Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

10 січня 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання на період навчання у сумі 1000 гривен щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що навчається у Бердянському державному педагогічному університеті на 1-му курсі. Батьки розлучені, він проживає з матір'ю, якій важко самостійно нести витрати по його навчанню. [INFO] йому виповнилося 18 років і відповідач [PERSON] припинив сплачувати аліменти на його утримання. Батько працює, має стабільний дохід, тому може надавати йому матеріальну допомогу на час навчання. В судовому засіданні 31 березня 2008 року позивач [PERSON] змінив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача аліменти на своє утримання на час навчання в розмірі ј частки всіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина на час навчання в розмірі ј частки визнав повністю. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначені батько - [PERSON], мати [PERSON] (актовий запис № 13 від 04 січня 1990 року). Позивач [PERSON] навчається на І курсі денного відділення Бердянського державного педагогічного університету на контрактній основі, строк навчання до 30 червня 2011 року. Згідно контракту плата за один рік навчання становить 2900 гривен, навчання виплату стипендій не передбачає. Індустріального технікуму Приазовського державного технічного університету (бюджетна основа), строк навчання спливає 28 лютого 2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснено в абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює на ВАТ „МК „Азовсталь” і до січня 2008 року сплачував на утримання сина аліменти в розмірі ј частини, стягнення яких було припинено у зв'язку із досягненням повноліття. Він має матеріальну можливість і в подальшому надавати сину допомогу в розмірі ј частини заробітку. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При цьому, при визначенні розміру аліментів слід брати до уваги можливість надання утримання іншою особою, яка є носієм обов'язку по утриманню. Згідно зі ст. 182 СК України суд при визначені розміру аліментів має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших аліментних зобов'язань, непрацездатних утриманців та інші обставини, які мають суттєве значення по справі. За таких підстав, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує законних прав і інтересів інших осіб, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved