Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КМ N 073494 від 25.04.2003 р. їй належить земельна ділянка[NUMBER] площею 0,0512 га (цільового призначення - для садівництва), розташована за адресою: [ADDRESS] На вказаній земельній ділянці вона побудувала за рахунок власних коштів власними силами садовий будинок та отримала на нього технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія”. На підставі викладеного, задля проведення правової реєстрації об'єкта нерухомості, просить суд визнати за нею право власності на садовий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася згідно письмової заяви, позовні вимоги підтримала у повному обсязі у відповідності до вищевикладеного. Представник відповідача Сакської міської Ради у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, просив суд ухвалити рішення по справі у відповідності до чинного законодавства. Перевіривши і дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом беззаперечно встановлено, що позивачу [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КМ N 073494 від 25.04.2003 р. належить земельна ділянка[NUMBER] площею 0,0512 га (цільового призначення - для садівництва), розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудувала за рахунок власних коштів власними силами садовий будинок та отримала на нього технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія”. Як встановлено судом з висновку судової будівельно-технічної експертизи ВЕ-145 від 09.04.2008 р. Євпаторийського ПРП ТПП Криму, побудований [PERSON] садовий будинок відповідає вимогам будівельних, пожежних норм та правил, має достатню експлуатаційну надійність (а.с. 23-34). Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворену річ, яка виготовлена (створена) особою набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. В силу ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном та порушення прав інших осіб під час судового розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 331, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved