Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути за рахунок державного бюджету України на її користь відшкодування моральної і матеріальної шкоди в сумі 98780 гр., заподіяну незаконними діями органу досудового слідства прокуратури Харківської області, мотивуючи наступним. 8 вересня 2003 р. слідчим прокуратури Харківської області була порушена кримінальна справа №18030151, відповідно якої після проведення досудового слідства, а саме 29 березня 2004 р., їй було висунуте обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, а також заявлено цивільний позов в інтересах держави на суму 66955,33 гр.. Склад злочину, на думку прокуратури, полягав в тому, що вона, перебуваючи на посаді головного бухгалтера управління соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації спільно з начальником управління при проведенні вексельного заліку по забезпеченню інвалідів бензином замість належної їм компенсації у грудні 1999 р. склала та підписала завідомо неправильні документи з метою передачі державних матеріальних засобів - векселів Головного управління Державного казначейства України на загальну суму 270,5 тис. гр.. на користь державного підприємства „Автопраця.” 29 березня 2004 р. їй було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 29 травня 2007 р. постанова прокуратури Харківської області про порушення кримінальної справи була скасована постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова. В той же день постановою того ж суду в порушенні кримінальної справи по матеріалам перевірки ГУ праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації з питань законності проведення вексельного розрахунку з ДП „Автопраця” у відношенні до неї за ознаками складу злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України було відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. У зв”язку з незаконними діями службових осіб прокуратури Харківської області, які піддавали її безпідставному кримінальному переслідуванню на протязі 4-х років, її вимусили звільнитися з роботи і вона була позбавлена можливості працевлаштування та джерела утримання своїх 2-х неповнолітніх дітей, яких вона виховує одна. Більше 3 років до неї був застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, яку вона неухильно додержувалася і з цієї причини не могла використати своє право на свободу пересування, не могла навіть поїхати на поховання своєї сестри [PERSON]. у Воронізьку область / Росія/. Весь цей час жодного разу не оздоровлювалась, знаходилась у стані постійного стресу, депресії, приниження та неповноцінності. На протязі усього терміну кримінального переслідування слідчими прокуратури брутально та безкарно порушувалися норми кримінально - процесуального законодавства. Такі дії службових осіб прокуратури Харківської області викликали в неї відчуття повної правової беззахисності в Україні, коли правоохоронні органі замість захисту законних прав та інтересів громадян виконують замовне кримінальне переслідування. На підставі викладеного вважає, що їй незаконними діями вчинена моральна шкода, яку вона оцінює на суму 92180 гр.. Крім того, за роки кримінального переслідування їй нанесено значний матеріальний збиток, пов”язаний з втратою заробітку у зв”язку з чисельними викликами до органів міліції, прокуратури; 28 судовими засіданнями, оплатою проїзду до них; поштовими видатками за її рахунок на відправку рекомендованої кореспонденції по даній кримінальній справі у Дзержинському районному суді м. Харкова; витратами, які вона понесла у зв”язку з наданням їй юридичної допомоги фахівцями в галузі права та адвокатами. Нанесену матеріальну шкоду оцінює в 6600 гр.. Сторони у судове засідання явилися. У судовому засіданні позивачка і представник позивачки дали пояснення, аналогічні позовній заяві. Просять додатково стягнути на її користь за рахунок державного бюджету України 10000 гр. в рахунок відшкодування додаткової моральної та матеріальної шкоди, заподіяної їй під час слухання справи, оскільки представник прокуратури Харківської області затягував судовий розгляд необґрунтованими клопотаннями. Представники відповідачів проти позову заперечували. Вони вважають вимоги позивачки безпідставними, які не ґрунтуються на положеннях Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”. Просять у задоволенні позову відмовити. Допитані у якості свідків [PERSON]. і [PERSON]. дали пояснення про те, що позивачка відчувала моральні страждання внаслідок її протизаконного кримінального переслідування, звільнення з роботи, неможливості працевлаштуватися і належним чином матеріально забезпечувати своїх дітей. Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 29 березня 2004 р. під час розслідування кримінальної справи №18030151 слідчим прокуратури Харківської області було пред”явлено позивачці обвинувачення у скоєнні злочинів передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання. У квітні 2004 р. вказана кримінальна справа з обвинувальним висновком була направлена до Дзержинського районного суду м. Харкова. 26 грудня 2005 р. справа судом була повернута прокурору Харківській області на додаткове розслідування. 