посвідченого Алуштинською державною нотаріальною конторою (а.с.47). На підставі цього з моменту укладання договору [PERSON] стала власником ј частини житлового будинку [ADDRESS], який раніше належав [PERSON] З 2004 року позивач [PERSON] проживав у господарському приміщенні спірного домоволодіння, але рішенням Апеляційного суду АР Крим від 14 травня 2007 року, яке набуло чинності, проживання [PERSON] в спірній частині будинку [ADDRESS] визнано незаконним і його виселено з нежилих приміщень цього будинку. Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) дії, що свідчать про прийняття спадщини - це якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіє спадковим майном або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином суд вважає, що позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтверждення своїх позовних вимог, а тому немає передбачених законом підстав для прийняття рішення про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON]., визнання договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним та визнання за [PERSON] права власності на частку домоволодіння [ADDRESS] у у задоволенні його позовних вимог відмовляє.

Outcome: dismissed