Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою на рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 6 грудня 2007 року, яким його позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ВАТ „Укртелеком" на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 510 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., а також судові витрати в сумі 59, 50 грн. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до ЗАТ „Страхова компанія „Кредо-Класик" про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судові витрати на користь ВАТ „Укртелеком" 601, 68грн. і ЗАТ „Страхова компанія „Кредо-Класик" 130, 80 грн. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю. Вважав, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи. Вважав, що страхова компанія „Кредо-Класик" не в повному обсязі здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача: лише у розмірі 14 654, 11 грн., а не 24 990 грн., як передбачено договором, самостійно виключивши певні позиції з авто-товарознавчого дослідження. Також зазначав, що з урахуванням розміру матеріальних збитків в сумі 40 727, 44 грн. та встановленого Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ліміту відповідальності страхувальника в сумі 24 990 грн., різниця між фактичним розміром збитку і страховою виплатою становить 15 737, 44 грн., які на підставі ст. 1194 ЦК України повинні бути стягнуті з ВАТ „Укртелеком". Крім того, позивач зазначав, що СК „Кредо-Класик", до якої він звернувся для оформлення страхового випадку не попередила його про те, що після виплати страхового відшкодування та компенсування матеріальної шкоди, йому необхідно буде передати компанії транспортний засіб „Ауді - 100" державний номер [NUMBER]. Передача ним транспортного засобу іншій особі відбулась з причини того, що автомобіль знаходився у непридатному для пересування стані й необхідно було терміново якимось шляхом знайти гроші для придбання нового автомобілю. За умов того, що представники страхової компанії не вимагали передати їм пошкоджений транспортний засіб, позивач передав його іншій особі. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов [PERSON] , виходив з того, що він впродовж всього розгляду справи заводив суд в оману з приводу продажу автомобіля, називаючи різні дати. Згодом він зовсім відмовився підтвердити обставини його продажу за певну суму і підтвердити це доказами. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки таку різницю по справі встановити неможливо, в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди як до ЗАТ СК „Кредо-Класик", так і до ВАТ „Укртелеком", окрім суми франпшзи, необхідно відмовити. Визначаючи розмір заподіяних моральних страждань, суд виходив з характеру правопорушення, принципів розумності і справедливості, а також доведеності і визнав за необхідне стягнути з ВАТ „Укртелеком" в рахунок відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди 500 грн. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині відшкодування моральної шкоди та відмови в задоволенні позовних вимог до ЗАТ СК „Кредо-Класик" про відшкодуванні матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1-ї інстанції виходив з того, що розміром заподіяної позивачеві матеріальної шкоди є ринкова вартість автомобіля „Audi-100", але з урахуванням того, що [PERSON] не підтвердив обставини продажу свого пошкодженого автомобіля та його продажну вартість, встановити різницю між фактичним розміром збитку і страховою виплатою неможливо, тому в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди як до ЗАТ „Страхова компанія „Кредо-Класик", так і до ВАТ „Укртелеком", окрім суми франпшзи, відмовив. При стягненні моральної шкоди в розмірі 500 грн. з ВАТ „Укртелеком" судом врахований характер правопорушення і доведеність позивачем обставин по справі. Між тим, такі висновки суду не відповідають обставинам по справі і зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ДІЖ України, є підставою для зміни рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення. Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної володільцу транспортного засобу № 52/12 від 27 грудня 2004 року (а.с. 17-29). Апеляційний суд не може погодитись з визначенням позивачем розміру матеріальної шкоди в сумі 39020 грн., що дорівнюється ринковій вартості автомобіля. Стягнення на користь позивача ринкової вартості пошкодженого автомобіля було б можливо за умови, що автомобіль не міг використовуватись за призначенням внаслідок заподіяних пошкоджень і був повернутим заподіювачу шкоди. Зазначене випливає з роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Між тим, зі звіту про оцінку вартості № 52/12 вбачається, що автомобіль „Audi-100" підлягає відновленню, але позивачем будь-які ремонтно-відновлювальні роботи не проводились і не можуть бути проведеними в майбутньому, оскільки вказаний автомобіль за даними Макіївського РЕВ ДАЇ (а.