Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до Державної виконавчої служби в Новомиргородському районі, Відкритого акціонерного товариства “Р.”, Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області, Маловисківського цеху електрозв'язку № 5 Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту вказавши, що 11.12.2006 року державний виконавець П. та 12.01.2007 року державний виконавець І. склали акти опису та арешту майна, що належить боржнику ВАТ “Р.”. Проте до актів безпідставно було включене майно позивача на загальну суму 2.555 гривень. Відповідно договорам купівлі-продажу вище згадане майно належить особисто йому, а не боржнику ВАТ “Р.”. Посилаючись на ст. 59 Закону України “Про виконавче провадження”, ст. ст. 86, 128, 224 ЦК УРСР, ст. ст. 321, 325, 329, 334 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, просить суд визнати право власності позивача на спірне майно, а також зобов'язати Державну виконавчу службу в Новомиргородському районі виключити із актів опису та арешту майна від 11.12.2006 р. та 12.01.2007 р. і звільнити з-під арешту зазначене майно на загальну суму 2.555 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, посилаючись на вище викладені обставини та просив суд задовольнити позов. Представники відповідачів Ч., Н. , С. в судовому засіданні позову не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні.. Представник Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в судовому засіданні позов визнав частково та просив його задовольнити у частині майна , яке придбавалося позивачем особисто. Представник відповідача ВАТ “Р.” в судове засідання не з'явився. Про час, місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу без участі представника ВАТ “Р.”, на що інші учасники судового розгляду в ході судового засідання не заперечували. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Як витікає із постанови державного виконавця від 16.12.2004 року, при примусовому виконанні 12 виконавчих листів відносно одного боржника - ТОВ “Р.” про стягнення на користь фізичних та юридичних осіб вони були об'єднані у зведене провадження за № 13. В той же час у ній відсутні відомості про які саме виконавчі листи йде мова, хто є стягувачами та який загальний розмір заборгованості. За правилами частин 5, 6 ст. 50 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. З матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що на рахунках боржника не було потрібних коштів у банківській установі. Тому державним виконавцем П. було складено акт опису й арешту майна серії АА № 889614 від 11.12.2006 р. боржника ВАТ “Р.”, у п. 17 якого також зазначена огорожа з металевих прутів (865 кв. м), що оцінена у 500 гривень. Окрім цього, 12.01.2007 року державним виконавцем І. складено акт опису й арешту майна серії АА № 889609, в якому у тому числі перелічені: п. 2 - автоцистерна на одноосній рамі з автомобільними колесами та шлангом для зливу води ємністю 3 куб. м без заводських маркувань та номерів вартістю 300 гривень; п. 3 - облицювальна плитка, викладена штабелем розміром 5 м х 1 м х 1 м у гаражі № 5 за 200 гривень; п. 9 - форма для виготовлення колодязних кілець (склад № 7) за 50 гривень; п. 10 - електродвигун в комплекті зі шківом за 50 гривень; п. 12 - візок ручний саморобний за 25 гривень; п. 13 - укомплектований двигун до автомобіля ЗіЛ за 300 гривень; п. 15 - 10 труб діаметром 25 мм по 5 м за 100 гривень; п. 16 - форма для виготовлення колодязних кілець за 100 гривень; п. 18 - пластмасова труба діаметром 40 мм та довжиною 13,5 м за 40 гривень; п. 21 - радіатор автомобіля МАЗ в комплекті з патрубком за 150 гривень; п. 23 - двигун автомобіля ГАЗ - 53 за 200 гривень; п. 37 - 12 необрізних дощок товщиною 5 мм і довжиною 3 м за 200 гривень; п. 38 - 2 (два) чани для виготовлення бетонної суміші за 50 гривень; п. 39 - 20 металевих кутників 5 мм та довжиною 1 м за 40 гривень; п. 41 - ємність об'ємом 4 куб. м з листового металу на асфальтовій площадці за 150 гривень. Проте всупереч вимогам п. 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника державний виконавець не переконався у його належності ВАТ “Р.”та не вказав в оспорюваних актах назву органу чи посадової особи, якими виданий виконавчий документ, що підлягає виконанню, його резолютивну частину; назву стягувача; точну назву кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки; оцінку кожного внесеного в акт предмета і загальну вартість усього майна; паспортні дані особи, якій передане майно на зберігання. Суд відкидає усні та письмові заперечення представників відповідачів, оскільки заявник подав до суду документи, а також вказав на свідків, які підтвердили його право власності на спірне майно. З приводу відсутності письмових договорів купівлі-продажу суд вважає, що у даному випадку ці угоди виконувалися сторонами під час їх укладення і тому можуть бути усними (ст. ст. 43, 44 ч. 1 п. 1, 86, 128, 224 ЦК УРСР, ст. ст. 206, 208, 321, 325, 334 ЦК України). Представниками відділу ДВС не надано письмових доказів належності спірного майна боржникові. Їх посилання на довідку голови ВАТ “Р.”, що цистерна належить ВАТ “Р.” та входить до основних засобів підприємства безпідставне. Як вбачається із вище згаданої довідки, вона не має обов'язкових для офіційного документа реквізитів: дати видачі, реєстраційного номера, кутого штампу підприємства, або не виготовлена на офіційному бланку. До того ж у ній йде мова про цистерни без посилання на індивідуальні ознаки та вартість, а в оспорюваному акті опису зазначена автоцистерна на одноосній рамі з автомобільними колесами та шлангом для зливу води ємністю 3 куб. м і вартістю 300 гривень. В той же час книга обліку основних засобів ВАТ “Р.” була вилучена працівниками міліції 26.02.2004 р. і її місце знаходження у даний час невідоме. Інші документи про право власності боржника на описане майно відповідачем не витребувані. Тому оспорювані акти опису й арешту майна не ґрунтуються на будь-яких бухгалтерських чи інших документах про власність. Згідно наданих [PERSON] документів він особисто придбав: у вересні 1993 р. - січні 1994 року - керамічну неглазуровану плитку; у липні 1999 року - дошки; у серпні 1999 року - 2 двигуна; 3,75 т металевої огорожі; у червні 2006 року - труби сталеві, пластмасові та сталеві кутники. Із пояснень свідків вбачається, що [PERSON] продав позивачеві 2 ємності: автоцистерну та зварену із листового металу; [PERSON] реалізував заявникові агрегат для виготовлення шлакоблоків; [PERSON] уклав з ним угоду купівлі-продажу щодо 2-х форм для виготовлення кілець. До того ж свідки [PERSON] та [PERSON]. приймали безпосередню участь у встановленні металевої огорожі, котра також належить позивачеві. Таким чином, позов підлягає безспірному задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved