Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] [PERSON], Ковельської міської ради, відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі ВАТ «Волиньгаз») про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, Державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, договорів про встановлення земельного сервітуту. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 26.12.2006 року рішенням сесії Ковельської міської ради № 13/14 [PERSON] передано у приватну власність шляхом викупу та видано Державний акт на земельну ділянку площею 926 квадратних метрів по вул.Будищанська, 22-А в м. Ковелі, з умовою перенесення підземного газопроводу, який проходить по цій земельній ділянці. Передача у власність вказаної земельної ділянки проведена з порушенням норм закону, оскільки на виділеній у власність [PERSON] земельній ділянці розміщувався проїзд між вулицями Будищанською та Міцкевича, продаж землі проведено без аукціону чи конкурсу, обмежили її-позивача право на придбання даної земельної ділянки, оскільки, вона межує з даною ділянкою. Оскільки, вказана земельна ділянка мала спільний проїзд, газопровід низького тиску, то відповідно вона є землею громади міста і не може бути передана у приватну власність. Крім того, [PERSON] не виконала свого зобов'язання про перенесення трубопроводу низького тиску, що є невиконанням умов договору та відповідно є підставою для визнання договору недійсним. Просить суд визнати недійсними договір куплі-продажу земельної ділянки площею 926 кв.м. по вул.Будищанська, 22-А в м.Ковелі від 26.12.2006 року між Ковельською міською радою та [PERSON]; Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.Будищанська, 22-А в м.Ковелі площею 0.926 га серії ЯГ № 545770 від 14.06.2007 року, виданий [PERSON]; Договір про встановлення земельного сервітуту між ВАТ «Волиньгаз» та [PERSON] від 20.11.2006 року; Договір дарування земельної ділянки площею 926 кв.м., укладеного 16.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та договору № 70 про встановлення земельного сервітуту між ВАТ «Волиньгаз» та [PERSON] від 25.12.2007 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити із вказаних в позові підстав. Пояснили суду, що договір сервітуту був укладений з користувачем земельної ділянки [PERSON] а не її власником. Продаж земельної ділянки проведений з порушенням, оскільки частина проданої земельної ділянки була проїздом між вулицями та на земельній ділянці проходить газопровід низького тиску, а тому у відповідності до ст. 83 ЗК України така земельна ділянка не може бути передана у власність. Крім того, [PERSON] не виконала умов договору купівлі-продажу, а саме не перенесла газопровід низького тиску з придбаної земельної ділянки. Оскільки, продаж земельної ділянки проведено з порушенням, тому і державний акт на дану земельну ділянку виданий незаконно. В свою чергу, незаконно отримана земельна ділянка не може бути подарована, тому договір дарування від [PERSON] на [PERSON] є незаконним. Також, слід визнати незаконним договір сервітуту № 70 від 25.12.2007 року між ВАТ «Волиньгаз» та [PERSON], яка незаконно отримала дану земельну ділянку. Продавши вказану земельну ділянку [PERSON] міська рада порушила її права, оскільки відповідачі, в разі залишення в силі даного договору будуть претендувати на 20 кв.м. її земельної ділянки. Відповідачі [INFO] та їх представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що земельну ділянку площею 926 кв.м. вони отримали на законних підставах, договір сервітуту укладений для того, щоб ВАТ «Волиньгаз» мали доступ до газопроводу у випадку необхідності. Спірною земельною ділянкою вони і їх сім'я користується на протязі 60-ти років, вчасно сплачували податки, займалися городництвом на вказаній землі. Всі негаразди почалися з того, що [PERSON]. купила у сусіда старий будинок та почала будувати новий, на свій розсуд облаштувала огорожу, яка частково розміщувалась на їх земельній ділянці, тому не знайшовши порозуміння, вони почали звертитися в державні установи для законного вирішення виниклого спору. Просять в позові відмовити. Представник Ковельської міської ради позов не визнала та пояснила, що земельна ділянка площею 926 кв.м. продана [PERSON] на підставі рішення міської ради для розширення присадибної земельної ділянки. Державний акт на дану земельну ділянку виданий у відповідності до чинного законодавства. Просить в позові відмовити. Представник ВАТ «Волиньгаз» позов в частині недійсності договорів сервітуту не визнав та пояснив, що на балансі ВАТ «Волиньгаз» перебувають всі газові мережі в місті, хоча даний спірний газопровід по вул. Будищанська, 22-А був прокладений батьком [PERSON] за власні кошти з вул. Міцкевича до свого будинку ще в 1975 році, тобто цей газопровід є власністю сім'ї [INFO]. В подальшому, приблизно в 90-х роках, було закільцьовано цей газопровід з газопроводом по вул. Будищанська. ВАТ «Волиньгаз» укладає договори сервітуту, як з власниками так і з користувачами земельних ділянок, де проходять газопроводи, для оперативного реагування на поломки в газових мережах. При укладенні договорів сервітуту з [INFO], товариство виходило з того, що [INFO] фактично володіли земельною ділянкою, де прокладено газопровід та вони фактично побудували цей газопровід. Просить в позові в цій частині відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, представників міської ради та ВАТ «Волиньгаз», з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Суд, вирішуючи даний спір, виходить із загальних засад цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. В процесі судового слухання справи позивач та її представник не обгрунтували свої позовні вимоги щодо недійсності зазначених ними документів. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Пунктом другим Рішенням Ковельської міської ради № 13/14 від 26.12.2006 року визначено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати гр. [PERSON], яка проживає по вул. Будищанська, 22-А, у приватну власність шляхом викупу для розширення присадибної ділянки земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул. Будищанська, 22-А, за умови перенесення гр. [PERSON] газопроводу, що проходить по вказаній земельній ділянці за її власний рахунок на підставі особистої заяви. Встановити вартість викупу земельної ділянки в розмірі 10 011 гривень. Встановити земельний сервітут на вказану земельну ділянку на підставі договору на встановлення сервітуту, укладеного ВАТ «Волиньгаз» і гр. [PERSON] № 75 від 20.11.2006 року, на зазначених у договорі умовах. Видати Державний акт на право власності на земельну ділянку після перенесення газопроводу. ( а.с.5 ) Договором купівлі-продажу земельної ділянки № 63 від 26.12.2006 року стверджується, що Ковельська міська рада продала, а гр. [PERSON] придбала, земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул. Будищанська, 22-А в м. Ковелі. ( а.с.9 ) Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 545770 від 14.06.2007 року стверджується, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2006 року є власником земельної ділянки площею 0.926 га по вул Будищанська, 22-А м. Ковеля Волинської області, яка складається з двох відокремлених одна від одної земельних ділянок розташованих по різні сторони будинковолодіння [PERSON] ( а.с.10 ) З договору № 41 від 16.11.2006 року про встановлення земельного сервітуту вбачається, що ВАТ «Волиньгаз» та [PERSON] уклали цей договір про наступне, що ВАТ «Волиньгаз» встановлює земельний сервітут на власника земельної ділянки за адресою м. Ковель вул. Будищанська, 22-А для ремонту та обслуговування газопроводу ( без перешкод цілодобово згідно плану). ( а.с.11 ) Договором дарування земельної ділянки від 16.10.2007 року стверджується, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул. Будищанська, 22-А в м. Ковелі. Договір нотаріально посвідчений. (а.с. ) Договором про встановлення земельного сервітуту № 70 від 25.12.2007 року стверджується, що ВАТ «Волиньгаз» та [PERSON] уклали цей договір про наступне, що ВАТ «Волиньгаз» встановлює земельний сервітут на власника земельної ділянки за адресою м. Ковель вул. Будищанська, 22-А для ремонту та обслуговування газопроводу ( без перешкод цілодобово згідно плану). ( а.с. ) Під час судовоого розгляду справи встановлено, що родина відповідачів [INFO] та їх батьки на протязі, приблизно, 60-ти років користуються земельною ділянкою по вул. Будищанська, 22-А, в тому числі і спірною земельною ділянкою площею 926 кв.м., що дає їм право за давністю користування набути право власності на цю земельну ділянку, що відповідає положенням ст.119 ЗК України. Земельна ділянка площею 926 квадратних метрів з 2004 року офіційно перебувала в оренді [PERSON] терміном на 10 років, що стверджується рішенням Ковельської міської ради № 18/25 від 22.04.2004 року та договором оренди землі від 30.08.2004 року, тому, згідно чинного законодавства, вона мала переважне право на отримання орендованої земельної ділянки у власність. Як слідує з копій генеральних планів присадибної ділянки № 22 по вул. Р.Люксембург (тепер вул. Будищанська) користувач [PERSON] та присадибної ділянки № 22-А по цій же вулиці користувач [PERSON], які видані Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 21.10.1964 року і 06.01.1966 року відповідно (а.с. ), що між даними земельними ділянками не існує будь-якого проїзду. Надані в судове засідання плани, схеми, проекти, виготовлені в останні роки, в жодному випадку не мають достовірних даних про наявність між будинковолодіннями №№ 22 та 22-А по вул. Будищанській проїзду між вулицями, натомість зазначається, що на цій території є землі міської ради для житлової і громадської забудови. Рішення органів місцевої влади чи інших державних органів про переведення даної земельної ділянки з однієї категорії в іншу не приймались, проектні та технічні документи не виготовлялись, тому цільове призначення цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку не змінено, а відповідно, проїзд фактично не облаштовувався. При таких обставинах міська рада не передавала у власність проїзд, а тому не порушила вимогу ст. 83 ч. 3 ЗК України, на яку посилається позивач. На думку суду, яка грунтується на принципах розумності та справедливості, продаж двох земельних ділянок загальною площею 926 кв.м. для розширення присадибної ділянки [PERSON] не потребував проведення торгів, оскільки, вона користувалась даною ділянкою на протязі більше 60 років, земельна ділянка складається з двох частин розміщених по різні сторони її будинковолодіння, на цій земельній ділянці прокладено за власні кошти газопровід в 1975 році, розташовано огорожу та вирощено сад, тобто такий продаж не суперечить положенням ст. 127 ЗК України. Визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав неперенесення [PERSON] газопроводу низького тиску є безпідставним, оскільки, рішенням Ковельської міської ради № 20/38 від 29.05.2007 року внесено зміни в пункт 2 рішення міськради від 26.12.2006 року № 13/14, яким виключено речення «за умови перенесення [PERSON] газопроводу, що проходить по вказаній земельній ділянці за її власний рахунок на підставі особистої заяви», тому на час розгляду справи в суді, фактично відпали підстави для визнання договору недійсним з цих підстав. Суд оцінює, що неперенесення своєчасно газопроводу низького тиску газу з переданої у власність [PERSON] земельної ділянки, не є провиною [PERSON] оскільки остання зверталась в газове господарство із заявами про перенесення газопроводу, про що свідчить надана до справи переписка між Ковельським УГГ і [PERSON] Державний акт на право власності на землю виданий у відповідності з чинним законодавством, а тому відсутні підстави для примусового припинення прав на землю визначені в ст. 143 ЗК України та підстави для визнання Акту недійсним. Договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 16.10.2007 року, вчинений належними сторонами, подарована земельна ділянка перебувала у власності дарувальника, дотримано письмову форму договору і нотаріально посвідчено, тобто, цей договір дарування відповідає вимогам цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 90 ЗК України, а тому немає підстав визнавати його недійсним. Із змісту договорів на встановлення земельного сервітуту № 41 від 16.11.2006 року та № 70 від 25.12.2007 року вбачається, що право на звернення про визнання договорів недійсними є у сторін цих договорів. Позивач [PERSON]. не є стороною в даних правовідносинах, прокладений на цій земельній ділянці вуличний газопровід не має відношення до її земельної ділянки. Крім того, відповідачі [INFO] та представник ВАТ «Волиньгаз» повідомили суду, що органами місцевої влади готується рішення про ліквідацію даного газопроводу у зв'язку з недоцільністю його подальшого використання. Укладення вказаних договорів сервітуту не потягнуло та не могло потягнути негативних наслідків для позивачки, порушити її права та інтереси. Згідно ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки, тому посилання позивача, що договори уклали неналежні сторони, є безпідставними. Суд оцінює, що права позивачки [PERSON], при укладенні оскаржуваних цивільно-правових угод, фактично не порушені. Ковельська міська рада продала [PERSON] вільну земельну ділянку, якою користувались її батьки і вона на протязі багатьох років. На момент продажу даної земельної ділянки, позивачка, яка межує з однієї сторони земельної ділянки, вже відгородилася цегляною, в два метри огорожею, тому межа фактично пройшла по лінії цієї огорожі, землеволодіння позивачки в спірну земельну ділянку не війшли та війти не могли. Продаж даної земельної ділянки [PERSON] не перешкоджає підходу, проїзду до земельної ділянки позивачки, не створює їй інших незручностей в користуванні своєю власністю. Заяви позивачки [PERSON] про те, що в майбутньому відповідачі будуть претендувати на її 20 кв.м. земельної ділянки нічим не обгрунтовані, а тому немає підстав вважати, що її права в цьому порушуються. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, Державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування земельної ділянки, договори про встановлення земельного сервітуту, не суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, сторони даних правочинів діяли в межах наданих повноважень, волевиявлення сторін було вільним та спрямоване на реальне настання правових наслідків, укладені у формі передбаченій законом. Покупцем проведено оплату вартості земельної ділянки у обумовленій сумі та встановлені строки. Рішення Ковельської міської Ради № 13/14 від 26.12.2006 року, яким постановлено провести продаж земельної ділянки площею 926 кв.м. у власність [PERSON] є чинним і ніким не оскаржується. Договір купівлі-продажу даної земельної ділянки вчинено на виконання рішення міської ради, що відповідає нормам чинного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 926 кв.м. у м.Ковелі по вул.Будищанська, 22-А від 26.12.2006 року між Ковельською міською радою та [PERSON] не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому не має підстав визнавати його недійсним, оскільки, відсутні підстави передбачені у ст. 215 ЦК України. Виходячи з цього, не можуть бути визнані недійсними всі подальші документи пов'язані з цим договором та земельною ділянкою, тому в позові слід відмовити. Судові витрати по справі, у відповідності до ст.88 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі ст. 215 ЦК України, ст. ст. 83, 90, 98, 119, 127, 143 ЗК України,

Outcome: dismissed