Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді жилого будинку [ADDRESS]. Вказаний жилий будинок був побудований ними під час шлюбу та зареєстрований на ім'я чоловіка. Земельна ділянка була надана чоловіку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 25 червня 1960 року. В даний час вона займається переоформленням спадщини на своє ім'я. При отриманні довідки БТІ, техніком був встановлений факт самовільного будівництва сараю літ. Г та переобладнання кімнати 1-5 з кухні в жиле приміщення. Для впорядкування правовстановлюючих документів вона вимушена звертатись до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що самовільне будівництво вказаних споруд не зачіпає нічиїх прав, просить визнати право власності на сарай літ. Г та переобладнану кімнату 1-5 з кухні в жилу кімнату, розташовані [ADDRESS], за [PERSON]. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, Жоголева В.В., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку площею 513 кв. м., посвідченого Орджонікідзевською нотаріальною конторою 11 липня 1960 року у реєстрі № 5077, що також підтверджується реєстраційним посвідченням Жданівського БТІ № 23322 від 22 листопада 1967 року. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Орджонікідзевським районним відділом ЗАГС міста Жданова, 05 листопада 1959 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 769, після чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис № 261. При обстеженні домоволодіння [ADDRESS] техніком Маріупольського БТІ було виявлено факт самовільного будівництва сараю літ. Г та переобладнання кімнати 1-5 з кухні в жилу, що підтверджується довідкою Маріупольського БТІ від 13 жовтня 2005 року. За висновком будівельно-технічної експертизи № 297 від 11 березня 2008 року, при будівництві сараю літ. Г та переобладнанні жилої кімнати 1-5, розташованих [ADDRESS] не порушені санітарно-гігієнічні вимоги та умови пожежної небезпеки. Площа жилої кімнати 1-5 (7,8 кв. м) у жилому будинку літ. А-1 не задовольняє вимогам п. 2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення», згідно з якими площа спальні на одну людину, робочої кімнати або кабінету повинна бути не менше 10 кв. м. враховуючи період забудови та відсутність інших порушень будівельних норм, експлуатація жилої кімнати 1-5 у жилому будинку літ. А-1, розташованого [ADDRESS] допускається. Сарай літ. Г та жила кімната 1-5, їх несучі та огороджуючі конструкції знаходяться у задовільному технічному стані та можуть експлуатуватись у подальшому. Технічний стан будівельних конструкцій сараю літ. Г та жилої кімнати 1-5, розташованих [ADDRESS], забезпечує їх безпечну та надійну експлуатацію. Згідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання відповідачем пред′явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. На підставі ст. 376 ч. 3, 5 ЦК України та

Outcome: approved