Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити посилаючись на те, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 25 травня 2005 року по 26 вересня 2007 року. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належать йому, тому просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” заборгованість по заробітній платі у сумі 8761 грн. 24 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1312 грн. та правову допомогу в розмірі 100 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача Курінна Х.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, і зазначила, що згідно довідки ДП “Хімпром” від 24.12.2007 року заборгованість позивача складає 6957 грн. 65 коп., яку вони визнають і проти задоволення в цій частині не заперечують, визнають також витрати на правову допомогу, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнала, пославшись на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми, крім того пояснила, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок тривалого простою підприємства та відсутністю коштів на його рахунку. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Згідно наданої довідки ДП “Хімпром” від 24.12.2007 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 6957 грн. 65 копійок ( а.с. 6), дану суму відповідач визнає і проти її стягнення не заперечує. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Розмір заробітної плати, зазначений позивачем у позовній заяві, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, сторони знаходилися у трудових відносинах з 25 травня 2005 року по 26 вересня 2007 року. У день звільнення підприємство не провело повного розрахунку із позивачем. Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та тривалих простоїв підприємства є необґрунтованими, оскільки у даній категорії справ перебіг строку починається з дня фактичного розрахунку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, незначний період роботи на підприємстві, та інші обставини справи (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». З відповідача також слід стягнути понесені витрати за надання правової допомоги, судовий збір в прибуток держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial