Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію за шкідливі умови праці. 14 лютого 2008 року позивач збільшила свої позовні вимоги та просить стягнути на її користь також 15000 грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 29 лютого 2008 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення боргу по заробітній платі було закрите з підстав п. 2 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 24 березня 2008 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення компенсації за шкідливі умови праці було закрите з підстав п. 3 ст. 205 ЦПК України. 24 березня 2008 року позивач надала суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку та 15000 грн на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та пояснила суду, що вона до 17 травня 2006 року працювала у Світловодській філії ТОВ «Пролог Лайт Імпекс». При звільненні їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку. В день звільнення вона не працювала, проте неодноразово зверталася з вимогами до керівництва підприємства щодо проведення з нею розрахунку, однак лише 20 липня 2007 року їй виплатили заборгованість по заробітній платі у сумі 334 грн 31. Крім того, нею звернуто до виконання судовий наказ про стягнення на її користь 651 грн 19 коп боргу від підприємства, при чому в дану суму включена компенсація за невикористану відпустку. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не сповістив. З підстав ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України та за згодою позивачки суд розглядав справу у заочному порядку на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі , суд прийшов до наступних висновків. З копії трудової книжки позивачки вбачається, що вона з 12 лютого 2002 року по 17 травня 2006 року працювала у Світловодській філії ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» (а.с.4-5) При звільненні позивачки з нею не було проведено розрахунок. При цьому за заявою Світловодського міжрайпрокурора, який діяв в інтересах [PERSON]. 02 жовтня 2006 року суддею Світловодського міськрайонного суду було видано судовий наказ № 2-н-164/2006, яким з ТОВ “Пролог Лайт Імпекс” було стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі станом на 01 серпня 2006 року у сумі 651 грн. 19 коп. (а.с.63) Позивач в судовому засіданні пояснила, що до стягнутої на її користь за судовим наказом суми включена і компенсація за невикористану відпустку, ці пояснення узгоджуються з матеріалами справи, довідкою про компенсацію за невикористану відпустку (а.с.38), а відтак повторно дана компенсація стягнута бути не може і в задоволені позовних вимог в цій частині належить відмовити. В судовому засіданні на підставі пояснень позивачки встановлено, що у день звільнення , тобто 17 травня 2006 року вона не працювала. З положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України вбачається, що якщо працівник в день звільнення не працював, то всі суми , належні працівникові при звільненні, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред”явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Доводи позивачки про те, що безпосередньо після звільнення вона неодноразово усно зверталася за розрахунком, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. При цьому з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася з письмовою вимогою про розрахунок до керівництва ТОВ “Пролог Лайт Імпекс” 07 грудня 2006 року. (а.с. 6) Разом з тим, на той час уже був виданий та набрав законної сили судовий наказ від 02 жовтня 2006 року про стягнення на користь позивачки заборгованості, а відтак відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України в даному випадку застосовуватись не може, оскільки позивач мала право пред”явити даний судовий наказ до виконання після набрання ним законної сили, що нею зроблено тільки зараз. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Ст . 237-1 КЗпП України передбачене право працівника на відшкодування моральної шкоди в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено наявність порушень з боку відповідача прав позивача на своєчасну оплату праці, оскільки мало місце порушення відповідачем ст. 115 КЗпП України, так як заробітна плата позивачці не була виплачена з дотриманням встановлених ч. 1 даної статті строків, суд визнає доведеним факт наявності моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях позивачки, на утриманні якої перебуває троє неповнолітніх дітей, через несвоєчасне отримання зароблених коштів, проте, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити заявлений позивачкою розмір грошового еквіваленту моральної шкоди до 500 грн. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial