Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-12 00:00:00

У листопаді 2007 року позивачі звернулись до суду зі вказаним вище позовом, в якому просили стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики в розмірі 70329,5 грн. та сплати 3% відсотків в розмірі 64,56 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн кожному позивачу, матеріальну шкоду у розмірі у розмірі 285,2 грн., а також судові витрати у розмірі 938,80 грн. Свій позов обґрунтовують тим, що вони позичили [PERSON] під розписку грошові кошти у розмірі 11850 грн. та 3650 доларів США, що складає 18359,50 грн, які вона зобов'язалась повернути до 20 вересня 2007 року. Також, вони 04 липня 2006 року позичили [PERSON] під розписку грошові кошти у розмірі 20000 грн. та 4000 доларів США, що складає 20120 грн., які вона зобов'язалась по вимогою позичкодавця. В адрес користувача [PERSON] була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів до 27 грудня 2007 року. У встановлений строк грошові кошти [PERSON] не повернула. За прострочення зобов'язання [PERSON] повинна сплатити позивачам 3% річних, що складає 129,12 грн. Також їм заподіяна матеріальна шкода у розмірі 285,20 грн та моральна шкода кожному, яку вони оцінюють в 20000 грн. Тому просять позов задовольнити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вислухавши позивачів, представника позивача, свідків, вважає, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON]позичила [PERSON] під розписку грошові кошти у розмірі 11850 грн. та 3650 доларів США, що складає 18359,50 грн. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З розписки вбачається, що [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] вищевказані грошові кошті до 20 вересня 2007 року. Однак, вказане зобов'язання у встановлений строк не виконала. Також встановлено, що [PERSON] 04 липня 2006 року позичила [PERSON] під розписку грошові кошти у розмірі 20000 грн. та 4000 доларів США, що складає 20120 грн., які остання зобов'язалась по вимогою позичкодавця. В адрес користувача [PERSON] була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів до 27 грудня 2007 року. У встановлений строк грошові кошти [PERSON] не повернула. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даний час, позивачка [PERSON]та її чоловік [PERSON] вимагають від користувача [PERSON] сплатити їм три проценти річних від простроченої суми, що складає 39 грн. Таким чином, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що умови договорів позики були порушені зі сторони [PERSON], тому з неї необхідно стягнути на користь позивачів борг за договорами позики в сумі 70329,50 грн., а також три процента річних від простроченої суми, що складає 129,12 грн. Посилання позивачів на те, що їм була заподіяна моральна шкода не мають правового значення по суті заявлених вимог, оскільки позивачі повинні були допускати той факт, що відповідачка не поверне позику, а доказів того, що саме її діями позивачам заподіяна моральна шкода не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, закон вимагає від позивачів надання суду доказів того, що їм була заподіяна моральна шкода. При цьому слід довести, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зазначених обставин позивачі не довили, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Також, не заслуговують на увагу матеріальні збитки понесені позивачами у розмірі 285,20 грн., оскільки взаємозв'язок між матеріальними збитками та бездіяльністю відповідачки у судовому засіданні не встановлено та не доведено позивачами. Тому в цій части позивача слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати у сумі 938,80 грн, а саме судовий збір у розмірі 908,80 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн. Тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст.625, 1046, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved