Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Росія” (далі ТОВ „Росія”) про визнання недійсним договору оренди земельного паю та повернення земельної ділянки з неналежного користування відповідача, обґрунтовуючи це тим, що 20 лютого 2000 року вона з ТОВ „Росія” уклала договір оренди земельної ділянки (паю) строком на 20 років. Керівництво ТОВ „Росія”, користуючись юридичною необізнаністю позивача, уклало з останньою договір, однак його зміст суперечить чинному законодавству України, оскільки він не відповідає формі Типового договору, затвердженій наказом Держкомзему України. В договорі не вірно визначений розмір земельного паю, занижений розмір орендної плати, встановлений договором та діючим законодавством України. Розмір орендної плати на протязі п'яти років не переглядався і не погоджувався сторонами. Також у договорі не передбачені інші істотні умови на порушення вимог чинного законодавства. Захищаючи свої Конституційні права, позивач неодноразово вказувала відповідачеві на суттєві порушення договору, та вимагала укласти новий договір відповідно до діючого законодавства України, або розірвати його, та повернути земельну ділянку, яка належить останній на праві власності. Відповіді на вимоги позивача відповідач не надав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив вимоги позивача, при цьому доповнив, що 04 жовтня 2004 року позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, внаслідок чого змінився предмет оренди, але договір на оренду цієї земельної ділянки не переукладався, незважаючи на вимоги закону та неодноразові звернення позивача до ТОВ „Росія”. Внаслідок цього на даний час ТОВ „Росія” без будь-яких правових підстав користується даною земельною ділянкою. Просив в судовому порядку захистити право позивача, розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 20 лютого 2000 року між [PERSON] та ТОВ „Росія”, та зобов'язати відповідача повернути позивачеві, належну їй на праві власності земельну ділянку, яка розташована на території Черненської сільської ради. З цих підстав він заперечує проти зустрічного позову ТОВ „Росія” про зобов»язання переукласти договір оренди земельної ділянки. Представник відповідача Попова Т.П. проти первісного позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов, зобов»язавши [PERSON] переукласти договір оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що з моменту укладення договору сторони належним чином виконували його умови та дотримувались виконання обов'язків. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 20 лютого 2000 року між [PERSON], як орендодавцем і ТОВ „Росія”, як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки (паю), загальною площею 7,56 в умовних кадастрових гектарах, строком на 20 років, що належала позивачеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ХР № 0233504 (а.с.20-21). Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки” та постановою Кабінету Міністерства України від 24 січня 2000 року № 119 „Про затвердження порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)”. На виконання Указу Президента № 1529/09, форма Типового договору оренди земельної частки (паю) затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5 (далі Типовий договір). Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано або змінено за рішенням суду на вимоги однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених законом або договором. Укладений між сторонами договір не відповідає встановленій формі Типового договору. Так в ньому не передбачено такі істотні умови, як щорічне погодження між сторонами розміру та форм оплати орендної плати шляхом внесення змін або доповнень в додаток до Договору як його невід'ємної частини, як це передбачено в п.2.2 Типового договору. В укладеному сторонами договорі відсутній додаток і розмір орендної плати встановлено в сумі 288 грн. 00 коп. на весь час дії договору. Із пояснень представника позивача вбачається, що орендну плату [PERSON] отримувала не в повному розмірі та і вказаний в договорі розмір, менший ніж це передбачено діючим законодавством. В договорі також не передбачено необхідність індексації орендної плати відповідно до рівня інфляції національної валюти України, як це передбачено в п.2.2 Типового договору. На порушення п.3 Типового договору в укладеному між сторонами договорі не передбачено обов'язок орендаря сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення. В цілому текст укладеного договору фактично повністю відмінний від форми Типового договору. Ст.15 Закону України „Про оренду землі” (в редакції від 02.10.2003 року) визначає істотні умови договору оренди якими є: місце розташування та розмір земельної ділянки, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату та інші. