Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення своїх немайнових прав унаслідок поширення щодо нього відповідачами негативної інформації в інтерв'ю [PERSON] опублікованому в газеті „[INFO]”, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, і є підставою до спростування такої інформації разом із відшкодуванням заподіяної моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., які просить стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, позивач послався й на поширення щодо нього недостовірної інформації в статті „Закон один для всіх але не для [PERSON]” у тій же газеті, в зв'язку з чим просив про захист його честі, гідності та ділової репутації разом зі спростуванням такої інформації та відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., які просив стягнути з відповідача ТОВ „Агентство політичної реклами”. У судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули. З цих підстав представник позивача просив розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних доказів, у загальному порядку. Заслухавши представника позивача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, у друкованому засобі масової інформації - Громадсько-політичному, рекламно-інформаційному тижневику Вищгородщини, газеті „[INFO]” [NUMBER] (67) від 30 вересня 2007 року опубліковано статтю „Закон один для всіх але не для [PERSON]”, в якій висвітлено інформацію щодо громадської діяльності [PERSON] на посаді голови Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області в період з 31 березня по 28 вересня 2006 року . Засновником і видавцем даної газети є ТОВ „Агентство політичної реклами” - відповідач по справі, який здійснив випуск інформації. Так, у даній статті дано оцінку діям позивача на вказаній посаді, разом із твердженням про порушення ним закону, заподіяння збитків державі в певному розмірі, розкрадання та зловживання владою і службовим становищем. Зокрема в статті зазначено, що: „Редакція газети „[INFO]” одержала конференційний матеріал про діяльність колишнього голови Вишгородської райдержадміністрації [PERSON] …крім невиправданих людських сподівань, він ще й учинив низку антизаконних махінацій. Головним контрольно-ревізійним управлінням України у липні місяці було проведено ревізію виконання кошторисів Вишгородською райдержадміністрацією і виявлено чимало суттєвих порушень законодавства з боку її голови. Особливої уваги заслуговують махінації в діях з ТОВ „Теплотех”. Вишгородська райдержадміністрація в особі [PERSON] уклала договір про проведення робіт з реконструкції теплової мережі. У місцевому бюджеті було розраховано вартість відповідних послуг, яка становить 2 мільйони 646 тисяч грн. Закон не дозволяє перевищувати цю суму. Але з невідомих причин договір був укладений на 184 тисячі грн. більше, ніж зазначено у бюджеті. Такий факт явно свідчить не на користь [PERSON] Чи можна довіряти такому голові, що розкрадає і навіть не приховує цього. Адже ці дані були чітко встановлені під час ревізії. Але конкретні звинувачення спираються на дійсні обставини справи. Перевірка була закінчена 17 липня 2007 року. Ревізією було встановлено низку порушень, які свідчать про незаконність дій [PERSON] Їх можна кваліфікувати, як зловживання владою або службовим становищем”. У такому контексті опубліковані відомості містять у собі твердження й оцінку щодо винуватості позивача, у вчиненні злочину - розкраданні грошових коштів, зловживанні владою або службовим становищем за вказаних обставин. Разом з тим, суду представлено й статтю зі змісту якої убачається, що її опубліковано і розповсюджено в газеті „[INFO]”. В даній статті розміщено інтерв'ю [PERSON] (відповідача по справі) - голови [INFO], який дав оцінку діяльності [PERSON] на посаді [INFO]. Зокрема, в даному інтерв'ю журналісту [PERSON] відповідач ствердив, що: „[PERSON] - людина непрофесійна, без організаційного та політичного досвіду, але з добрим досвідом „прихватизації” та різноманітних оборудок із землею…”. У той же час, у інтерв'ю стверджувалося і про те, що: „[PERSON] - є безпринципна, обмежена особистість, людина - флюгер”. Всі згадані вислови позивач вважає поширеною про нього недостовірною інформацією, в якій безпідставно дано висновок щодо вчинення ним злочинних дій, яка є негативною і образливою, а факт опублікування в газеті та розповсюдження - доказом порушення його немайнових прав, зокрема честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 6 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні”, діяльністю друкованих засобів масової інформації - є збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Під ознаки цієї діяльності підпадає діяльність ТОВ „Агентство політичної реклами” щодо засновництва і видавництва газети „[INFO]”, про що йдеться в самій газеті. Вирішуючи цю справу, суд виходить з вимог ст. 34 Конституції України відповідно до яких, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Однак, здійснення цих прав може бути обмежено законом для захисту репутації або прав інших людей тощо. Зазначена норма кореспондується зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. У той же час, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом у тому числі в інтересах захисту репутації або прав інших осіб тощо. Отже право вільно виражати свої погляди не є абсолютним і необмеженим, яке поряд із свободою наділене також обов'язками і відповідальністю, що визначені законом. Зокрема згідно ст. 2 