Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду 21 грудня 2007 року з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 липня 1982 року Юр'ївською селищною радою Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, з 2001 року вони проживають окремо. Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON], 1983 року народження, та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2007 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. Спору відносно спільно нажитого майна, що є їх сумісною власністю подружжя, немає. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить розірвати його шлюб з [PERSON]. 09 січня 2008 року на адресу суду надійшла позовна заява (уточнена), в якій позивач окрім вищевикладеного зазначив, що його шлюб з відповідачкою є першим та прохав витрати, пов'язані з розірванням шлюбу в органах РАЦС покласти на нього. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви (уточненої), наполягав на їх задоволенні, пояснив, що з [PERSON] вони не проживають однією сім'єю вже близько семи років, іншої сім'ї він не має, дітям, які проживають разом з матір'ю, він допомагає матеріально, а також залишив донькам квартиру. Спору відносно спільно нажитого майна, що є їх сумісною власністю подружжя, у них з відповідачкою немає. Відновити нормальні подружні стосунки не можливо. Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала і погодилась з думкою позивача, зазначила, що дійсно з позивачем вони не проживають вже сім років, діти проживають з нею, а [PERSON] надає матеріальну допомогу на їх утримання, спору відносно нажитого майна, що є їх сумісною власністю подружжя, у них з позивачем немає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.№ 29), дійсно встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 липня 1982 року Юр'ївською селищною радою Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11. Від шлюбу подружжя має двоє дітей: повнолітню доньку - [PERSON], 1983 року народження, та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 14), яка проживає з матір'ю і після розірвання шлюбу залишиться мешкати з нею. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється у наслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Враховуючи той факт, що позивач надав до суду позовну заяву (уточнену), в якій прохав витрати, пов'язані з розірванням шлюбу в органах РАЦС покласти на нього, суд вважає доцільним вищезазначені покласти на позивача, а відповідачку - звільнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved