Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

У вересні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за ним право власності на &frac12; частину виграшу, що є спільною сумісною власністю подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за час подружнього життя ними за спільні кошти придбані 3 квитка державної грошової миттєвої лотереї „ХТО ТАМ” і 17 березня 2007 року відповідачка прийняла участь в розиграші призів та одержала головний приз 200000грн. Рішенням Борзнянського районного суду від 23 листопада 2007 року позов задоволено повністю. Суд визнав за [PERSON] право власності на 1\2 частину виграшу в розмірі 200000 грн. та кожному виділено по 100000 грн без урахування витрат на комісійні послуги банківської установи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги тих обставин, що білет лотереї відповідачка придбала за гроші, які їй подарувала мати, що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], а тому відповідно до ст.57 СК України даний виграш є її особистою приватною власністю. Крім того, [PERSON] вважає, що суд повинен був поділити і інше майно, яке придбали сторони під час шлюбу. Також в апеляційній скарзі вказується на те, що розподілу може підлягати лише фактично перераховані гроші, а саме 100000 грн. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони під час шлюбу отримали виграш від розиграшу державної грошової миттєвої лотереї „ХТО ТАМ”, а тому відповідно до ст.60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними на підставі ст.70 СК України. Такі висновки суду відповідають нормам діючого законодавства та матеріалам справи. Доводи апелянта про те, що виграш не є об'єктом спільної сумісної власності тому що купувався за подаровані їй гроші, що виграш є її особистою власністю відповідно до положень ст.ст.57-59 СК України, апеляційний суд знаходить безпідставними, оскільки [PERSON] не довела доказами, передбаченими ст.ст.58,59 ЦПК України, того, що вона купила білети лотереї саме за подаровані гроші, які їй були подаровані саме на придбання білетів лотереї, і , крім того, ст.ст.60-61 СК України відносять до спільної сумісної власності подружжя інші доходи, одержані одним із подружжя. Підтвердженням того, що до виграшу сторони відносились як до спільного сумісного майна, є те, що вони разом їздили у Київ на розиграш головного призу, в інтерв'ю газеті „Вісті Борзнянщини” від 24.03.2007 року відповідачка говорила про те , що участь в розиграші лотереї було спільним бажанням подружжя, що після отримання виграшу спільно на сімейній раді мали намір розпорядитися сумою виграшу. Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при розділі майна подружжя повинен був взяти до уваги все майно, яке подружжя придбало за час шлюбу, суперечить ст.11 ЦПК України, тому що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених ними вимог, а вимоги про розділ іншого майна жодна зі сторін не заявляла. Судом першої інстанції було встановлено, що за умовами проведення розиграшу державної грошової миттєвої лотереї „Хто Там” сума виграшу 200000 грн перераховується на рахунок переможця протягом року і на день розгляду справи в суді на рахунок Борзнянського відділення №3057 ВАТ „Державний ощадний банк” на ім'я відповідачки було перераховано лише частину виграшу у сумі 100000 грн, що після стягнення комісійних послуг банківською установою становить 990001 грн /а.с.10/. За таких обставин, на даний час розподілу між подружжям підлягає тільки фактично перерахована сума виграшу і на користь позивача [PERSON] може бути стягнуто зараз лише 46500 грн 50 коп. Незважаючи на це, суд першої інстанції визнав за [PERSON] право власності на 100000 грн і стягнув їх з [PERSON], залишивши їй теж 100000 грн, які вона ще не отримала. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні, так як висновки суду не відповідають обставинам справи. Стягнення судових витрат необхідно провести у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позову позивача.

Outcome: partial