29 травня 2007 р. постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова була скасована, як незаконна, постанова від 8 вересня 2003 р. про порушення кримінальної справи №18030151. В цей же день, 29 травня 2007 р., постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова в порушенні кримінальної справи за матеріалами перевірки ГУ труда і соціального захисту населення Харківської обласної адміністрації з питань законності проведення вексельного розрахунку с ДП „Автопраця” відносно позивачки було відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за відсутністю в її діях складу злочину. Відповідно Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”: ст. 1 ч.1 - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; ст. 2 - право на відшкодування шкоди виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; ст. 3 - у наведених в ст. 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода; ст. 4 - відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Виходячи з приведених вище фактів і постанов Червонозаводського районного суду м. Харкова, дії прокуратури Харківської області по пред”явленню позивачці звинувачення у злочинах і обрання їй запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання / процесуальної дії, що обмежує її права/ суд визнає незаконними, внаслідок чого позивачка має право на відшкодування завданої шкоди у відповідності до Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”. У зв”язку з тим, що позивачка на протязі 38 місяців, з 29 березня 2004 р. по 29 травня 2007 р., незаконно знаходилася під слідством у якості обвинуваченої і підсудної з обранням їй запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання, суд вважає, що цим самим органи прокуратури завдали позивачці моральної втрати, призвели до порушення її нормальних життєвих зв”язків, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до погіршення і позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок, бажань , погіршення відносин з оточуючими людьми. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету України на користь позивачки компенсацію за моральну шкоду. Крім цього, в обґрунтування стягнення моральної шкоди позивачка послалася на те, що прокуратура Харківської області позбавила її роботи, можливості працевлаштування, джерела утримання дітей, але в обґрунтування цих вимог не надала суду відповідних рішень про звільнення з роботи з ініціативи, або за вимогою прокуратури Харківської області. З трудової книжки позивачки видно, що вона у 2000 і 2004 роках двічі звільнялася з роботи в ГУ праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації із власної ініціативи./ а. с. 17 - 19/ . Вказані звільнення позивачка не оскаржувала у встановленому законом порядку. Судових рішень про те, що звільнення були незаконні і мають відношення до прокуратури Харківської області немає. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, суд вважає, що в цієї частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачка не доказала свої вимоги, а тому у задоволенні цих вимог необхідно відмовити. Інші вказані позивачкою обґрунтування про стягнення моральної шкоди у зв”язку, за її думкою, з незаконними клопотаннями спрямованими на затягування цивільного процесу під час розгляду цивільної справи, порушенням прокуратурою норм кримінально-процесуального законодавства /невиконання службовими особами прокуратури Харківської області постанов Дзержинського районного суду м. Харкова, апеляційного суду Харківської області запитів і слідчих доручень районного суду; порушення терміну розслідування кримінальної справи; незаконного зупинення досудового слідства; безпідставного та не мотивованого не розгляду її чисельних скарг; відсутність контролю за веденням слідства слідчими прокуратури/ повинні розглядатися в порядку апеляційного і касаційного оскарження і також не можуть бути підставами для стягнення моральної шкоди. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди за незаконно притягнення її обвинуваченою і обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання, знаходження її в цьому статусі більше ніж 3 років., а в іншій частині позову необхідно відмовити. На підставі викладеного і ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органі дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, суд вважає необхідним в порядку компенсації моральної шкоди за 38 місяців перебування під слідством у якості обвинуваченої з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання за рахунок державного бюджету України стягнути 20000 гр., виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати / на теперішній час 515 гр./ за кожен місяць, а в іншій частині позову відмовити. Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, пов”язаних з явкою до суду і відправкою поштової кореспонденції на загальну суму 6600 гр., то вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов”язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Позивачка сплатила за правову допомогу 3400 гр. фахівцю в галузі права за надання юридичної допомоги при розгляді її цивільної справи про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, що підтверджується договором з ТОВ „Консалтинговий центр „Правозахист” на надання юридичної допомоги, квитанціями про сплату суми, а тому з відповідача за рахунок державного бюджету України на користь позивачки необхідно стягнути 3400 гр.. В іншій частині позову про стягнення судових витрат позивачка не доказала свої вимоги, оскільки не надала письмових та інших доказів. Суд не може виносити рішення основуючись на припущеннях, а тому відмовляє у задоволенні цих вимог.

Outcome: partial