Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-10 00:00:00

[PERSON]. звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом до [PERSON]. і [PERSON]. про знесення самочинно збудованих будівель, (а.с.208). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 квітня 1978 року рішенням правління садового товариства “Судоремонтник” їй було передано у користування садову ділянку під[ADDRESS] площею 0,060 га, де вона разом з чоловіком - [PERSON]. побудувала будинок. У 1980 році з їхньої згоди тимчасово вселився їхній син - [PERSON]. Разом із дружиною - [PERSON]. У подальшому відповідачі самовільно, без її згоди збудували кухню, веранду, гараж та житлову кімнату. У 2002 році вона (позивачка) приватизувала зазначену земельну ділянку і попросила відповідачів знести самовільно збудовані ними будівлі. Але відповідачі відмовили. За таких обставин вона (позивачка) вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивача підтримала позов і просить задовольнити його. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання були повідомлений належним чином, при цьому до суду не надійшло повідомлення про причини його неявки. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 01 лютого 2002 року №186/28-ХХІІІ земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану у садовому товаристві “Судо-ремонтник”, [ADDRESS] передано у приватну власність позивачці, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №007857, виданим Іллічівською міською радою Одеської області 09 квітня 2002 року (а.с.8-9). Згідно технічного паспорту, виготовленому комунальним підприємством “Бюро технічної інвентаризації” м.Іллічівська станом на 06 вересня 2004 року на зазначеній земельній самовільно збудовані будівлі: літера “А” - дачний будинок розміром (6,35м х 10,3 м) + (5,63 м х 10,08 м) + (1,65 м х 5,86 м); літера «Б» - сарай розміром 6,35 м. х 2,1 м; літера “В” - сарай розміром 2,10 м. х 1,20 м; літера “Д” - гараж розміром 5,65 м. х 3,50 м; літера «Е» - сарай 2,98 х 2,1 м;літера “З” - навіс розміром 4,10 м х 1,65 м; літера “Ж” - навіс розміром 2,10 м х 1,17 м, що підтверджується зазначеним технічним паспортом (а.с.232-236). Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачами повинні регулюватися ст.105 ЦК України (в редакції 1964 року), згідно якої побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без належного дозволу чи належно затвердженого проекту за рішенням виконавчого комітету міської ради зносяться громадянином, який звів самовільне будівництво, або за його рахунок, що не суперечить вимогам ч.4 ст.376 ЦК України (в редакції 2004 року). Крім того? суд вважає що при вирішені спору необхідно керуватися ст.376 ЦК України (в редакції 2003 року), так як згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли і продовжують існувати після набрання чинності ЦК України. Нормою ст.376 ЦК України передбачено, що у тому випадку якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, котра здійснила самовільне будівництво на його земельній ділянці, і якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає зносу особою, яка здійснила самовільне будівництво, або за його рахунок. Відповідачами не надано доказів того, що вони правомірно користуються самовільно зведеними будівлями і спорудами на земельній ділянці позивача. При цьому усна домовленість сторін про тимчасове користування самовільним будівництвом не може бути розцінена як договір, у зв'язку з яким якого виникають правові підстави для захисту майна, яким відповідачі володіють незаконно. У зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України - “у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи ”. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені заочного розгляду справи.

Outcome: approved