Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди. Заяву мотивує тим, що 16 липня 1985 року була прийнята на роботу на Луцький картонно-руберойдовий завод. З 23 жовтня 2006 року по 25 вересня 2007 року працювала у відповідача на посаді заступника головного бухгалтера і змушена була подати заяву на звільнення в зв'язку з невиконанням законодавства про працю та колективного договору щодо оплати праці зі сторони відповідача. Незважаючи на неодноразові звернення до керівництва ВАТ «Луцький КРК», з позивачем не розрахувалися в частині виплати вихідної допомоги. Факт звільнення з причини порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору підтверджується заявою про звільнення від 10 вересня 2007 року та наказом від 25 вересня 2007 року. В день звільнення відповідачем зроблено запис в трудовій книжці «звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» і не вказано причин звільнення. Відповідно до ст. 44 КЗпП відповідач зобов'язаний виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. Незаконними діями відповідача спричинено моральну шкоду, що виражається в душевному переживанні, приниженні людської гідності, тривалій втраті нормального життєвого устрою, неможливості мати елементарний достаток через відсутність коштів і надавати належне утримання сім'ї. Моральну шкоду оцінює в 1000 грн. Просила суд зобов'язати відповідача доповнити запис в трудовій книжці та вказати причини звільнення «в зв'язку з порушенням Власником законодавства про працю», стягнути з відповідача 3750 грн. заборгованості по вихідній допомозі, а також 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшила, просить суд змінити формулювання причини звільнення із «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» на «за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю», стягнути з відповідача 4399, 53 грн. вихідної допомоги, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати. Суду пояснила, що в день її звільнення було підготовлено наказ, в якому було зазначено про звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. В нижній частині наказу міститься обхідний лист, з яким вона обійшла усі служби підприємства, зокрема, комірника, профком, ВОС, здоровпункт, табельник, бюро перепусток, бухгалтерію, їдальню, крім Промінвестбанку. Поставила підпис про ознайомлення з наказом. В подальшому керівництво вирішило не звільняти її за зазначеною підставою, а тому був підготовлений новий наказ за тим же номером, який їй представили для ознайомлення. Останній наказ вона відмовилася підписувати. Представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що звільнення позивача було проведене у відповідності до чинного законодавства. Звільнювати позивача у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю не було підстав, оскільки позивач не довела, що роботодавець порушував законодавство про працю. Свідок [PERSON], яка працювала начальником відділу кадрів ВАТ «Луцький КРК», дала показання про те, що в день звільнення [PERSON] підготовлено наказ, в якому було зазначено про звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. [PERSON] підписала обхідний лист у відповідних службах підприємства, та здала в розрахунковий відділ. Бухгалтерією було нараховано [PERSON] вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. В подальшому за вказівкою керівництва було підготовлено новий наказ, уже без зазначення причини звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на підприємстві мали місце факти порушення законодавства про працю, невиконання умов колективного договору. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача Пиварчука Л.В, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки, 16 липня 1985 року позивач була прийнята на роботу на Луцький картонно-руберойдовий комбінат (а.с. 7 - зв.). 10 вересня 2007 року подала на ім'я генерального директора заяву, в якій просила звільнити її з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України, в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю та колективного договору щодо оплати праці. За резолюцією «До наказу» від 11 вересня 2007 року заяву передано відділу кадрів (а.с 6). Відповідно до наказу 81/01К від 25 вересня 2007 року [PERSON] звільнена з 25 вересня 2007 року за власним бажанням ст. 38 КзПП України (а.с. 5). Згідно акту від 25 вересня 2007 року [PERSON] від письмового ознайомлення з наказом про звільнення відмовилась. Як вбачається з довідки № 158 від 14 березня 2008 року середній заробіток [PERSON] становив 1466, 51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Спір про зміну формулювання причин звільнення не є спором про звільнення, а тому, враховуючи, що [PERSON] дізналася про порушення свого права в день звільнення, тобто 25 вересня 2007 року, а з позовом в суд звернулася 7 грудня 2007 року, тому встановлений законом тримісячний строк звернення до суду вона не пропустила. Згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За правилом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. З акту перевірки №03-01-05/0298, проведеної Територіальною державною інспекцією праці у Волинській області 20 листопада 2007 року за заявою [PERSON], вбачається, що в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» [PERSON] у 2007 році не проведена індексація заробітної плати у зв'язку з ростом індексу цін. Перевіркою встановлено порушення вимог ч.3 ст. 38 КзПП України, ст. 115 КзПП України. Отже, враховуючи, що позивач просила згідно письмової заяви звільнити її з роботи саме у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, і звільнення за даною причиною було погоджено керівником шляхом накладення відповідної резолюції на заяві, також на підприємстві дійсно мали місце факти порушення власником законодавства про працю, а тому формулювання причини звільнення позивача слід змінити із «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» на «за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю за ч.3 ст. 38 КЗпП України» та у відповідності до ст. 44 КЗпП стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить (1466, 51 грн. х 3) 4399, 53 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не довела, що порушення її законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, а тому в частині позову про стягнення 100 грн. моральної шкоди слід відмовити. До стягнення з відповідача підлягають також понесенні позивачем судові витрати.

Outcome: partial