Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду в інтересах своїх неповнолітніх дітей і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], укладений 10.11.1993 року між її покійним колишнім чоловіком [PERSON] та Закусилівською сільською радою й визнати за її та [PERSON] дітьми [PERSON] й [PERSON] право власності на вказаний будинок, мотивуючи тим, що згідно укладеного між її покійним колишнім чоловіком та відповідачем договору, перший купив вказаний будинок та розрахувався повністю, але договір купівлі-продажу нотаріально оформлений вчасно не був. Також позивач зазначила, що вона звернулась до нотаріальної контори від імені своїх неповнолітніх дітей, але останні позбавлені можливості оформити право власності на житловий будинок тому, що [PERSON], із зазначених нею підстав, при житті не виготовив свідоцтво про право власності. Позивач в судове засідання не з'явилась, але надіслала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, але просить справу розглядати без їх участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 10.11.1993 року між [PERSON] та Закусилівською сільською радою було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Закусилівської сільської ради №476 від 11.03.2008 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року визначено, що вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивач розрахувався з відповідачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №10 від 10.11.1993 року. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення угоди купівлі-продажу й необхідність визнання її дійсною. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Статтею 1299 ЦК України визначено, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. [PERSON] помер 28.09.2006 року й позивач у встановлений законом термін звернулась в інтересах їх дітей до Народицької ДНК, а інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до ДНК не звертались. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2006 року, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 13.02.1993 року й серії [NUMBER] від 09.04.1994 року та довідкою Народицької ДНК №48 від 14.03.2008 року. [PERSON] свідоцтво про право власності на домоволодіння при житті не виготовив, а тому особи, в інтересах яких пред'явлено позов, не можуть оформити спадщину, маючи на це право. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved