Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-09 00:00:00

[PERSON]. та [PERSON]. звернулись до суду з позовом до [PERSON]. та третьої особи [PERSON]. про відшкодування шкоди. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та повідомили, що [PERSON]., [PERSON]. (правонаступником після смерті якої є [PERSON].) та [PERSON]. Филенківською сільською радою в 1992-1995 р.р. були виділені земельні ділянки для ведення домашнього підсобного господарства в розмірах 0,59 га, 0,75 га та 0,66 га відповідно. Між позивачами та відповідачем була укладена усна угода про спільний обробіток землі. Восени 2001 р. на цих земельних ділянках була посіяна озима пшениця. 18.07. чи 19.07.2002 р. відповідач без їх згоди самовільно змолотив пшеницю на їх земельних ділянках і забрав врожай собі, про що вони дізнались наступного дня, внаслідок чого заподіяв позивачам матеріальну шкоду: [PERSON]. в розмірі 6 866 грн. 16 коп., [PERSON]. в розмірі 3 381 грн. 84 коп., яку просять стягнути з відповідача. Крім того, в липні 2000 р. [PERSON]. та [PERSON]. уклали усну угоду з [PERSON]. про продаж їм належного останньому автомобіль ЗІЛ-ММЗ-554 М, [NUMBER], 1980 р.в., та запчастин до нього. Рішенням суду від 13.12.2004 р. було визнано, що між [PERSON]. та [PERSON]. і [PERSON]. відбувся договір купівлі-продажу автомобіля, згідно якого [PERSON]. продав, а [PERSON]. та [PERSON]. купили автомобіль ЗІЛ-ММЗ-554 М; визнано за [PERSON]. право власності на автомобіль ЗІЛ-ММЗ-554 М; стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON]. 2 700 грн. сплаченої вартості автомобіля. [PERSON]. сплатив [PERSON]. 2 700 грн. за автомобіль, але [PERSON]. не повернув [PERSON]. запчастини до автомобіля, залишивши їх у себе. [PERSON]. просить стягнути з відповідача 3 609 грн. вартості запчастин до автомобіля. Представник [PERSON]. - адвокат [PERSON]., в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та повідомив, що [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. Филенківською сільською радою були виділені земельні ділянки для ведення підсобного господарства. Між ним та позивачами була укладена усна угода про спільний обробіток землі. Восени 2001 р. на цих земельних ділянках ними спільно була посіяна озима пшениця. В жовтні 2001 р. він розірвав з [PERSON]. угоду про спільний обробіток землі. В середині липня 2002 р. він дізнався, що [PERSON]. самовільно обмолотив зерно на земельних паях, які вони спільно обробляли, в кількості, більшій, ніж йому належало, а тому він 18.07. чи 19.07.2002 р. змолотив пшеницю на решті частини земельних паях, а також на земельних ділянках позивачів, виділених їм сільською радою для ведення підсобного господарства, дозвіл на обмолот яких йому особисто дав [PERSON]. Крім того, в липні 2000 р. він разом з [PERSON]. придбали у [PERSON]. автомобіль ЗІЛ-ММЗ-554 М, [NUMBER], за 5 400 грн. Запчастини до автомобіля [PERSON]. віддав їм безкоштовно. Частину запчастин, в ході експлуатації автомобіля, поставили на автомобіль, іншу частину він віддав позивачу, у нього залишилась лише кабіна до автомобіля. В задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Представник [PERSON]. - адвокат [PERSON]., в судовому засіданні позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив, що в липні 2000 р. [PERSON]. та [PERSON]. уклали з [PERSON]. усну угоду про продаж належного останньому автомобіля ЗІЛ-ММЗ-554 М, 1980 р.в., [NUMBER], та запчастин до нього. 26.07.2000 р., на виконання укладеної угоди, [PERSON]. видав [PERSON]. та [PERSON] доручення на право керування та розпорядження з правом продажу автомобіля та отримав від останніх 5 400 грн. за переданий ним автомобіль і запчастини. Відповідно до рішення Чутівського районного суду від 13.12.2004 р. за [PERSON]. було визнано право власності на автомобіль ЗІЛ-ММЗ-554 М, [NUMBER] та стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON]. 2 700 грн. сплаченої вартості автомобіля. Про те, що в суму 5 400 грн. входить як вартість автомобіля, так і вартість запчастин, свідчать пояснення [PERSON]., які він дав в судовому засіданні 11.09.2003 р. при розгляді справи № 2-92/04. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд констатує, що [PERSON]. не надано суду доказів в підтвердження того, що у відповідача залишились перелічені у позовній заяві запчастини (крім кабіни до автомобіля), в якому стані вони перебувають та експертного висновку дійсної вартості цих запчастин, і [PERSON]. не було заявлено жодного клопотання про проведення такої експертизи. В судовому засіданні встановлено, що у відповідача залишилась кабіна від автомобіля, що входить у вартість автомобіля, який рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 13.12.2004 р. визнаний власністю [PERSON]., але він не ставить вимогу про витребування від відповідача кабіни. Встановлено, що [PERSON]., [PERSON]. (правонаступником після смерті якої є [PERSON].) та [PERSON]. в 1992-1995 р.р. Филенківською сільською радою були виділені земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,59 га (рішення від 22.04.1992 р.), 0,75 га (рішення від 20.01.1995 р.) та 0, 62 га (рішення від 05.01.1993 р.) відповідно. [PERSON]. і [PERSON]. уклали усну угоду з [PERSON]. про обробіток належної їм землі. [PERSON]., в свою чергу, уклав усну угоду з [PERSON]. про спільний обробіток землі (земельних ділянок, які були надані сільською радою для ведення особистого селянського господарства та земельних паїв, власниками яких вони є після розпаювання КСП), як належної їм, так і переданої їм для обробітку іншими особами - членами їх родин та близькими родичами. Восени 2001 р. на цих землях, у т.ч. і на земельних ділянках, які були надані сільською радою [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. для ведення особистого селянського господарства, [PERSON]. та [PERSON]. спільно була посіяна озима пшениця, після чого між [PERSON]. та [PERSON]. виникла конфліктна ситуація, і усна домовленість про спільний обробіток землі була розірвана. Всередині липня 2002 р. [PERSON]. обмолотив зерно на частині земельних паїв, власником яких був він та особи, які уклали з ним усну угоду про спільний обробіток землі. Дізнавшись про це, [PERSON]. змолотив пшеницю на іншій частині земельних паїв, яку він засіяв разом з [PERSON]. восени 2001 р. Вважаючи, що [PERSON]. змолотив пшеницю на більшій ділянці ніж йому та особам, з якими той уклав угоду про спільний обробіток землі, належало, відповідач 18.07. чи 19.07.2002 р. змолотив пшеницю на земельних ділянках позивачів, які були надані їм сільською радою для ведення особистого селянського господарства, про що [PERSON]. та [PERSON]. дізнались 20.07.2002 р. Встановлено, що позивачі про порушення своїх прав дізналися 20.07.2002 р. До суду, згідно поштового конверту, направили позов 23.07.2005 р. Відповідно до ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР (1963 р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки; перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Ст. 27 ч. 3 ЦПК України передбачає обов'язок сторін добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Позивачі до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом не подавали. Ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР (1963 р.) вказує, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 р.) положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини по даному позову виникли до набранням Кодексом чинності і не мають продовжуваного характеру, то суд при розгляді справи керується положеннями ЦК УРСР (1963 р.)

Outcome: dismissed