Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства „Аеропорт Бердянськ", в якому просив стягнути з відповідача компенсацію при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 803, 86 грн., середній заробіток за затримку у виплаті заборгованості по заробітній платі за період з 11.10.2006 року по 15.08.2007 року в розмірі 5681, 20 грн. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн. В позовній заяві зазначав, що він в період з 14.07.2005 року по 10.10.2006 року працював в ДП «Аеропорт «Бердянськ» штурманом. За період роботи заробітна плата виплачувалась несвоєчасно та не в повному розмірі. На день звільнення заборгованість ДП „Аеропорт Бердянськ" по виплаті заробітної плати склала 6344, 56 грн. У зв'язку з цим він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, по якому заборгованість по заробітній платі була стягнута в повному розмірі 15.08.2007 року. Тому він просить стягнути з відповідача 803, 86 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, нарахованої йому відповідачем згідно довідки №115 від 27.11.2007 року. Крім цього, на підставі ст. 116, 117 КЗпП України бажає стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 5681, 20 грн. з дня звільнення по день фактичного погашення заборгованості по заробітній платі за період з 11.10.2006р. по 15.08.2007 року, виходячи із середньомісячного заробітку 568, 12 грн. Несвоєчасною виплатою заробітної плати та не розрахунком під час звільнення відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях, неможливістю пролікувати свою дитину в Київській міській лікарні, тому на підставі ч.1 ст. 237 КЗпП України позивач просив відшкодувати моральну шкоду, яку він визначив у розмірі 4000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що звільнився з підприємства 10.10.2006 року, але заборгованість по заробітній платі в сумі 6344, 56 грн. була стягнута виконавчою службою на підставі судового наказу лише 15.08.2007 року. Тому він звернувся до відповідача і отримав довідку про нарахування йому суми компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати на суму 803, 86 грн. А потім у листопаді 2007 року звертався до суду з позовом, який йому було повернуто у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви. В грудні 2007 року він вдруге пред'явив позов до ДП «Аеропорт «Бердянськ», до якого вже не включав суму індексації, оскільки такої довідки відповідач йому не видав. Незважаючи на те, що на час стягнення 2 заборгованості по заробітній платі він не перебував у трудових відносинах з відповідачем і вона стягувалась виконавчою службою, позивач вважає, що на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, просив суму середнього заробітку 5681, 20 грн. стягнути, а також моральну шкоду в розмірі 4000 грн., яка виразилась в тому, що, не отримуючи заробітну плату на роботі, він, маючи вищу освіту, змушений був виконувати некваліфіковану роботу, щоб утримувати свою багатодітну сім'ю. Крім цього, за відсутності коштів не міг вчасно звозити свою дитину до Київської клініки для обстеження. Виходячи із цих міркувань, визначив розмір моральної шкоди в сумі 4000 грн. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти виплати компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 686, 88 грн. згідно довідки підприємства, тобто за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб. Заперечувала проти стягнення з відповідача суми середнього заробітку та моральної шкоди, так як аеропорт до теперішнього часу не передано до комунальної власності і ця передача взагалі в теперішній час призупинена постановою Кабінету Міністрів України. Тому дозволів на польоти немає, аеропорт фактично не працює, надходять кошти лише від здачі приміщень в оренду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював в державному підприємстві „Аеропорт Бердянськ" з 14.07.2005 року по 10.10.2006 року, що підтверджується копією трудової книжки. Заборгованість по заробітній платі в сумі 6344, 56 грн. була стягнута з підприємства відділом державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції 15.08.2007 року на підставі судового наказу №2»Н»-52, виданого 14.02.2007 року, після чого на підставі п.8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було закінчене, що підтверджується копією довідки ВДВС №17683 від 16.08.07р. Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення йому компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з посиланням на ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997р, оскільки між ним на ДП «Аеропорт «Бердянськ» після його звільнення 10.10.2006 року були відсутні трудові правовідносини. Заробітна плата не сплачувалась з порушенням строків її виплати, як вважає позивач, а стягувалась на його користь з підприємства державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого документу-судового наказу. За таких обставин суд не приймає до уваги часткове визнання представником відповідача суми компенсації в розмірі 686, 88 грн. як таке, що суперечить Закону. Згідно ч.1 ст. 232 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто, з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди працівник повинен звернутися до суду в тримісячний строк. Про порушення свого права позивач узнав в жовтні 2006 року в день свого звільнення, коли не отримав повного розрахунку, проте до суду з позовом звернувся лише 10.12.2007 року, тобто через 14 місяців, не зазначаючи в ньому причини, з яких він не міг звернутися раніше, та не просячи йому поновити строк позовної давності, тому суд у зв'язку з цим 2 вважає, що підстав для стягнення на його користь середнього заробітку та моральної шкоди відповідно до ст. ст. 117, 237-1 КЗпП України немає за пропуском строку позовної давності без поважних причин. Крім цього, позивач не надав суду доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не обґрунтував, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, послався на ч.1 ст. 237 КЗпП України, яка не регулює питання щодо відшкодування моральної шкоди На підставі викладеного,

Outcome: dismissed