Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовами до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою судді від 08 січня 2008 року зазначені позови об'єднані в одне провадження. В позовні заяві позивачка вказала на наступне. З відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1993 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження який проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Протягом останніх шести місяців між нею та відповідачем по справі постійно виникали сварки спричинені зловживанням [PERSON] спиртними напоями під час яких він причиняв їй тілесні ушкодження, що призвели до взаємних неприязненних стосунків при яких подружнє життя стало неможливим. Припинені сімейно-шлюбні відносини та спільне ведення господарства позивачка поновляти не бажає. Спору про поділ сумісної власності не виникає. Вказує, що з серпня 2007 року відповідач припинив усяку турботу про матеріальне забезпечення дитини. Оскільки, на її думку, шлюб розпався остаточно, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не бажає, що і змушує її звернутися до суду. У судовому засіданні позивач заявила про відмову від позову в частині стягнення аліментів у зв'язку з добровільним вирішенням спору про що надала письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягає. Ухвалою суду провадження у справі в частині стягнення аліментів закрите. Відповідач проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечує. Сторони на примирення не погоджуються. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно с ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 25 вересня 1993 року, що посвідчується свідоцтвом про укладення шлюбу(а.с.5) Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження. Неповнолітній [PERSON] знаходиться на утримані матері, про що свідчить довідка сільської ради (а.с.13). Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При цьому, у відповідності до ч.2 ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Надані суду докази достовірно свідчать, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, оскільки з причин зловживання відповідачем спиртних напоїв постійно виникали сварки, було відсутнє взаєморозуміння, а тому подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення та інтересам неповнолітньої дитини. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюб у сторін перший. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визначаючи розмір держмита, при реєстрації розірвання шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану, суд приймає до уваги сімейний та матеріальний стан подружжя, ступінь провини в розпаді сім'ї і покладає витрати щодо розірвання шлюбу на відповідача, враховуючи визнання ним позову.

Outcome: approved