Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-21 00:00:00

Позивачка просила суд постановити рішення яким зобов'язати відповідача передати їй в рахунок її частки в спільному майні подружжя програвач ДВД вартістю 300 грн., телевізор кольоровий б/к вартістю 200 грн., газову плиту «Веко» вартістю 1000 грн. , холодильник «Атлант» вартістю 950 грн., телефон АТС «Русь» вартістю 70 грн., 1000 грн. які були витрачені за ремонт квартири, тобто речі та гроші на загальну суму 3520 грн. Та кухонний уголок б/у з столом і лінолеум розмыром 1,5 х 2 м., що дали їй батьки для користування.. В позовній заяві позивачка зазначила, що 11.11.2004 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, який вони розірвали 19.06.2006 р. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу вона ще деякий час проживала в квартирі чоловіка [ADDRESS], однак із-за неможливості спільного співіснування вона вимушена була повернутися до батьків [ADDRESS] де живе і зараз. Під час спільного проживання в шлюбі вони придбали програвач «ДВД» вартістю 300 грн., телевізор кольоровий б/к вартістю 200 грн., телевізор кольоровий «Універзум» б/к вартістю 1000 грн., пилосос вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 200 грн., газову плиту «ВЕКО» вартістю 1000 грн., штори вартістю 130 грн., карніз кухонний вартістю 35 грн. карніз кімнатний вартістю 45 грн., люстру вартістю 50 грн. лампа вартістю 100 грн., раковинну кухонну вартістю 100 грн., унітаз вартістю 450 грн., крани для води вартістю 100 грн., лампа для ванної вартістю 25 грн., столярка на кухню вартістю 500 грн., ванна б/у вартістю 100 грн., холодильник «Атлант» вартістю 950 грн., телефон АТС «РУСЬ» вартістю 70 грн., кухонну лампу 45 грн., розетки 8 шт. вартістю 80 грн., включателі 2 шт. вартістю 20 грн., мопед вартістю 100 грн., велосипед «Монтенбайк» вартістю 200 грн., набір для ванни вартістю 60 грн., музикальна апаратура вартістю 600 грн., релюкси вартістю 25 грн., конвектор б/у вартістю 400 грн., сушильна для сушки білизни вартістю 40 грн. гроші в сумі 2000 грн., які були витрачені на ремонт, а всього майна на 9125 грн. Крім того її батьки дали їм кухонний уголок з столом та лінолеумом, які відповідач не повертає. З метою забезпечення позову вона звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, так як боялася що відповідач сховає їх спільні речі. Так воно і сталося, всю побутову техніку відповідач сховав. Працівники ДВС змогли описати тільки те майно яке не представляє особливої цінності. В добровільному порядку вона змогла на час опису майна забрати сушилку для білизни та штори. Все інше майно позивачка просила суд зобов'язати відповідача передати їй та дитині в користування. Відповідач [PERSON] позов не визнав і в запереченні на позовну заяву зазначив, що поселились вони в квартиру його батьків 10 січня 2007 р. Прожили вони в цій квартирі біля двох місяців. За час спільного проживання вони придбали пару тарілок і ложок, а також два карніза, дві штори та сушилку для білизни. До 10.01.2007 р. в цій квартирі проживали його батьки. Вони залишили йому квартиру повністю пригодну для життя і повністю укомплектовану. Посилаючись на те, що в позовній заяві про розірвання шлюбу позивачка писала, що за час спільного проживання вони нічого не нажили просив суд в позові відмовити. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав і пояснив, що речі які не виявила ДВС в його квартирі, вивезла позивачка та її батьки. Після чого позивачка звернулася з позовом в суд і намагається повторно стягнути вартість цих речей, які вони в шлюбі не купляли. Ці речі він купляв до шлюбу і вона до них немає ніякого відношення. Суд перевіривши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не працював з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що за час спільного проживання в шлюбі сторони придбали штори вартістю 130 грн., карніз кухонний вартістю 35 грн., карніз кімнатний вартістю 45 грн., набор для ванни вартістю 60 грн. та сушілку для білизни вартістю 40 грн. Дані обставини визнав відповідач і не заперечував, щоб їх передати позивачці. З акту опису майна, проведеного ДВС Берегівського району 23.08.2007 р. вбачається, що програвач ДВД, телевізор