Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

[PERSON]. 31 січня 2008 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 08 січня 2008 року була звільнена з посади заступника завідувача ЦРА №9 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Вважає звільнення незаконним. Свої вимоги мотивує тим, що маючи вищу освіту, підтверджену вищу категорію з організації та управління фармацією, тривалий стаж роботи, зважаючи на те, що в її сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком, вона має переважне право на залишення на роботі. Просить поновити на попередній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, у розмірі 500 грн. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Також пояснила, що при її звільненні відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства. Оскільки вона є членом профспілкової організації, відповідач, звільняючи її за скороченням штату працівників, зобов`язаний звернутись до профспілкового комітету, для вирішення питання про дачу згоди на її звільнення. Відповідач цього не зробив. Після звільнення позивачки, а саме 30 січня 2008 року, первинна профспілкова організація ЦРА №9 прийняла рішення про саморозпуск. Позивачка пояснила, що зважаючи на її кваліфікацію, стаж роботи, вона могла б виконувати обов`язки завідуючої аптечним пунктом чи аптечним кіоском. Цього відповідачем їй запропоновано не було, чим порушено її переважне право на залишення на роботі. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди обгрунтовує моральними стражданнями, спричиненими незаконним звільненням, погіршенням стану здоров`я, втратою нормальних життєвих зв`язків. Відповідач позов не визнав і пояснив, що [PERSON]. звільнено із займаної посади законно, підстав для її поновлення немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, підтверджується записами у трудовій книжці, що позивачка працювала у Камінь-Каширській ЦРА №9 з 11 липня 1983 року на посаді провізора-технолога, з 07 березня 1987 року і до дня звільнення - заступником завідувача аптеки (а.с.6-8). Наказом №58 від 07 листопада 2007 року [PERSON]. та інші працівники вказаної установи попереджені про їх наступне вивільнення з 08 січня 2008 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с.9). Як ствердила у судовому засіданні позивачка, зазначений наказ їй був доведений до відома 07 листопада 2007 року шляхом оголошення його змісту. Від підпису про ознайомлення з останнім вона відмовилась. Згідно наказу №2 від 08 січня 2008 року [PERSON]. звільнено із посади заступника завідувача аптеки за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.10). У силу ст.43 ч.1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 зазначеного Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу. Судом установлено, що в Камінь-Каширській ЦРА №9 на день звільнення [PERSON]. діяла первинна профспілкова організація, членом якої була позивачка. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень позивачки, звільнення [PERSON]. 08 січня 2008 року проведено без звернення до профспілкового органу установи, де вона працювала. Відповідач доказів на підтвердження факту звернення до профспілкового комітету Камінь-Каширської ЦРА №9 за згодою на звільнення позивачки суду не подав. Згідно постанови президії обласного комітету Волинської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я №П-16-1а від 04.02.2008 року, прийнятого на підставі рішення первинної профспілкової організації Камінь-Каширської ЦРА №9 від 30.01.2008 року про її саморозпуск, останню знято з обліку. У зв`язку з тим, що первинна профспілкова організація Камінь-Каширської ЦРА №9 припинила своє існування, суд вважає неможливим звернення до профспілкового органу із запитом про згоду на звільнення позивачки, як цього вимагає ч.4 ст.43 КЗпП України. У ході дослідження у судовому засіданні нормативного штатного розпису працівників Камінь-Каширської ЦРА №9, на який посилається відповідач як на доказ скорочення штату працівників аптеки, встановлено, що останній затверджений завідувачем Камінь-Каширської ЦРА №9 Пасем В.П. 16 лютого 2008 року та погоджений головою Камінь-Каширської районної ради. Суд, оцінюючи зазначений доказ із точки зору належності, приходить до висновку, що вказаний вище штатний розпис від 16 лютого 2008 року не може бути підставою для звільнення [PERSON]. із посади заступника завідувача аптеки, що відбулось 08 січня 2008 року, тобто більше ніж за місяць до скорочення штату працівників. Відповідач будь-яких інших доказів на підтвердження скорочення штату працівників ЦРА № 9 як підстави звільнення позивачки суду не подав. Як вбачається із п.6 Розділу ІІ колективного договору між адміністрацією і колективом Камінь-Каширської ЦРА №9 Волинської області на 2004-2009 роки, зареєстрованого начальником управління праці і соціального захисту населення 03.02.2004 року за №4, рішення про скорочення чисельності або штату працівників адміністрація зобов`язується проводити лише після попереднього проведення переговорів з профкомом не пізніше як за два місяці до здійснення цих заходів. Відповідач, приймаючи рішення про скорочення штату, не навів суду доказів, що підтверджують факт проведення таких переговорів із профкомом ЦРА №9. Посилання позивачки на порушення відповідачем належного їй переважного права на залишення на роботі суд до уваги не бере, оскільки згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, на іншу посаду з подальшим звільненням з неї менш кваліфікованого працівника, є правом, а не обов`язком роботодавця. На основі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON]. було проведено незаконно, тому відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України поновлює її на посаді заступника завідувача аптеки. Суд згідно ч.2 ст.235 КЗпП України стягує з Камінь-Каширської ЦРА №9 в користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2 072, 55 грн (2 173, 79 грн : 43 роб.дні за 2 останніх місяці х 41 роб. день вимушеного прогулу). Суд, враховуючи перенесені позивачкою внаслідок незаконного звільнення моральні страждання, що спричинили погіршення стану її здоров`я, втрату нормальних життєвих зв`язків із друзями, членами сім`ї, необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя в цей період, виходячи із вимог розумності й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди визначає в 250 гривень. Суд стягує з Камінь-Каширської ЦРА №9 в користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. Суд рішення в частині поновлення на роботі [PERSON]. та стягнення середньої заробітної плати за один місяць допускає до негайного виконання. Враховуючи наведене,

Outcome: partial