Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства „Івашківський спиртовий завод” про поновлення на роботі на посаді агента постачання, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.. Пояснив, що 29.08.2005 року його було прийнято на ДП „ Івашківський спиртовий завод” по строковому трудовому договору на посаду агента по постачанню. 29.02.2006 року строковий трудовий договір з ним було переукладено терміном до 29.02.2007 року, а 28.02.2007 року його було знову переукладено по 28.02.2008 року. 27 лютого 2008 року його було звільнено з роботи в зв”язку з закінченням терміну строкового договору. Вважає своє звільнення не законним по наступним причинам: з урахуванням характеру роботи та умов її виконання з ним не повинні були укладати строковий трудовий договір; останній строковий трудовий договір був укладений по 28 лютого2008 року включно, а з ним розірваний 27 лютого 2008 року, тобто на день раніше; трудові договори, що були переукладені декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Зазначив, що порушене його право на працю, призвело до його моральних переживань, втрату душевного спокою. Просить суд поновити його на роботі агентом по постачанню на ДП „ Івашківський спиртовий завод”, стягнути з зазначеного підприємства заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. і судові витрати. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] та виконуючий обов”язки директора ДП „ Івашківський спиртовий завод” [PERSON] позов не визнали. Пояснили, що з [PERSON] укладалися строкові трудові договори, з їх умовами він був згоден і не оспорював, питання про продовження трудових відносин між сторонами після припинення строкового договору жодна із сторін не ставила. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. 29 серпня 2005 року [PERSON] був прийнятий на посаду агента по постачанню на ДП „ Івашківський спиртовий завод” по строковому трудовому договору, який з ним переукладався тричі. Останній раз строковий трудовий договір був укладений на термін з 28 лютого 2007 року по 28 лютого 2008 року. Але адміністрацією підприємства, в порушення терміну укладення договору, зазначений трудовий договір було припинено 27 лютого 2008 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, тобто на один день раніше визначеного строку сторонами. Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Враховуючи характер роботи агента з постачання та умов її виконання, а також штатного розпису, затвердженого наказом директора Івашківського спиртового заводу від 29 лютого 2008 року про наявність посади агента з постачання на 2008 рік, між сторонами повинен був бути укладений трудовий договір на невизначений строк. За таких умов, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року „ Про практику розгляду судами трудових спорів” вищезазначене є підставою для визнання даного строкового договору не дійсним у частині визначення строку. Згідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 цього кодексу, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Фактично [PERSON] на даній посаді пропрацював 2,5 роки, що дає підстави для визнання його прийнятим на невизначений строк. Твердження представників відповідача про те, що позивач був згоден з укладанням строкового трудового договору і не подавав ніякої заяви про укладення трудового договору на невизначений строк, ніякого правового значення не має. Адміністрація заводу сама порушила умови трудового договору, припинивши його раніше ніж передбачено договором, тим самим позбавила позивача фактично продовжити трудові відносини. Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що припинення трудового договору з [PERSON] адміністрацією заводу проведено з порушенням трудового законодавства і тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України підлягає задоволенню і позов в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно розрахунку ДП „ Івашковський спиртовий завод” середньо місячна заробітна плата [PERSON] складає 1 142 грн. 10 коп.. За вимушений прогул з 27 лютого по 31 березня 2008 року вони йому заборгували 1 374 грн. 33 коп., а з 1 по 21 квітня 2008 року вони повинні йому виплатити 901 грн. 20 коп., а всього 2 275 грн. 53 коп.. В частині виплати моральної шкоди позов не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано ніяких доказів, що порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як цього вимагає ст. 237 -1 КЗпП України. Згідно ст. 237 та ст. 134 п 8 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов”язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв”язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Незаконне звільнення [PERSON] було проведено по ініціативі виконуючого обов”язки директора [PERSON], тому він і повинен покрити шкоду, заподіяну підприємству незаконним звільненням позивача. Згідно ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: partial