колоровий, телевізор «Унівезум», пилосос, мікрохвильова піч, газова плита «Веко», холодильник «Атлант», телефон АТС «Русь», в квартирі відповідача не виявлено. В цьому акті відповідач зробив запись, що на перераховане в акті аресту майно вивезено [PERSON] та її родичами. Позивачка в акті опису майна зазначила, що побутова техніка, телевізор, музикальний центр, аппаратура, телефон АТС «Русь», холодильник «Атлант», пилосос, мікрохвильова піч, ДВД, плита «Веко», в квартирі не знаходяться, вивезено [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засідані підтвердили ту обставину, що коли були в гостях у позивачки то бачили в квартирі холодильник, ДВД, телевізор та іншу побутову техніку. Однак хто купляв цю побутову техніку вони не знають. Свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила в судовому засіданні, що сторони жили біля року до шлюбу і нічого не купляли. Після реєстрації шлюбу жили на квартирі [ADDRESS] Після того як батьки відповідача віддали йому квартиру молоді стали купляти речі. Вони купили холодильник «Атлант», мікрохвильову піч, телевізор, ДВД, потім купили малий телевізор, зробили ремон кухні, купили унітаз, газову плиту, раковину дала їм вона.. Далі мати позивачки пояснила, що після того як її дочка повернулась до дому вони з квартири відповідача не брали ніякі речі. З письмової заяви батьків відповідача вбачається, що вони подарували свєму сину квартиру повністю укомплектовану і пригодну до життя, а самі перейшли жити до будинку своїх батьків, які померли. З своєї квартири вони нічого не брали так як в будинку батьків все було. Позивачка, та її представник, цю заяву батьків відповідача, нічим не спростували. Суд критично відноситься до накладної № 9 від 9.10.2003 р. з якої вбачається, що позивачка купила холодильник «Атлант» за 1600 грн. Як пояснила мати позивачки до шлюбу молоді нічого не купляли, а всі покупки вони робили після того, як батьки відповідача передали їм квартиру для проживання. Товарний чек на придбання газової плити за 1300 грн. також не може братися до уваги, як доказ, оскільки не встановлено і не доведено хто купляв цю газову плиту. Покликання позивачки на те, що куплені під час спільного проживання речі, які відповідач заховав, були придбані за гроші які вона отримала в зв'язку з народженням дитини, суд також оцінює критично, оскільки одноразово 8000 грн. держава на одну дитину не видавала. Ці кошти видавались частинами. Крім того відповідач пояснив, що коли народилась дитина, вони жили в батьків позивачки. З отриманих грошей вони купили все необхідне для дитини, а три тисячі гривнів мати позивачки заховала нібито для майбутнього дитини. Ці пояснення відповідача також нічим не спростовані. Покази матері позивачки про те що відповідач заховав спільно нажите майно в шлюбі і що вона з чоловіком це майно з квартири відповідача не забирала, суд оцінює критично, оскільки мати позивачки зацікавлена в інтересах своєї дочки. Суд вважає, що позивачка не довела ті обставини, що відповідач заховав спільно нажите майно в шлюбі, а відповідач не довів те, що позивачка разом з своїми батьками забрали ці речі з квартири відповідача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Оскільки спір між сторонами виник про те майно яке не виявлено в кваритиі, відповідача, суд не знаходить можливості ділити те майно якого немає в наявності, а тому поділу підлягає те майно, яке є в наявності. Таким чином позивачці слід виділити штори вартістю 130 грн., карніз кухонний вартістю 35 грн., карніз кімнатний вартістю 45 грн., набір для ванни вартістю 60 грн. та сушилку для білизни вартістю 40 грн. Відповідач відмовився від розподілу цих речей і просив суд передати їх позивачці. З відповідача слід стягнути судові витрати по справі на користь позивачки, які складаються з судового збору 51 грн. та 30 грн. витрати пов'язані з ІТЗ, а всього 81 грн. Щодо стягнення з відповідача 250 грн. за надання юридичної допомоги то такі витрати до задоволення не підлягають оскільки адвокат [PERSON] виступав у судовому засіданні в якості представника без відповідної письмової угоди, а представники сторін не мають право на оплату за надання юридичної допомоги.

Outcome: approved