Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON]. Позов мотивує тим, що 02.07.1988 року виконавчим комітетом Куцеволівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області за актовим записом № 6 зареєстровано шлюб між ним та [PERSON]. Шлюбні відносини між ними фактично припинились, окремо мешкають близько двох років і не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, повагу та любов, мають різні характери і погляди на життя. На даний час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Вказував на неможливість збереження сім'ї з [PERSON]. Зазначив, що неповнолітні діти у них відсутні, але не досягли між собою згоди щодо розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Шлюб з його боку повторний. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити, підтвердивши обставини, зазначені в позовній заяві. [PERSON] позов визнала та просила розірвати шлюб, оскільки збереження сім'ї в даному випадку не є можливим, при цьому пред'явила зустрічний позов, в якому, з урахуванням зміни та уточнень вимог, просила суд вчинити поділ наявного на час припинення спільного ведення господарства майна, що є спільною сумісною власністю їх подружжя, а саме легкового автомобіля марки М-412 ІЕ з реєстраційним номером [NUMBER]та причепу з реєстраційним номером [NUMBER]. Також просила стягнути на її користь витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 480 гривень. Зустрічний позов мотивує тим, що під час шлюбу з [PERSON] ними набуто певне майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності їх подружжя. На час припинення спільного ведення господарства із майна, що є спільною сумісною власністю їх подружжя, залишились лише легковий автомобіль марки М-412 ІЕ з реєстраційним номером [NUMBER]та причеп з реєстраційним номером [NUMBER]. Будь-які нерухомі речі, сільськогосподарська техніка, тощо, не перебувають у їх спільній власності. Враховуючи те, що вищевказані речі є неподільними, а також те, що вона не має потреби в причепі та легковому автомобілі, яким взагалі не вміє керувати і не має на це права, просила стягнути з [PERSON]на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на згадані об'єкти в розмірі 1100 гривень, присудивши[PERSON] спірний автомобіль і причеп. [PERSON] зустрічний позов не визнав, при цьому пояснив, що після припинення спільного ведення господарства з [PERSON], за взаємною згодою, поділили спільне майно, а саме домашню худобу, зерно, вугілля, меблі, тощо. Поділ майна провів депутат Куцеволівської сільської ради Онуфріївського району, про що було складено акт, який підписав він та [PERSON]. Враховуючи, що поділ майна вже відбувся у добровільному порядку, то відсутні підстави для його повторного поділу в судовому порядку. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши інші докази по справі, суд приходить до таких висновків. 02.07.1988 року виконавчим комітетом Куцеволівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області за актовим записом № 6 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинились, подружжя не проживає спільно тривалий час, їх сімейні відносини не побудовані на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується твердженнями позивача та відповідача. Згідно ст.ст. 105, 110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню. З приводу зустрічного позову судом встановлено наступне. Під час шлюбу подружжям було набуто певне майно, яке є об'єктом права їх спільної сумісної власності. На час припинення спільного ведення господарства із майна, що є спільною сумісною власністю їх подружжя, залишились лише легковий автомобіль марки М-412 ІЕ з реєстраційним номером [NUMBER]та причеп з реєстраційним номером [NUMBER]. Вказане майно придбане подружжям у період шлюбу, а саме автомобіль придбано 8 травня 1991 року, а причеп - 25 листопада 1997 року, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Будь-які нерухомі речі, сільськогосподарська техніка, тощо, не перебувають у їх спільній власності, що підтверджується інформаціями бюро технічної інвентаризації, інспекції державного технічного нагляду та поясненнями сторін. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, легковий автомобіль марки М-412 ІЕ з реєстраційним номером [NUMBER]та причеп з реєстраційним номером [NUMBER] є об'єктами спільної сумісної власності позивача і відповідача. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Аналізуючи акт про поділ майна позивача і відповідача, який, доречи невідомо коли, провів депутат Куцеволівської сільської ради Онуфріївського району, суд зазначає, що він не відповідає вимогам закону за таких підстав. По-перше, зі згаданого акту не зрозуміло коли він складений, про яке майно іде мова (індивідуальні ознаки відсутні) і взагалі в ньому не висвітлені істотні умови домовленості про поділ майна подружжя; по-друге вказаний акт містить вказівки про поділ нерухомого майна, а тому він повинен був мати форму договору, посвідченого нотаріально. Згідно ст.ст. 70-71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Пленум Верховного суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя” роз'яснив судам, що поділ майна подружжя здійснюється за правилами СК України та ЦК України, при цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячі з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Під час розгляду справи по суті сторони визначились, за взаємною згодою, про вартість майна. Так, вартість автомобіля складає 1800 гривень, а вартість причепа - 400 гривень. Оскільки ці обставини визнані сторонами, вони, в силу ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов та вчинити поділ наявного майна, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а саме легкового автомобіля марки М-412 ІЕ з реєстраційним номером [NUMBER]та причепу з реєстраційним номером [NUMBER], стягнувши з [PERSON]на користь [PERSON]грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на згадані об'єкти в розмірі 1100 гривень, присудивши[PERSON] спірний автомобіль і причеп. Так, спірні транспортні засоби є неподільними речами, [PERSON] згодна на отримання грошової компенсація вартості частки у спільному майні, тоді як[PERSON] взагалі заперечує проти поділу майна.[PERSON] тривалий час користується транспортними засобами і має право керувати ними, що підтверджується його поясненнями, тоді як [PERSON] не має ні права, ні бажання ними керувати, при цьому під час шлюбу і після його фактичного припинення транспортними засобами користувався[PERSON] Витрати, понесені[PERSON]. на оплату правової допомоги адвоката, підлягають стягненню з[PERSON]. на її користь, що відповідає вимогам ст.ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки остання дійсно понесла такі витрати і надала цьому підтвердження у вигляді угоди про надання правової допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру, при цьому правова допомога дійсно мала місце шляхом представництва адвокатом її інтересів при розгляді справи судом.

Outcome: approved