Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду 25 липня 2007 року з позовом до відповідачки про повернення грошових коштів та моральної шкоди посилаючись на те, що з вересня 2006 року по лютий 2007 року вони були співмешканцями, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. В січні 2007 року за проханням відповідачки він отримав кредит в розмірі 2000 грн. на своє ім'я в ВАТ “Райффазен Банк Аваль”. За взаємною домовленістю відповідачка повинна була своєчасно погашати цей кредит, але внесла тільки перший внесок в розмірі 167 грн., про що дала власноручну розписку. Решту суми 1883 грн. позивач повернув банку особисто, оскільки відповідачка ухилялась від виконання домовленості і в цей час не бажає добровільно повернути йому затрачені кошти, в зв”язку з чим він вимушений звертатися до суду. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідачки йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1000 грн., посилаючись на те, що неодноразово прохав відповідачку повернути йому вказані кошти, при цьому він відчував почуття приниженості, незахищеності, тривоги за свій матеріальний стан, тобто на його думку діями відповідачки йому була нанесена глибока морально-психологічна травма. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що дійсно вони з позивачем на протязі вказаного ним часу - з вересня 2006 року по лютий 2007 року проживали однією сім'єю, вона перейшла жити в його квартиру разом з сином та матір'ю. Вони вели спільний бюджет, а саме: її особистий внесок до сімейного бюджету на початку сімейного життя склав 1000 грн. Цю суму вона накопичила під час роботи реалізатором живої риби; мати отримувала пенсію за віком в розмірі 380-400 грн. син займався реалізацією курячого м'яса, яке привозив з Росії. Вказаний кредит дійсно позивач взяв в банку за її проханням з метою початку нею та сином підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією мобільних телефонів, але витратив його на власні потреби: справив роковини дружини, відвідав сина, який знаходиться в місцях позбавлення волі, відремонтував власну квартиру. Розписку, яку він згадує в позові, вона написала під його примусом. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON]. є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з вересня 2006 року по лютий 2007 року були співмешканцями, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В січні 2007 року позивачем за проханням відповідачки він оформлено кредит в розмірі 2000 грн. на своє ім'я в ВАТ “Райффазен Банк Аваль” (а.с.92-93). За взаємною домовленістю відповідачка повинна була своєчасно погашати цей кредит, але внесла тільки перший внесок в розмірі 167 грн. 2 лютого 2007 року за квитанцією № 120334, про що свідчить її власноручна розписка від 21 лютого 2006 року (а.с.4). Решту суми 1883 грн. позивач повернув банку особисто. Вказані факти сторонами в судовому засіданні оспорені не були. Позивачу довелося особисто погашати грошові зобов'язання перед банком, оскільки відповідачка ухилялась від виконання домовленості і в цей час не бажає добровільно повернути йому затрачені кошти, в зв”язку з чим він вимушений звертатися до суду. Факт виконання позивачем зобов”язання за кредитним договором № 013/1700-1/56525-06 від 18 січня 2006 року в сумі 2000 грн. підтверджується довідкою Лозівського відділення ВАТ “Райффазен Банк Аваль” № 14 від 13 липня 2007 року. Борг за вказаним кредитним договором відсутній (а.с.9,63). В судовому засіданні було також з'ясовано і підтверджено відповідачкою, що при оформленні вказаного кредиту всі документи, які потрібні були для цього заповнювалися нею власноручно, тільки підпис в договорі був поставлений [PERSON]. Посилання відповідачки на те, що вказана розписка була написана нею під примусом позивача, в судовому засіданні підтвердження не знайшли. Як пояснила сама [PERSON]. , з цього приводу вона не зверталася до правоохоронних органів, з власного бажання та з власних коштів заплатила перший внесок за кредитом 2 лютого 2006 року в розмірі 167 грн., про що вказала в тій же розписці. Також в судовому засіданні не знайшли підтвердження пояснення відповідачки про те, що нею до сімейного бюджету при створенні сім'ї було внесено 1000 грн. власних коштів, які отримані нею від роботи реалізатором живої риби в ПП «[PERSON]». Цей факт спростовується довідкою ПП «[PERSON]», в якій вказано, що [PERSON]. не була працевлаштована в цьому підприємстві (а.