Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2005 році [PERSON] оголосила про продаж будинку [ADDRESS]. Восени 2005 року за усною угодою вона придбала у [PERSON] фундаментальні блоки у кількості 3,5 шт за 580 грн. [PERSON] в кінці вересня 2005 року повідомила її про укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку з [PERSON] При зустрічі з [PERSON] вона попросила її, щоб блоки постояли на вулиці до весни 2006 року, на що остання погодилась. Весною 2006 року її дочку прооперували, необхідний був постійний догляд, вона більшу частину часу перебувала у Кіровоградській обласній лікарні і не змогла організувати вивіз блоків. [PERSON] не повідомила її про те, що блоки заважають робити огорожу. Про те, що блоки вивозяться [PERSON] від будинку [PERSON] її повідомила невістка. Залишивши всі справи, вона прибула до будинку [PERSON] і побачила, що [PERSON] готував вивезення блоків. На вимогу і переконання про те, що блоки її, ні [PERSON], ні [PERSON] не відреагували. Вона сіла на один із блоків і просила що найближчим часом вона їх вивезе до себе. [PERSON] вона повідомила, що він вивозить майно, яке не належить [PERSON] Обидва відповідачі діяли недобросовісно і спричинили їх матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги змінила, а саме просила стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] 580 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 грн на відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги підтримала і суду пояснила , що у вересні 2005 року за усною домовленістю вона купила у [PERSON] блоки в кількості 3,5 шт по 170 грн за кожен на загальну суму 580 грн., які вона сплатила останній. Письмовий договір купівлі-продажу не укладався і підтверджуючі документи на блоки у неї відсутні. ЇЇ блоки та блоки в кількості 4 шт , які належали [PERSON] були розміщені за адресою [ADDRESS]. За дорученням [PERSON] за будинком вона доглядала і при його продажу , [PERSON] знала, що блоки були куплені. Про те, що блоки відповідачці заважають, остання не повідомляла, а продала їх [PERSON] Вчасно блоки вона забрати не змогла, так як будинок був не проданий і її діти мали допомогти їй у їх перевезенні. Стверджувала, що діями відповідачів їй спричинено моральну шкоду, яка виразилась в тому, що куплений нею цемент для будівництва втратив свої якості, вона захворіла, внаслідок невчасної просапки площі не отримала ячмінь і оцінює моральну шкоду в сумі 100 грн. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Третя особа-[PERSON] суду повідомила, що весною 2005 року вона продала за усною домовленістю блоки в кількості 3,5 шт [PERSON] і 8 шт блоків [PERSON] Документів на блоки вона немала. При купівлі-продажу блоків із [PERSON] вона не оговорювала про їх вивезення. Розмір сплаченої загальної суми не пам'ятає. Про те, скільки вивезла [PERSON] блоків їй невідомо, оскільки восени 2004 року вона виїхала із Новоархангельська на інше місце проживання. При продажі будинку вона разом із [PERSON] повідомила [PERSON], що блоки продані. Кошти від останньої отримала тільки за будинок. Відповідач [PERSON] позов не визнала і суду пояснила, що у вересні 2005 року вона купила у [PERSON] будинок за адресою [ADDRESS]. Оскільки у будинку знаходились речі останньої, вона повідомила її про те, щоб протягом двох тижнів всі речі були забрані. На протязі тижня [PERSON] забрала дрова та вугілля і віддала ключі від будинку. Під кухнею лежали 7 блоків і про їх належність будь-кому [PERSON] їй не повідомляла. Через півроку до неї прийшла позивач і повідомила, що буде забирати все своє майно. Оскільки блоки заважали побудувати біля будинку огорожу, вона через рік їх за 200 грн. продала [PERSON]. Вважає, що оскільки купила будинок, то разом придбала і блоки, так як вона надавала термін для вивезення чужих речей. У вересні 2006 року до неї зателефонувала [PERSON] і запитала, що трапилось. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони нічим не обгрунтовані. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що влітку 2006 року він купив у [PERSON],5 шт фундаментних блоків за 200 грн, які використав на будівництво. При вивезенні блоків до нього підходила [PERSON] і повідомила, що блоки її. При продажу [PERSON]не говорила, що блоки чужі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 2005 році по [ADDRESS] вона купила у [PERSON] за усним договором по ціні 170 грн за один блок 8 фундаментальних блоків, з яких 4 забрала відразу, а інші 4 шт вирішила забрати пізніше. Потім вона почула, що блоки [PERSON]з нову продає і її блоків немає. Свідок [PERSON] суду пояснила , що вона при зустрічі із [PERSON] остання говорила, що блоки їй заважають і щоб їх скоріше забрали, оскільки вони лежали на вулиці. Також повідомила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що блоки належать [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Правовідносини сторін регулюються ст.ст.206,322,328,334,387,388,658,659,660 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, 22 вересня 2005 року [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені Б[PERSON] та [PERSON], які в свою чергу являлись продавцями, продала, а [PERSON] купила жилий будинок, що знаходився у [ADDRESS], який належав продавцям на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12). В даному будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] до часу своєї смерті, в даний час з 27.09.2005 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 206 ЦК України зазначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права його повернення. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, за змістом цієї норми, витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчуджувати-тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне( правомірне) володіння чужим майном. Так ст. 397 ЦК України передбачає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Оскільки в даному випадку на час розгляду справи спірне майно як таке відсутнє, позивачем поданий позов про стягнення з відповідачів заподіяної шкоди внаслідок незаконного відчудження майна і спричиненням при цьому шкоди. Зазначені позивачем у позовній вимозі підстави повинні підтверджувати право власності його на спірне майно, факт вибуття з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном з наданням відповідних доказів. [PERSON] не надано суду достовірних доказів щодо права власності на фундаментні блоки, не надано документальних доказів щодо фактичної сплати за їх купівлю, не підтверджено розмір оплати, нею дано лише усні пояснення, що в свою чергу позбавляє суд з достовірністю встановити власника спірного майна. Крім того, відсутність письмової форми правочину між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу блоків має наслідком неможливість сторін посилатись на свідчення свідків, як доказ існування чи відсутності між сторонами відносин, породжених правочином, оскільки згідно ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed