Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно побудоване нежиле приміщення. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що земельна ділянка [ADDRESS] була надана йому в користування на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Скоробагатько О.В. 06 березня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 577. Вказана земельна ділянка площею 0,0020 га була виділена йому в користування на підставі рішення Маріупольської міської Ради № 5/8-1184 від 26 грудня 2006 року для експлуатації та обслуговування торгового павільйону строком на 3 роки. На початку 2008 року він самовільно без дозволу на забудову та проектної документації на виділеній йому в законному порядку земельній ділянці побудував нежиле приміщення літ. А-1 (торговий павільйон) загальною площею 16,9 кв.м, яке складається зі складу площею 9,8 кв. м та торгового павільйону площею 7,2 кв. м. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що самовільне будівництво нежилого приміщення не зачіпає нічиїх прав, просить визнати за ним право власності на нежиле приміщення літ. А-1 загальною площею 16,9 кв.м, яке складається зі складу площею 9,8 кв. м та торгового павільйону площею 7,2 кв. м., розташоване [ADDRESS]. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, у судове засідання не з явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглядати у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Маріупольської міської ради № 5/8-1184 від 26 грудня 2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та [PERSON] від 06 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Скоробогатько О.В., зареєстрований в реєстрі за № 577 та зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства “Центр Державного земельного кадастру” за № 04.07.162.00113 від 20 березня 2007 року, згідно якого приватному підприємцю [PERSON] в оренду передається земельна ділянка площею 0,0020 га [ADDRESS] строком на 3 роки (до 26 грудня 2009 року). При обстеженні нежилого приміщення [ADDRESS] техніком Маріупольського БТІ було виявлено факт самовільного будівництва торгового павільйону літ. А-1, що підтверджується довідкою Маріупольського БТІ № 318 від 14 березня 2008 року. За висновком будівельно-технічної експертизи № 21 від 26 березня 2008 року, конструкція самовільно збудованого торгового павільйону літ. А-1, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] не суперечить вимогам державних будівельних норм України. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання відповідачем пред′явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно побудоване нежиле приміщення. На підставі ст. 376 ч. 5 ЦК України та

Outcome: approved