с.110). Також в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON]., який пояснив, що з позивачем він перебуває у дружніх стосунках, він допомогав йому по господарству, вони в період 2005 року разом тримали на ставку в селі Домаха, яке знаходиться в межах міста Лозова, свійську птицю - гусей, качок. Там же [PERSON]. тримав теля, м'ясо якого разом з птицею було використане ним для поминального обіду з приводу роковин його дружини в кінці січня 2006 року. Як пояснив той же свідок, за допомогу йому по господарству, а саме на городніх роботах, він розплатився з позивачем врожаєм овочів - картоплею, морквою, тощо. Цей факт не заперечувався відповідачкою. Твердження відповідачки про те, що частина кредиту була використана позивачем на придбання продуктів харчування при відвідуванні сина позивача в місцях позбавлення волі спростовується довідкою начальника державного департаменту України з питань виконання покарань від 4 грудня 2007 року за № 3/4-1105 про те, що [PERSON]. було надано короткочасне побачення з його сином, засудженим [PERSON]., який відбуває покарання в Харківській виправній колонії ( № 43 ), 12 січня 2006 року, тобто до отримання кредиту (а.с.80). В судовому засіданні відповідачка підтвердила той факт, що згідно доручення позивача вона отримувала його пенсію в відділенні ВАТ «Ощадбанк» з листопада 2006 року по лютий 2007 року, що підтверджено також довідкою філії Лозівського відділення ВАТ «Ощадбанк» (а.с.104) та в якій вказано, що 18 квітня 2007 року довіреність на отримання коштів була анульована. Копією лицьового рахунку вказаного відділення банку підтверджується рух коштів з вересня по листопад 2005 року, з якої видно, що в жовтні 2005 року позивачем біло отримано 1500 грн., які були витрачені для ремонту його квартири, що спростовує твердження відповідачки з цього приводу (а.с.105). Крім того, в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON]. до [PERSON]. про стягнення коштів, витрачених нею на ремонт його квартири та моральної шкоди. Згідно матеріалів справи та за поясненнями [PERSON]. було встановлено, що він звертався до дільничного інспектора Лозівського МРВ МВСУкраїни в Харківській області з заявою про погрози фізичною розправою з ним з боку [PERSON]., які мали місце 4 березня 2006 року (а.с.81). Перевіркою вказаної заяви факти підтвердилися і [PERSON]. було винесено офіційне попередження про недопустимість протиправних дій відносно [PERSON]. (а.с.81). Даний факт спростовує твердження [PERSON]. про те, що розписка про погашення кредиту була нею дана під примусом Рєзникова. Суд не може взяти до уваги на користь пояснень відповідачки свідчення в судовому засіданні свідка [PERSON]. про те, що він декілька раз на базарі купував у неї живу рибу. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON]. законні, справедливі та підлягають задоволенню; відповідачка ж зі свого боку не довела суду жодної обставини, на яку вона посилалась в судовому засіданні, як на доказ. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що грошовий кредит був оформлений в Лозівському відділенні ВАТ “Райффазен Банк Аваль” на ім'я [PERSON]. за проханням [PERSON]., яка зобов'язалась погасити його, про що надала письмову розписку, не заперечувала цей факт в судовому засіданні, але відмовилася вносити гроші в погашення кредиту крім першого внеску, в зв”язку з чим кредит був погашений [PERSON]. Ст.. 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку можна примінити ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому такої шкоди, а навпаки, встановлено, що він добровільно, свідомо оформив кредит на своє ім'я, передавши гроші відповідачці, з якою перебував у незареєстрованих шлюбних стосунках. На цій підставі суд відмовляє [PERSON]. в задоволенні позову в цій частині. Оскільки спір виник з вини позивачки, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON]. на користь позивача судові витрати, сплачені ним при подачі позову до суду. Але, що стосується судового збору, суд стягує з неї на користь [PERSON]. 51 грн., тобто 1% від суми задоволеного позову, як вимагає Декрет Кабінету Міністрів “Про державне мито” від 21 січня 1993 року за № 7-93 із змінами та доповненнями, внесеними Декретом Кабінету Міністрів України від 30 квітня 1993 року № 43-93. В решті частини позову суд відмовляє.

Outcome: partial