Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-17 00:00:00

3 квітня 2003 року [PERSON]. звернувся в суд із позовом до ВАТ «Сальківський цукровий завод» про поновлення строку для пред'явлення вимог та про стягнення 9439,55 грн. різниці між заробітком і допомогою по безробіттю за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивовано тим, що при звільненні 05.12.2001 році відповідачем з ним не був проведений розрахунок - не було виплачено 2472 грн. заробітної плати. А оскільки він перебуває на обліку в районному центрі зайнятості і йому виплачується допомога по безробіттю, він і просив стягнути різницю між середньомісячним заробітком (із розрахунку за останні 2 місяці роботи) та отримуваною державною допомогою в розмірі 9439,55 грн. за період з грудня 2001 року по лютий 2003 року. 08.02.2008 року позивач доповнив позовні вимоги клопотанням поновити строк для пред'явлення вимог. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити повністю, стягнувши на його користь 9439,55 грн. різниці між заробітком і допомогою по безробіттю за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача - арбітражний керуючий ліквідатор ВАТ «Сальківський цукровий завод» в судовому засіданні позов не визнав. Заперечивши проти позову окремим документом, пояснив, що Господарським судом Кіровоградської області ухвалами від 08.07.2002 року порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сальківський цукровий завод»; від 08.08.2002 року введено процедуру розпорядження майном відповідача; від 06.11.2002 року затверджено реєстр грошових вимог кредиторів, в т.ч. вимоги позивача; постановою від 05.02.2003 року ВАТ «Сальківський цукровий завод» визнано банкрутом, оголошення про що було опубліковане в друкованих засобах масової інформації 25.02.2003 року. Тому вважає, що позовні вимоги позивача безпідставні та задоволенню не підлягають. Вислухавши думку позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений і підлягає частковому задоволенню. Згідно довідки №13 від 15.02.2008 року середня заробітна плата позивача за 2 повних останніх місяці роботи ( жовтень-листопад 2001 року) становить 1639,22 грн., і - відповідно середній заробіток становить 819,61 грн. В аналізі сукупності положень ст.ст.12,23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та 116,117 КЗпП України, зважаючи на те, що Закон є спеціальним нормативним актом, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, під час застосування цього Закону боржник перебуває в спеціальному правовому режимі, наслідком чого є застосування до боржника нормативно-правових актів в контексті Закону, тому, відповідно до ст.23 Закону з дня визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а також припиняється нарахування економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута. При таких обставинах суд вважає, що вина підприємства в несвоєчасному здійсненні розрахунку зі звільненим працівником доведена, а позов підлягає частковому задоволенню, оскільки не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 745,61 грн. різниці середнього заробітку та отримуваної допомоги за лютий 2003 року. В іншій частині сума різниці (арк.спр.11) обрахована позивачем правильно. Суд,

Outcome: partial