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119 встановлено необхідність реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) виконкомом відповідної сільської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Із тексту укладеного між сторонами договору оренди земельної частки (паю) вбачається, що він зареєстрований виконкомом Черненської сільської ради 12 лютого 2000 року за № 311 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради, тобто раніше, ніж був укладений - (20 лютого 2000 року). Також судом встановлено, що укладений між сторонами договір суперечить формі Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженій наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, внаслідок чого в ньому істотні умови договору урегульовані інакше, ніж це встановлено Типовим договором. При цьому невідповідність Типового договору порушує право орендодавця на отримання належної оплати за оренду земельної частки (паю). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] 04 жовтня 2004 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала державний акт на право на земельну ділянку серії ХР № 012017 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,0327 га., яка розташована на території Черненської сільської ради. Її кадастровий номер 6321485500:01:000:0044, ділянка № 46 (а.с.02). Позивач пропонувала ТОВ „Росія” переукласти договір оренди в зв'язку із зміною його предмету, але позитивної відповіді не отримала (а.с.80,82). Згідно акту встановлення та погодження меж земельної ділянки від 21 січня 2008 року (а.а.48-50), на земельній ділянці землевласника [PERSON] встановлені межі на місцевості. На даний час, позивач, будучи власником земельної ділянки, має намір розпорядитися нею на свій розсуд і не бажає продовження дії договору з відповідачем, про що повідомила відповідача письмово 23 серпня 2007 року(а.с.09-10). Згідно з Перехідними положеннями Закону України від 06 жовтня 1998 року „Про оренду землі” після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений. Таким чином, після отримання позивачем державного акту 04 жовтня 2004 року, змінився предмет зобов'язання: позивач право на земельну частку (пай) втратила, а зобов'язання, передбачені договором оренди припинили свою дію. Сторони договору оренди земельної частки (паю) не привели договірні відносини у належний стан, враховуючи вимоги Закону України „Про оренду землі”, нової угоди не уклали. Однак, незважаючи на це, ТОВ „Росія” користуються належною позивачеві земельною ділянкою, мотивуючи, що договір діє на протязі двадцяти років і відмовляються її повернути, внаслідок чого позивач позбавлений права на свій розсуд користуватися належною їй земельною ділянкою. Згідно ст.48 Закону України „Про власність” (від 07 лютого 1991 року із змінами і доповненнями), власник може вимагати усунення будь яких порушень його права. Оскільки не існує законних підстав для користування відповідачем земельною ділянкою, вимога позивача, як власника земельної ділянки про повернення з неналежного користування земельної ділянки підлягає задоволенню відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. За таких обставин суд вважає, що договір оренди земельної частки (паю), загальною площею 7,56 гектарів, укладений 20 лютого 2000 року між [PERSON] та ТОВ „Росія” строком на двадцять років, який зареєстрований 12 лютого 2000 року за № 311 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської область слід розірвати. З урахуванням специфіки сільськогосподарського виробництва, проведення весняно-польових робіт на даній земельній ділянці, суд вважає за необхідним зобов'язати відповідача до 01 квітня 2008 року передати позивачеві належну їй на праві власності земельну ділянку. В задоволені зустрічного позову ТОВ „Росія”, про зобов»язання позивача переукласти договір оренди земельної ділянки, слід відмовити, виходячи із наступного. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків та ст. 627 ЦК України відповідно до статі 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору. Таким чином, переукладання договору між позивачем та відповідачем повинно бути добровільним і по згоді сторін. [PERSON] 04 жовтня 2004 року отримала державний акт на право на земельну ділянку серії ХР № 012017 і після цього вона і інші власники земельних ділянок неодноразово пропонували ТОВ „Росія” переукласти договори оренди в зв'язку із зміною його предмету, але позитивної відповіді не отримали (а.с.80-88). На даний час, [PERSON], будучи власником земельної ділянки, має намір розпорядитися нею на свій розсуд і не бажає продовження дії договору з відповідачем, про що повідомила відповідача письмово 23 серпня 2007 року (а.с.09-10). Згоди між сторонами про укладення нового договору не досягнуто. Крім того, згідно листа начальника відділу статистики у Великобурлуцькому районі, починаючи з вересня 2007 року ТОВ „Росія” припинило надання статистичних звітів до відділу статистики, неможливо знайти контакт з персоналом(а.с.79). За таких обставин суд приходить до висновку, що в зустрічному позові ТОВ „Росія” слід відмовити. Згідно з ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved