Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача, в якому просить визнати запис у трудовій книжці про дату прийняття на роботу до С(Ф)Г «ІЗУМРУД» від 03.10.2005 р. недійсним та змінити його на дату початку фактичного виконання трудових обов'язків - 6 червня 2005 р. Стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 1 березня 2006 року по 09 червня 2006 року в сумі 2800 гривень 00 коп. Нарахувати та стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 09 червня 2006 року по 01 серпня 2006 року в сумі 2400 гривень 00 коп. Нарахувати та стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» вихідну допомогу в сумі 3600 гривень 00 коп. Нарахувати та стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 1355 гривень 29 коп. Нарахувати та стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» на його користь оплату часу простою не з вини працівника у сумі 1600 гривень 00 коп. Стягнути з С(Ф)Г «ІЗУМРУД» моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень 00 коп. А також відшкодувати судові витрати на юридичну допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позивні вимоги підтримали, збільшивши розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку на 17475 грн. В судове засідання після скасування заочного рішення суду представник відповідача знову не з"явився, повідомлявся належним часом та своєчасно. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, оскільки він в котрий раз був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки до суду не повідомив. Крім того, представником відповідача було подано всі наявні у них докази, які суд не врахував при винесення заочного рішення, більше ніяких доказів у відповідача немає, як зазначив представник. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: З 03.10. 2005 року по 09.06.2006 року позивач працював майстром макаронного цеху у Селянському (Фермерському) Господарстві «ІЗУМРУД» /а.с. 192-194/. У відповідності зч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа,організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок, який складає 2106 грн.56к., відповідно до розрахунку, який надано відповідачем/а.с.208-209/, в тому числі заборгованість по зарплаті та компенсація за невикористану відпустку. Доводи представника відповідача про те, що сума заборгованості по зарплаті 2000 грн. була виплачена позивачу після звільнення ніякими доказами не підтверджується , а позивач цей факт категорично спростовує. В порядку ст.117 КзПП України з відповідача на користь позивача стягується середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку за період з моменту звільнення - 09.06.2006 року по день нового працевлаштування - 06.02.2007 року з розрахунку середнього заробітку - 400 грн, як зазначено в довідці відповідача/а.с.207-209/. Таким чином, стягненню підлягає - 7 місяців по 400 грн, всього 2800 грн. Невиплата заробітної плати у встановлені законом строки, постійне відкладання остаточного розрахунку на невизначений строк, груба та некоректна поведінка роботодавця викликали в позивача глибокі душевні страждання. Крім того, він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя: замість того, щоб шукати нову роботу, нові джерела до існування, він постійно змушений нервувати, їздити з Харкова у Бого духів та просити від [PERSON] свої законні гроші. Разом з тим, заявлена сума моральної шкоди в 20000 грн. є завищеною та несорозмірною ступеню та глибину моральних переживань позивача, а тому з урахуванням всіх обставин по справі суд стягує з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. Згідно ст..237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується інших позовних вимог позивача, то вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відмовляє в них за безпідставністю та недоказаністю. Таким чином позовні вимоги позивача суд задовольняє частково. В порядку ст..88 ЦПК України з відповідача стягується держмито на користь держави та збір на інформаційно-технічне забезпечення, а на користь позивача -понесені ним витрати на оплачу юридичної допомоги в сумі 500 грн, що підтверджується квитанцією.

Outcome: partial