Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом, в якому зазначив, що наказом Міністра вугільної промисловості України (Мінвуглепром України) від 10.10.2004р його було призначено на посаду директора державного підприємства “Підприємство по виробництву вибухозахисних та в'яжучих матеріалів” (ДП “ПВВВМ”), а 10.04.2006р з ним було укладено контракт №17 про родоту на цій же посаді до 10.04.2008р. Працюючи на вказаній посаді він сумлінно виконував покладені на нього обов'язки, передбачені в пункті першому контракту, забезпечував виконання показників ефективності використання державного майна з метою отримання прибутку, покращення майнового стану підприємства. Про свою роботу регулярно іформував відповідача шляхом здачі квартальної та річної звітності. Зауважень щодо його роботи як керівника підприємства від відповідача не надходило. З 9 по 21 серпня 2007р відповідачем на підприємстві було проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства, в ході якої було виявлено окремі порушення, зумовлені виробничою необхідністю. Про що ним було зазначено в запереченнях до Акту перевірки. Але ці заперечення відповідачем необгрунтовано були відхилені. 05 вересня 2007р він захворів і знаходився на лікарняному. А в середині вересня дізнався, що наказом відповідача від 12.08.2007р контракт з ним розірвано і його звільнено з посади. Вважаючи вказаний наказ відповідача не обгрунтованим по суті і незаконним з підстав звільненння під час його тимчасової непрацездатності позивач просив суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач підтримав позов, представник відповідачів позов не визнала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов задовольнити з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до контракту №17 від 10.04.2006р, позивача [PERSON] відповідачем -Мінвуглепромом України було найнято на посаду директора ДП “ПВВВМ” на термін з 10 квітня 2006р по 10 квітня 2008р. Застосування контрактної форми трудового договору між сторонами передбачено ч.4 ст. 65 ГК України. Права та обов'язки позивача встановлені пунктами 1,2 контракту. Відповідно до додатку №1 до контракту, кожного року відповідачем-Мінвуглепромом України позивачу доводилися показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового становища підприємства. Розпорядженням Мінвуглепрому України від 08.08.2007р №90-р з метою позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП “ПВВВМ” було створено робочу групу. За результатами перевірки комісією було складено акт від 21 серпня 2007р. 12 вересня 2007р відповідачем -Мінвуглепромом України було видано наказ № 127 к/к, за яким позивача [PERSON] звільнено із займаної посади за п. 8 ст. 36 КЗпП України, а контракт розірвано на підставі підпункту “і” п. 26 контракту (з інших підстав). Підставами вказано: Акт від 21.08.2007р та Висновок за зауваженнями (запереченнями) до офіційної документації “Акт перевірки від 21.08.2007р” від 28.08.2007р №668. Суд вважає вказаний наказ не обгрунтованим та не законним з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна) умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Пунктом 17 “Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників” (Положення) передбачено, що у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. А п. 5 цього Положення застережено, що умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними. Відповідно до ппідпункту “г” пункту 25 контракту, цей контракт припиняється з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. Додаткові підстави розірвання контракту з ініциативи органу управління майном пердбачені в пункті 26 контракту. Підпункт “і” цього пункту пердбачає, що керівник може бути звільнений з посади, а контрак розірваний з ініциативи Органу управління майном... “з інших підстав”. Але підстави цього підпункту в контракті не визначені, і тому суд вважає, що він погіршує становище працівника порівняно з чинним законодавством і з цих підстав є недійсним. Видаючи наказ про звільнення позивача відповідач послався на Акт від 21.08.2007р та Висновок за зауваженнями (запереченнями) до офіційної документації “Акт перевірки від 21.08.2007р” від 28.08.2007р №668 як на інші підстави, передбачені підпунктом “і” пінкту 26 контракту. Але, як слідує з Акту від 21.08.2007р, в період з 01.01.2005р по 30.06.2007р підприємство працювало прибутково: у 2006р підприємство отримало прибуток на суму 438,4 тис грн при плані 22 тис грн, за 1 квартал 2007р при плані 10 тис грн отримано прибутку на суму 178,3 тис грн. Крім того з 31 пункту заперечень до Акту, відповідачем прийнято як обгрунтованими 17 пунктів. 