Закону України „Про інформаційні агентства”, інформаційні агентства - суб'єкти інформаційної діяльності (до яких відноситься й ТОВ „Агентство політичної реклами”), не мають права у своїх матеріалах розголошувати дані, що принижують честь і гідність людини, а також давати оцінку щодо винуватості осіб у здійсненні злочину, вказувати на особу, яка ніби скоїла злочин до рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу є недостовірною, а згідно ст. 37 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні” редакція друкованого засобу масової інформації за вимогою громадян щодо яких поширено відомості, які не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність, повинна надати докази про те, що опубліковані нею відомості є достовірними. Неприпустимість зловживанням правом на інформацію закріплено і в ст. 3 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (преса) в Україні” та ст. 46 Закону України „Про інформацію”, згідно яких інформаціє не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Разом з тим, згідно ст. 471 Закону України „Про інформацію” ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, що не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, що є нездійсненним. Виходячи з такого та аналізуючи зміст опублікованої статті „Закон один для всіх але не для [PERSON]”, а також інтерв'ю Постановського, суд вважає, що приведені вище вимоги закону при поширені цих статей в повній мірі дотримано не було. Так, суд констатує допущені в статтях оцінку дій та критику, в тому числі і в жорстоких термінах з питань суспільного інтересу щодо публічної особи - голови районної державної адміністрації та районної ради (позивача по справі, який обіймав дані посади), що висловлена згідно ст. 34 Конституції України і ст. 471 Закону України „Про інформацію” у формі оціночних суджень і до порушення прав позивача не призвела. Водночас поряд з висловленням оціночних суджень в статті „Закон один для всіх але не для [PERSON]” розповсюджено й фактичні дані, в яких стверджується про дії [PERSON] щодо розпорядження грошовими коштами, із висновком про його винуватість у вчиненні злочину - їх розкраданні, при зловживанні владою або службовим становищем, відповідальність за яке передбачено ст. 364 КК України. Дана інформація висловлена без посилання на судові рішення щодо визнання особи винуватою у вчиненні злочину, а таке призвело до порушення прав позивача, винуватість якого в передбаченому законом порядку не встановлювалася. Зокрема при поширені інформації щодо позивача було порушено його право, що визначено вимогами ст. 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно повідомлення прокуратури Вишгородського району Київської області акти прокурорського реагування поряд з порушенням кримінальної справи щодо [PERSON] не застосовувалися. Таким чином ТОВ „Агентство політичної реклами” у статі „Закон один для всіх але не для [PERSON]” розповсюдила в друкованому засобі масової інформації відомості про фактичні дані, які дійсності не відповідають, порочать позивача і є наклепом у вчиненні злочину. Що стосується опублікованого інтерв'ю Постановського, то останній, оцінюючи діяльність [PERSON] на посаді голови районної ради, поряд з оціночними судженнями, вжив також висловлювання, які є образливими і ганьблять позивача, а ТОВ „Агентство політичної реклами” їх розповсюдило, опублікувавши відповідну статтю в газеті „[INFO]”. Отже відповідачі поширили відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність позивача, при цьому в другому випадку такі дії є солідарними, що є підставою до настання цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтями 37 і 41 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні”, ст. 33 Закону України „Про інформаційні агентства” та ст. 47 Закону України „Про інформацію” - спростування інформації і відшкодування заподіяної моральної шкоди. При цьому згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації і у такий же спосіб, у який вона була поширена, за рахунок особи, яка її поширила. З цих підстав, суд вважає, що пред'явлений позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захистові. Що стосується розміру моральної шкоди, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Так, моральна шкода заподіяна солідарними діями відповідачів підлягає відшкодуванню частково від заявленої суми, а розмір відшкодування моральної шкоди в частині заподіяної ТОВ „Агентство політичної реклами” у статті „Закон один для всіх але не для [PERSON]”, суд визнає доведеним в заявленій сумі. При вирішенні зазначеного суд зважує на підстави і обставини, що обґрунтовані в позові, зокрема з огляду на перенесені позивачем страждання у зв'язку з поширенням щодо нього недостовірної інформації, приниженням честі й гідності, їх характер, ступінь і тривалість негативних наслідків, зниження ділової репутації з огляду на публічну діяльність, а також кількість розповсюджених примірників газети (8 тисяч примірників ). При постановленні рішення слід також урахувати, що при задоволенні позову в цій справі суд повинен в резолютивній частині рішення зазначити, які саме відомості визнано такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність позивача, вказати на спосіб спростування і визначити строк, на протязі якого воно має бути здійснене, про що йдеться в роз'ясненнях даних у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”. На підставі викладеного і

Outcome: partial