Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-09 00:00:00

Представник [PERSON]. в інтересах позивача 18.02.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача, третя особа Терлицька сільська рада Монастирищенського району про усунення перешкод в користуванні комплексом, будівлями, спорудами та земельною ділянкою посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.01.2006 р. позивачем було придбано в Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" комплекс, будівлі та споруди колишньої школи по [ADDRESS] і зазначена будівля зареєстрована ним на праві приватної власності в Монастирищенському виробничому підрозділі Черкаського бюро технічної інвентаризації. Крім цього, до укладання договору купівлі-продажу, продавець Акціонерний комерційний агропромисловий банк "Україна" на підставі рішення сільської ради № 297 від 15.08.1997 року користувався для обслуговування земельною ділянкою в розмірі 1,0 га, за 1997-1999 роки, постійно сплачував податок з вказаного розміру землі, що стверджується листом N 1 від 22 липня І999 року. Разом з переходом права власності на комплекс, будівлі і споруди за вказаною адресою позивач користувався і земельною ділянкою в розмірі 1,0 га, на якій протягом 2-х років вирощував сільськогосподарську продукцію, сплачував земельний податок за 2006 рік в розмірі 28 грн. 21 коп. за 1,0 га землі. З 2007 року частиною земельної ділянки позивача, на якій він вирощував сільськогосподарську продукцію користується відповідачка [PERSON], таким чином чинить йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою в розмірі 1,0 га. До грудня місяця 2007 року йому про рішення Терлицької сільської ради "Про надання земельної ділянки в розмірі 0,15 га [PERSON]було не відомо, а тільки в грудні 2007 р. він дізнався про вказане рішення, так як в цей час перебував в Збройних силах України. Згідно рішення сільської ради земельна ділянка відповідачки розташована на відстані 1 м, від лицевої сторони комплексу, а з бокової сторони [PERSON] заглибилась в територію позивача на 12 метрів. Крім цього, земельна ділянка якою незаконно користується відповідачка в розмірі 0, 15 га знаходиться посередині комплексу і будівель, до яких позивач не має можливості проїхати і неможливо влаштувати подвір»я, а також він не має можливості через це обслуговувати будівлі. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Також відповідачка [PERSON] порушила Державні будівельні норми 1992 року, в яких зазначено, що відстань від межі суміжної ділянки до споруди позивача має бути не менше 1 м., тобто відповідачка користується його земельною ділянкою в нього на подвір'ї, не дотримуючись санітарної норми в 1 м. Таким чином, своїми неправомірними діями [PERSON] чинить позивачу перешкоди в користуванні спорудою, будівлями і земельною ділянкою. Просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні комплексом, будівлями і спорудами, а також земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідачки судові витрати у справі та судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно доручення № 31 від 07.06.2007 року надав право представляти свої інтереси в суді [PERSON]. Представник позивача [PERSON]. ( діє за дорученням № 31 від 07.06.2007 року ( а.с. 29)) в судовому засіданні позовну заяву підтримав повністю, просить її задоволити та пояснив, що згідно рішення Терлицької сільської ради від 22.07.1999 року земля під будівлями позивача, який є його сином, була передана разом з будівлями банку “Україна” на безстроковий період. Банк керувався своїми положеннями, сплачував податок, використовував будівлі в своїх цілях. Коли надійшла ухвала про ліквідацію банку «Україна» дане приміщення разом з землею перейшло Кабінету Міністрів України. В Кадастрове бюро керівнику Хінціцькому було направлено повідомлення з вказівкою внести зміни в земельний кадастр, тобто переписати землю з землекористувача банку “Україна” на Кабінет Міністрів України. Документів на землю в позивача немає. За договором купівлі-продажу куплялися будівлі та споруди. Доказів того, на яких підставах банк користувався земельною ділянкою в розмірі 1 га в позивача немає. В розмір 1 га входить вся земля і під будівлями і навколо будівель. Земельна ділянка предметом договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року не була, питання землі було обумовлено в усній формі. На сьогодні не має документа, який посвідчує право користування позивача земельною ділянкою в розмірі 1 га. Позивачу при переході права на споруди права приватизації землі не дали. Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою в розмірі 1 га, якою користувався банк. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Згідно доручення № 14 від 05.03.2008 року надала право представляти свої інтереси в суді [PERSON] Представник відповідача [PERSON] ( діє за дорученням № 14 від 05.03.2008 року ( а.с. 30)) в судовому засіданні позовну заяву не визнав повністю, просить у її задоволенні відмовити та пояснив, що ні він ні його сім'я, відповідач у справі є його матір»ю, ніяких перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачу та його представнику не чинить. Їх земельна ділянка межує з ділянкою позивача з бокової сторони. Земельна ділянка в розмірі 15 соток його матері не виділялась. Заява була написана про виділення 52 сотки землі. Перешкод вт користуванні земельною ділянкою вони не чинять, проїзджати не забороняють. Коли виводились межі їх земельної ділянки при цьому були присутні представник позивача та його дружина. Межі їх земельної ділянки розташовані від споруд на відстані 1 м. Зараз вони користуються тим розміром земельної ділянки, який вказаний в державному акті, межі не змінювались. Представник третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору Терлицької сільської ради Монастирищенського району голова села Терлиця Біднячук А.С. ( посвідчення № 25 від 01.06.1998 року ( а.с. 31)) пояснив, що в с. Терлиця Монастирищенського району була школа, яку згодом продали підприємцю, який повинен був зробити молочний цех. З земель колгоспу йому виділили 1 га, в тимчасове користування, для обслуговування території молочного цеху. Підприємець збанкрутував. Комплекс, будівлі та споруди перейшли у власність банку Україна і обслуговуюча територія також. Сільська рада написала відношення до банку “Україна”, з проханням заплатити плату за користування землею. Банк “Україна” заяви на приватизацію землі не подавав. З 2003 року банк перестав оплачувати плату за землю. Границя земельної ділянки проходила по тій самій межі по якій зараз виділено земельну ділянку відповідачу та [PERSON]. Границя між земельними ділянками проходила по дорозі. Позивач зорав дорогу і не давав проїхати.. В 2006 році жінка представника позивача працювала в сільській разі і не подаючи заяви самовільно заплатила земельний податок. Він неодноразово просив щоб вони написали заяву на виділення їм земельної ділянки, але позивачі рахують, що земельна ділянка перейшла їм в спадок. [PERSON] користувалися цією землею з 1988 року. Відповідачка вже стара людина і вони вирішили приватизувати земельну ділянку біля будинку і вони не порушуючи границі земельних ділянок виділили [PERSON] землю. Земельна ділянка розміром 1га, яку оспорює представник позивача не переходила у будь-чию власність. В склад земельної ділянки відповідача [PERSON] ніяка частина земельної ділянки, що складає 1 га не входить. Позивач з заявами про усунення перешкод, вимір та встановлення межі. Представник позивача звертався з питанням виведення меж, але письмової заяви не подавав. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показав, що на сесії сільської ради було прийнято рішення про виділення [PERSON] згідно поданої заяви 52 сотки землі. Він був представником від виконкому коли виїхали представники земельного відділу та відміряли земельну ділянку. При цьому були присутні депутати та представник позивача з дружиною. 52 сотки землі виділялось [PERSON] 1 м відстані між ділянками зафіксований працівниками земельного відділу. Територію міряв земельний державний відділ згідно поданої заяви в розмірі 52 сотки. Перший раз коли ходили відміряти межу земельних ділянок з депутатами був присутній [PERSON]. та його дружина, другий раз коли вже виділяли 0, 52 сотки був присутній[PERSON] Він ніяких зауважень до земельного відділу не виказував, земельну ділянку міряв працівник земельного відділу Кудін, інших осіб, які були присутні він не знає. Відміряли 0,52 сотки і вивели межу. Він не чув щоб [PERSON] забороняла обслуговувати будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відбулася сесія сільської ради на якій була розглянута заява [PERSON] про виділення їй земельної ділянки в розмірі 0,52 га. Рішення сесії було надати [PERSON] цю земельну ділянку. Коли виділялась земельна ділянка були присутні[PERSON] та його дружина. Земельна ділянка [PERSON] розміщена на відстані 1 метр від будівель. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного : Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Договором купівлі-продажу № 152 від 25.01.2006 року продавець Акціонерний комерційний Агропромисловий банк «Україна» продав, а покупець [PERSON] купив, належні продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Терлицької сільської ради 23.01.2006 року на підставі рішення № 2 від 23.11.2005 року, комплекс, будівлі та споруди колишньої школи, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] Предметом договору за п. 1. є комплекс, будівлі та споруди колишньої школи, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]з технічною характеристикою : Цех під літерою - А, загальною площею 169,2 кв.м., незакінчене будівництво під літерою - Б, підсобне приміщення під літерою - В, загальною площею 58,6 кв.м. Загальна площа - 227,8 кв.м. ( а.с. 5). Як вбачається з тексту самого договору купівлі - продажу № 152 від 25.01.2006 року укладеного між Акціонерним комерційним Агропромисловим банком «Україна» та [PERSON] будь-яка земельна ділянка предметом договору купівлі-продажу не була. Право власності позивача саме на комплекс, будівлі та споруди колишньої школи, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]підтверджується і витягом з Державного реєстру право чинів ( а.с. 9) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 10). Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та інше. Згідно довідки № 246 від 07.12.2007 року виданої виконкомом Терлицької сільської ради Монастирищенського району заява про виділення землі банку «Україна» до виконкому Терлицької сільської ради не надходила і земельна ділянка не виділялась ( а.с. 13). За повідомленням керуючій Монастирищенським відділенням агропромислового банку “Україна” від 22.07.1999 року за яким згідно ухвали № 33 від 24.11.1997 року “ Про розгляд відношення Монастирищенського відділення акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” Вам була підтверджено право власності на будинок молоко цеху ( стара школа с. Терлиця), яка була продана під будівництво молоко цеху МП ВТП “Зеніт”, яка знаходиться по вул. Шевченка, також було виділено 1 га землі, за яку банк не платить з 1997 року ( а.с. 21). Суд вважає, що з вказаного звернення не вбачається, що земельна ділянка в розмірі 1 га надана банку «Україна» в приватну власність. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених Земельним Кодексом України. Згідно рішення Терлицької сільської ради № 6-6 від 01.03.2007 року «Про розгляд заяв» - розглянувши заяву [PERSON] про надання їй земельної ділянки, згідно ст. 121, 122 Земельного Кодексу України сільська рада вирішила : 1. Виділити земельну ділянку в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового приміщення та 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, відступивши 1 м. від приміщення старої школи по [ADDRESS]для подальшої приватизації ( а.с. 16). Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ № 132982 від 21.05.2007 року виданого[PERSON], згідно з яким на підставі рішення Терлицької сільської ради від 01.03.2007 року № 6-6 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,5233 гектарів. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] Цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010779100005 (а.с. 47). Державний акт на день розгляду справи в суді ніким не оспорено та не скасовано, тобто він є дійсним. Суду доказів того, що розмір та цільове призначення земельної ділянки змінювались, сторонами не надано. Згідно листа Монастирищенського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП « Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах» при повторному обмірі фактичного користування [PERSON] за адресою [ADDRESS]розміри земельної ділянки відповідали тим, які вказані в Державному акті серії ЯЕ № 132982 від 21.05.2007 року ( а.с. 79). Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] фактично користується земельною ділянкою, розміри якої відповідають розмірам земельної ділянки визначених в Державному акті, який на день розгляду справи дійсний. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні комплексом, спорудами та будівлями, земельною ділянкою, не підлягають до задоволення, оскільки в фактичному користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка, з розміром, який зазначено в Державному Акті на право власності на земельну ділянку. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем [PERSON] не дотримано будівельних норм, а саме того, що земельна ділянка повинна бути розміщена на відстані 1 м від будівель. Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92* для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. В судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON] показали, що були присутні при обмірах земельної ділянки в розмірі 0,52 сотки [PERSON] і працівниками земельного відділу вказана норма витримана, тобто відстань від будівель до межі сусідньої земельної ділянки складає 1 м. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд, розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, а саме вимоги про те, щоб зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні комплексом, спорудами та будівлями, а також земельною ділянкою. Питання про встановлення меж між суміжними земельними ділянками позивачем в позовній заяві не порушується. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів того, що йому виділялась земельна ділянка розміром 1 га чи будь-яка інша земельна ділянка, з іншим розміром, в користування, володіння чи на будь-якій іншій правовій підставі. На підставі викладеного ст. ст. 107, 109, 116, ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Держаних будівельних норм ( Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень) 360-92* та

Outcome: dismissed