14 пунктів відхилено без мотивування. Які дії або бездіяльність позивача послужили підставою для звільнення в наказі не конкретизовано. З цих підстав суд не має можливості перевірити і дати оцінку цим діям. З додатків 1 та 2 до контракту від 10.04.2006р вбачається, що всі показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану позивачем у 2005-2006рр були виконані і перевиконані. З повідомлення Оргкомітету Національного Бізнес Рейтінгу від 31.05.2007р №0431/ІЯ слідує, підприємство ДП “ПВВВМ” увійшло до числа лідерів в рейтингу за сумарним балом номінацій: “обсяг реалізованої продукції”, “Прибуток”, “Продуктивність праці”, “Заробітна плата” в галузі “Виробництво іншої мініральної продукції” (КВЕД 26.8). А з доданого списку підприємств вбачається, що підприємство ДП “ПВВВМ” знаходиться в рейтингу на 23 місці. Заперечуючи проти позову представник відповідачів вище приведене визнала, але вважає, що звільнення позивача було законним, оскільки підприємство моглоб працювати ще краще. Як вбачається з постанови ст. помічника прокурора м. Докучаєвська від 26.10.2007р, в порушенні кримінальної справи за фактами порушень фінасової дісципліни з боку позивача, встановлених в ході перевірки ДП “ПВВВМ”, відмовлено за відсутністю в діях останнього складу злочинів, передбачених ст.ст. 191, 364, 365,367 КК України. Згідно з п. 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. А пунктом 21 Положення передбачено, що у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. Частиною третью статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівників з ініциативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Як вбачається з ксерокопопій листків непрацездатності, позивач знаходився на лікарняному з 07.09.2007р по 01.12.2007грн. Тобто наказ про звільнення позивача з роботи було видано відповідачем -Мінвуглепромом України 12 вересня 2007р в період тимчасової непрацездатності позивача. В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р з наступними змінами “Про практику розгляду судами трудових спорів” роз'яснено, що правило про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпусці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40,41 КЗпП, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з з ініциативи власника або уповноваженого ним органу. Таким чином суд вважає, що звільнення позивача і розірвання з ним контракту відповідачем - Мінвуглепромом України проведено без законних підстав, тобто без підстав, передбачених як законом, так і контрактом. Тому відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України [PERSON] слід поновити на роботі на посаді директора державного підприємства “Підприємство по виробництву вибухозахисних та в'яжучих матеріалів”, а наказ Міністерства вугільної промисловості України №127-к/к від 12 вересня 2007р визнати незаконним. Відповідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, з відповідача ДП “ПВВВМ” на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в такому розмірі: з довідки про доходи, наданої позивачем, та з довідки №1246 від 18.12.2007р, наданої відповідачем ДП “ПВВВМ”, вбачається, що його заробітна плата в липні-серпні 2007р складала 24352,09 + 10611,32 = 34963,41 грн. Середньомісячна- 17481,71 грн. В судовому засіданні позивач пояснив, а представник відповідача підтвердив, що листки непрацездатності позивача були прийняті відповідачем ДП “ПВВВМ” до оплати і оплачені по 1 грудня 2007р. З 1 грудня 2007р по 1 лютого 2008р позивач знаходився у вимушеному прогулі. За цей період підлягає стягненню: 17481,71х2=34963,41 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що відповідачем - Мінвуглепромом України було порушено законне право позивача, гарантоване ч.1 ст. 43 Конституції України, на працю, що включало можливість заробляти собі на життя працею, на яку він вільно погодився. Це порушення призвело до моральних страждань позивача, які псилювалися небажанням відповідача -Мінвуглепрому України добровільно виправити незаконне звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, що прямо заборонено законом, і скасувати свій незаконний наказ, хоча вказані листки непрацездатності були прийняті і оплачені відповідачем ДП “ПВВВМ”. Це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для віновлення попереднього стану. З урахуванням приведеного суд визначає розмір відшкодування в 1000 грн. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved