Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. З позовної заяви вбачається, що відповідач 12 лютого 2006 року позичив у позивача 6500 грн., про що написав розписку, в якій вказав що поверне вказану суму в термін до 01 квітня 2006 року. Крім того, в розписці відповідач позначив, що в разі неповернення боргу у вказаний строк, зобов'язується з 3 квітня 2006 року сплатити 1 відсоток за кожний день прострочення. У зазначений термін відповідач не виконав свїх забов'язань в повному обсязі і не повернув 4900 грн. Крім того він не сплатив 1 % за кожний день прострочення. На прохання позивача добровільно повернути гроші відповідач відмовився. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу - 4900 грн., моральну шкоду - 10000 грн. В судовому засіданні позивач змінив та уточнив свої позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача: суму боргу - 4900 грн.; індекс інфляції - 1313,2 грн.; 3 % річних за прострочення зобов'язання - 147 грн.; 1% за кожен день прострочення (за 713 днів) - 34937 грн.; а всього 41297,2 грн. Суду він пояснив, що позичив відповідачу 6500 грн. про що останній склав розписку і зобов'язався повернути всю суму до 01 квітня 2006 року. В разі невиконання зобов'язання, або виконання неналежним чином зобов'язання, відповідач зобов'язався сплатити 1% за кожен день прострочення зобов'язання. Представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач не визнав позов та просив відмовити в його задоволенні. В суді він підтвердив факт написання ним розписки. Суду він пояснив що написав розписку бо повинен був віддати гроші позивачу за автомобіль. Коли віддати гроші не вдалося, він вирішив повернути автомобіль. Вважав що позов не підлягає задоволенню через те, що він фактично не брав в руки грошей позивача, а зобов'язався повернути суму вказану в розписці в якості оплати за автомобіль позивача. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач позичив у позивача 6500 грн. та зобов'язався повернути ці грорші до 1 квітня 2007 року. В разі нерозрахунку до вказаної дати, зобов'язався сплатити 1% за кожен день прострочення зобов'язання починаючи з 03 квітня 2006 року. Фактично відповідач повернув позивачу до 1 квітня 2006 року частину боргу в сумі 1600 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що між сторонами по справі виникли правовідносини по договору позики, які регулюються вимогами вищезазначених статей Цивільного кодексу України, оскільки позивач пред'явив позов саме з цих підстав, підтвердив свій позов в судовому засіданні, наявність боргової розписки підтверджує укладення між сторонами договору позики та його умов у письмовій формі, відповідач не заперечує проти того, що боргову розписку писав він власноруч. З цих підстав позов в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 4900 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи та пояснень сторін було встановлено, що грошове зобов'язання було прострочене з 01 квітня 2007 року до 17 березня 2008 року. Крім того, сторони, при укладенні договору позики, передбачили розмір відсотків від простроченої суми - 1% за кожний день прострочення починаючи з 3 квітня 2006 року. Розрахунок позивача наведений в позовній заяві було перевірено судом і його правильність підтвердилась (4900 грн. : 100% х 713 дн. = 34937 грн.) З цих підстав позов позивача в частині стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення суми боргу в розмірі 1313,2 грн., та 1% від простроченої суми за кожний день прострочення в розмірі 34937 грн. підлягає задоволенню. Суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 147 грн. в якості 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, необхідно відмовити, бо таке стягнення мало б місце в разі, якщо інший розмір процентів не був би встановлений договором. Крім того, в порядку передбаченому ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати підтверджені письмово: сума сплачена позивачем в якості судового збору - 50 грн., вартість інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - 7,5 грн., сума витрат на юридичну допомогу - 1200 грн.

Outcome: partial