Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

У січні 2008р. [PERSON], діючий за довіреністю від імені [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування від 19 березня 1993р. [ADDRESS], укладеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] - недійсним. Вказані вимоги він мотивував тим, що [PERSON], 1936 року народження, є інвалідом дитинства 1 групи. Прикута до інвалідного крісла і абсолютно нічого не бачить. У червні 2007р. вона зверталася до прокуратури з заявою про перевірку факту незаконної прописки [PERSON] у її квартирі, і тоді з відповідей прокурора та постанови про відмову в порушенні справи, дізналася, що ще в березні 1993р. її квартира була подарована від її імені [PERSON] на підставі того, що остання протягом декількох років доглядала за неї. Але, ця квартира була отримана її батьками унаслідок того, що вона є інвалідом дитинства. Відповідачка працювала в „соцзабезі” і з'являлася у її житті тому, що вона унаслідок фізичних недоліків мала потребу в постійній сторонній допомозі. Спочатку [PERSON] відносилася до неї дуже люб'язно, приносила їжу, одержувала її пенсію, мала постійний доступ до квартири та до усіх її документів. Але, у неї ніколи не виникало бажання подарувати свою квартиру [PERSON], ніколи вона особисто не підписувала договору дарування і нікому не доручала від свого імені подарувати квартиру відповідачці. Вони ніколи не вели цих розмов, тому що позбавляти себе єдиного житла, вона не збиралася. До червня 2007р. вона була в неведенні, що [PERSON]. ще в 1993р. відібрала в неї обманним шляхом, без її відома і її згоди квартиру, тим самим позбавивши її даху над головою. Вона пам'ятає, що у 1992-1193рр. відповідачка зверталася до неї з пропозицією обміняти її і свою квартиру на 3-х кімнатну квартиру, у якій вони будуть жити разом, і вона буде здійснювати за нею довічне утримання. І тоді їй нічого не залишалося, як погодитися на цей обмін. [PERSON]. підшукувала варіанти обміну, для цього возила її до нотаріуса, але до кабінету її не заводила, і вона нічого не підписувала. Незабаром [PERSON]. відмовилася від обміну. І поміняла до неї своє відношення, тому що стала залякувати тим, що здасть її до лікарні або до міліції, докоряла. Що вона багато їсть, не прибирає, а іноді приносила неякісні продукти харчування. Через це у 1996р. вона змушена була залишити свою квартиру, і з тих пір проживає в родині священика. Всі документи на квартиру залишились у [PERSON]. вона здавала квартиру в найом. У [PERSON] до недавнішнього часу знаходилось доручення на одержання її пенсії і паспорт. Одержуючи пенсію, [PERSON]. не віддавала її, а розповідала [PERSON], яку зрідка відвідувала в будинку священика, що всі гроші ідуть на оплату [PERSON] квартири, і жодного разу вона не казала їй, що ця квартира належить їй - [PERSON] У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги і пояснила, що впродовж багатьох років знає [PERSON], яка була працівником соціальної служби і надавала їй допомогу: приносила їжу, одержувала її пенсію, доглядала за нею. Неодноразово [PERSON]. пропонувала їй обміняти їх квартири на трикімнатну квартиру і жити разом, для цього вона брала її документи на квартиру, паспорт. В 1993р. [PERSON]. привозила її до якоїсь установи, де вона знаходилася за дверима, а [PERSON]. заходила у кабінет. Після цього випадку [PERSON]. почала відноситися до неї погано, не годувала її, кричала, загрожувала і постійно лаяла безпричинно. Вона не змогла витримати ці приниження і двічі йшла жити в сім'ю священика, де вона проживає і зараз. Якийсь час [PERSON]. відвідувала її у сім'ї священика, іноді привозила 20-30грн., пояснюючи, що вона здає її квартиру, оплачує всі витрати за утримання квартири, а 20-30грн. це гроші, що залишилися. У 2007р. від прихожан вона дізналася про те, що [PERSON] прописана у її квартирі, і називає себе власницею її квартири. Після звернення в органи міліції і прокуратури їй стало відомо про те, що ще в 1993р. вона нібито подарувала [PERSON] свою квартиру за те що, та доглядала за неї. Проте, вона не мала намір дарувати своє житло, договір дарування не укладала, у нотаріуса договір не підписувала, оскільки є інвалідом 1 групи з дитинства, не може самостійно пересуватися, читати і писати, і повністю сліпа. Вважає, що [PERSON]. обманним шляхом оволоділа її документами, а потім і її квартирою. Тому, просила визнати договір дарування її квартири недійсним. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, по наступних підставах. Згідно з угодою дарування від 19 березня 1993 року, [PERSON]подарувала, а [PERSON]прийняла в дар однокімнатну [ADDRESS] На дані правовідносини розповсюджуються норми ЦК України 1963р. У судовому засіданні [PERSON] стверджує, що не дарила своєї квартири [PERSON], яка багато років тому вела з нею переговори про обмін їх квартир на трикімнатну квартиру і сумісне мешкання. У 1993р. відповідачка змусила її залишити квартиру і переїхати жити в сім'ю священика. Через декілька років вона повернулася в свою квартиру, але із-за домагань [PERSON] знову вимушена була залишити свою квартиру і переїхати в сім'ю священика. У 2007р. вона дізналася від людей, що [PERSON]. розповідає, що вона є власницею квартири. Вона договору дарування не підписувала, квартиру свою не приватизувала, а [PERSON] умовляла її неодноразово про обмін їх квартир на трикімнатну, для того, щоб спільно проживати. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦК України угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин. може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Опитані в судовому засіданні свідки пояснили, що в 2007р. вони і [PERSON] дізналися про те, що квартира останньою дарована [PERSON] [PERSON] була сильно засмучена, оскільки ніколи не дарила своєї квартири, ї збиралася в неї повертатися жити. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин які мають істотне значення для угоди, що укладається. У судовому засіданні позивачка пояснила, що всі свої дії: привезення її у якусь установу, надання документів, [PERSON]. пояснювала пошуком варіантів обміну. Опитані свідки пояснили, що [PERSON] знала про те, що [PERSON]. здає її квартиру в найом, щоб оплачувати, як пояснювала [PERSON]., утримання житла [PERSON] Тому, остання до 2007р. і не підозрювала, що [PERSON]. зареєстрована в її квартирі і є її власницею. Аналізуючи приведені вище докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати договір дарування квартири [PERSON] [PERSON] недійсним.

Outcome: approved