с. 252) 29 червня 2006 року був знятим з обліку для реалізації. [PERSON] і в позовній заяві, і в судових засіданнях не заперечував того, що автомобіль він продав без проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Відповідно до п.3 Положення про порядок і умови проведення обов"язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. № 1175, яке діяло на момент ДТП, та ст. 9 Закону України „Про страхування", відшкодуванню страховиком (страховою організацією) підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі під час руху транспортного засобу, якщо має місце причинний зв"язок між рухом транспортного засобу і заподіяною ним шкодою. На підставі викладеного Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачеві тільки розміру прямої матеріальної шкоди, яка за висновками представленого позивачем звіту № 52/12 дорівнюється 16943, 84 грн. (а.с. 21), т.я. будь-яких витрат по придбанню запасних частин та матеріалів, а також проведенню відповідних ремонтних робіт позивач не поніс. З урахуванням понесених позивачем витрат по оплаті роботи оцінювача в розмірі 200 грн. (а.с. 14) та за мінусом франшизи в розмірі 510 грн., яка не підлягає відшкодуванню страховиком, сума прямої шкоди, яка повинна бути сплаченою ЗАТ СК „Кредо-Класик" позивачу [PERSON] становить 16633, 84 грн. Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи СК „Кредо-Класик" про виключення пунктів 32, 33, 35, 132, 149 зі звіту про оцінку № 52/12 на підставі аварійного сертифікату (а.с. 74-75) і, відповідно, зменшення суми страхового відшкодування до 14964, 11грн. Згідно з договором страхування № 16/401/53/04 від 20 серпня 2004 року (а.с. 217-220), укладеним між ЗАТ СК „Кредо-Класик" та ВАТ „Укртелеком" та п.9 згаданого Положення про порядок і умови проведення обов"язкового страхування, правом зменшення суми прямої матеріальної шкоди страховик не наділений. Статтею 26 Закону України „Про страхування" передбачена тільки можливість страховика за наявності певних умов відмовити у здійсненні страхових виплат. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про страхування" та Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України № 8 від 05.01.1998 року, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або аварійним комісаром у формі, що визначається страховиком. Серед передбачених пунктом 6 вказаного Типового положення прав аварійного комісара, право на зменшення суми дійсної шкоди, заподіяної страхувальнику, відсутнє. Лише В пункті 15 йде мова про можливість в окремих випадках для з"ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру заподіяної шкоди проведення аварійним комісаром необхідної експертизи. Як свідчать обставини справи, необхідність проведення експертизи для з"ясування питання про можливість виключення певних пунктів зі звіту оцінювача з позивачем не узгоджувалась, аварійний сертифікат складений через півроку після ДТП і не доведений до відома [PERSON], без висновку експерта і відповідних повноважень аварійним комісаром зроблений висновок про зменшення суми страхового відшкодування. З урахуванням витрат позивача по оплаті роботи оцінювача в розмірі 200 грн. (а.с. 14) та за мінусом франшизи в розмірі 510 грн., [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 14654, 11 грн.(а.с. 78-80). На підставі наведеного Апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ЗАТ СК „Кредо-Класик" на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 1979, 73 грн. (16633, 84 грн. - 14654, 11 грн.). Враховуючи, що суми страхового відшкодування достатньо для повного відшкодування дійсної шкоди, заподіяної позивачу, Апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення сум у відшкодування матеріальної шкоди з ВАТ „Укртелеком". Апеляційним судом не приймаються до уваги висновки проведених по справі автотоварознавських експертиз, оскільки вони суперечать один одному і зроблені без огляду транспортного засобу, на відміну від звіта про оцінку № 52/12. Крім того, сам позивач обґрунтовував позовні вимоги на даних вказаного звіту і не збільшував їх з урахуванням проведених експертиз. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то Апеляційний суд вважає, що суд 1 -ї інстанції не врахував вимоги п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". При встановленні розміру відшкодування моральних страждань позивача, суд безпідставно не прийняв до уваги моральні переживання позивача в зв"язку з порушенням права власності, характер та обсяг душевних страждань, тривалість немайнових втрат, вимушеність змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для вирішення питання про відшкодування шкоди, порушення нормальних життєвих зв"язків через неможливість користування пошкодженим автомобілем. З урахуванням викладених обставин Апеляційний суд вважає за можливе збільшити розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди до 2000 грн., які підлягають стягненню з ВАТ „Укртелеком".

Outcome: partial