Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], виділити вказану частку у його власність і користування та визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між відповідачами, недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримали і пояснили, що 12 квітня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі ЗАГС м. Харків. 28 грудня 2004 року шлюб між сторонами розірвано, актовий запис № 409. На час реєстрації шлюбу [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу «Холодногірський-9» з виплатою пайового внеску в розмірі 4548,00 руб., за квартиру [ADDRESS]. В період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі та веденні спільного господарства позивач своїми коштами і разом з відповідачкою приймав участь в виплатах пайових внесків за квартиру [ADDRESS] в ЖБК «Холодногірський-9» і за час спільного проживання пайові внески за квартиру були сплачені в повному обсязі в розмірі 6946,00 руб., при вартості паю в розмірі 11494,00 руб. Повна виплата пайових внесків була проведена 15 грудня 1992 року. Позивач наполягав, що у відповідності до ст. 70 СК України та Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 18.09.1987 року - пайові внески в житлово-будівельному кооперативі в розмірі 6946,00 руб., є спільним майном подружжя, а тому він має право на частку в квартирі відповідно до його частки в пайових внесках, а саме в розмірі 1/3 частини квартири з реальним виділом його долі. Крім того, позивач та його представник, обґрунтовуючи свої позовні вимоги пояснили, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не були враховані його права власності на частку в спірній квартирі, як в майні, що є спільним майном подружжя, а тому вказаний договір купівлі-продажу квартири є недійсним. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснили, що в період з 1989 по 2004 роки [PERSON] проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На час реєстрації шлюбу, шляхом обмінних ордерів вона стала членом ЖБК «Холодногірський - 9» та отримала право на проживання в квартирі [ADDRESS] з сплаченими пайовими внесками в розмірі 4548,00 руб. з загальній вартості квартири 11494,00 руб. Будучи членом ЖБК, виконуючи умови Статуту ЖБК та обов'язки по сплаті пайових внесків в вересні місяці 1989 року, використовуючи особисті грошові заощадження та грошові кошти за договором позики, сплатила пайовий внесок в розмірі 6568,00 руб., а залишок суми в розмірі 378,00 руб. було сплачено нею в грудні 1992 року. Позивач своїми коштами в сплаті пайових внесків за квартиру в ЖБК „Холодногірський - 9” участі не приймав, сплата внесків проводилася лише за особисті кошти відповідачки, які нею були заощаджені до реєстрації шлюбу та за кошти по договору позики, зобов'язання за яким покладала на себе та виконувала відповідачка в повному обсязі. При повній виплаті пайових внесків та реалізовуючи своє право власності на квартиру в ЖБК, [PERSON] отримала на своє ім'я свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності не оспорювалося, інші зацікавлені особи свої права не заявляли. В зв'язку з отримання громадянства іншої держави та в межах наявного права власності на об'єкт нерухомості, 20 березня 2007 року між [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу, який складено у відповідній формі, за ціною по домовленості між сторонами, посвідчено нотаріально та проведено подальшу державну реєстрацію. При укладенні вказаного договору інтереси інших осіб не порушувалися, договір укладено дієздатними особами, отримано згоди усіх зацікавлених осіб. Заслухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, 12 квітня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Ленінському відділі ЗАГС м. Харків, 28 грудня 2004 року шлюб між сторонами розірвано, актовий запис № 409. На час реєстрації шлюбу [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу «Холодногірський-9» з виплатою частини пайового внеску в розмірі 4548,00 руб. від загальної вартості за квартиру [ADDRESS], яка визначена в розмірі 11494,00 руб. Згідно квитанції №5 від 07.12.1985 року пайовий внесок за [ADDRESS] внесений в розмірі 3482 руб. Станом на квітень 1989 року, тобто до реєстрації шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] пайовий внесок за спірну квартиру складав 4548 руб., пр повній вартості квартири 11494 руб. Представниками відповідачів суду наданий договір позики, укладеного 12 вересня 1989 року між [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого боку, на строк до 12 березня 1990 року, останній надав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 3600,00 руб., для сплати пайового внеску за квартиру в ЖБК „Холодногірський - 9”. Факт позики коштів для сплати пайового внеску за спірну квартиру у судовому засіданні також підтвердили, допитані в якості свідки [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні також досліджено рух грошових коштів на особовому рахунку № [NUMBER] в Ощадбанку на ім'я [PERSON] ([PERSON]) і встановлено, залишок суми станом на 24.01.1989 рік становив 3542 руб. 79 коп., вказані кошти є її особистими заощадженнями. 12 вересня 1989 року відповідачка внесла на рахунок ще грошові кошти в сумі 3600,00 руб. і того ж дня з рахунку нею було знято кошти в сумі 6568,00 руб., які в подальшому були сплачені в якості пайового внеску в ЖБК, що не суперечить фактичним обставинам, встановленим у судовому засіданні. Суд вважає, що позивачем не надано жодного доказу про те, що пайовий внесок після реєстрації шлюбу, виплачувався за рахунок спільних коштів подружжя. Більш того, в судовому засіданні останній пояснив, що про вищевказаний договір позики, який був укладений за час шлюбу, йому нічого не відомо, участі у вказаному фінансовому зобов'язанні він не приймав, про час сплати пайових внесків за спірну квартиру і їх розмір йому також не відомо. Тобто, виплата пайових внесків в період проживання сторін в зареєстрованому шлюбі проводилася особисто відповідачкою [PERSON] за рахунок грошових заощаджень останньої, які малися у неї до реєстрації шлюбу та грошових коштів, які отримані нею за її особистими фінансовими зобов'язаннями. Відповідно до ст.. 57 Сімейного Кодексу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу але за кошти які належали їй, йому особисто. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01 липня 2005 року на підставі розпорядження Голови Ленінської районної ради м. Харкова № 515 від 01.07.2005 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні на неодноразове запитання суду пояснили, що уточнювати свої позовні вимоги щодо визнання свідоцтва про право власності на квартиру, яке видане ім'я [PERSON], недійсним, не бажають та визнають легітимність вказаного документу. Що стосується позовних про визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлено, що позивач в позовній заяві прохає визнати договір купівлі-продажу по спірній квартирі між [PERSON] та [PERSON] недійсним, вважаючи його незаконним і таким, що порушує його майнові права, оскільки свідоцтво про право власності [PERSON] отримано без його участі, але при цьому відмовляється від оспорювання свідоцтва про право власності, фактично визначаючи його законність. що при порушено його. При таких обставинах суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині немає, оскільки предметом розгляду є договір-купівлі продажу [ADDRESS] від 22.03.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і при цьому на даний час позивач не оспорює законність свідоцтва про право власності, видане тільки на ім'я відповідача [PERSON] ([PERSON]) від 01.07.2005 року, на підставі якого і було вчинено спірний правочин. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів, які обґрунтовували позовні вимоги як в частині його участі у виплаті пайових внесків, так і в частині незаконності укладення договору купівлі-продажу, що є його обов'язком згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed