Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги такими обставинами. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.12.1999 р. їй належить на праві власності [ADDRESS]. У відповідності до рішення виконкому Сакської міської Ради N 885 від 22.11.2007 р. належна їй на праві власності [ADDRESS], була переведена у склад нежилого фонду. Наприкінці 2007 р. вона за рахунок власних коштів самовільно побудувала у вказаному нежилому приміщенні магазин. Для проведення правової реєстрації об'єкта нерухомості, просить суд визнати своє право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася згідно письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі у відповідності до вищевикладенного. Представник відповідача виконкому Сакської міської Ради Шрамко М.В. у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви,позов визнав, проти задоволення позову не заперечив, у зв'язку з чим згідно ст. 130 ЦПК України, суд ухвалює рішення, розглядаючи справу по суті у попередньому судовому засіданні. Перевіривши і дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено таке. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженим. Судом беззаперечно встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.12.1999 р. позивач [PERSON] є власницею квартири N 22 за адресою: [ADDRESS] Як встановлено судом, згідно рішення виконкому Сакської міської Ради N 885 від 22.11.2007 р. належна позивачу [PERSON] на праві власності [ADDRESS], була переведена у склад нежилого фонду. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] наприкінці 2007 р. за рахунок власних коштів самовільно побудувала у вказаному нежилому приміщенні магазин та отримала на вказаний об'єкт нерухомості технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія”. Згідно технічного висновку підприємства “Далекс-ЕКСПЕРТ” N 95 від 18.01.2008 р. при проведенні перепланування квартири N 22 за адресою: [ADDRESS]несуща спроможність споруди у цілому не послаблена (а.с. 11-20). В силу ст. 331 ЦК України право власності на новостворену річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном не встановлено, порушень прав інших осіб з боку позивача під час судового розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 325, 331, 392 ЦК України,

Outcome: approved