Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що вироком Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року відповідачі визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 191 ч.3, 185 ч.3 КК України, яким позивачу було завдано майнової шкоди у загальній сумі 95559,81 грн., яку просив стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснив, що 09.07.2006 року відповідачами за попередньою змовою було скоєно викрадення майна, що належить позивачу, а саме: електронавантажувачі - 2 шт.; перезаряджальники пресформ - 5 шт.; дробеструйна камера - 1 шт., чим позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 95559,81 грн. Розмір майнової шкоди розрахований згідно вимог постанови КМУ № 116 від 22.01.1996р. При розгляді кримінальної справи розмір шкоди був інший, оскільки не застосовувався передбачений вказаною постановою розрахунок. Просив стягнути з відповідачів солідарно суму майнової шкоди у вищевказаному розмірі та судові витрати у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що не заперечують, що їх діями позивачу було завдано майнову шкоду на суму, встановлену вироком Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року, а саме на 15245,33 грн., і вважають що перерахування розміру майнової шкоди позивачем є необґрунтованим. Позов просили задовольнити частково в межах розміру майнової шкоди, зазначеної у вироку суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні позов визнав частково, підтримав пояснення [PERSON] Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні позов визнав частково, підтримав пояснення [PERSON] та [PERSON], доповнивши, що представником позивача не надано доказів на підтвердження права власності щодо викраденого майна. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, підтримав пояснення [PERSON] Судом досліджено наступні докази: довідка про вартість основних засобів; заперечення відповідача [PERSON] на позов; інвентарні картки обліку основних засобів; копія відомості залишків по цеху № 4 ВАТ "Лисичанський завод ГТВ" за І квартал 2006 року; копія вироку Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року у справі № 1-320/2007; уточнення позовних вимог; копія статуту ВАТ "Лисичанський завод ГТВ"; копія довідки про внесення ВАТ "Лисичанський завод ГТВ" до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія витягу з рішення Лисичанської міської ради № 367 від 30.10.1992 року; копія витягу з рішення Лисичанської міської ради № 417 від 25.12.1992 року; копія наказу Фонду держмайна України № 58-АТ від 03.07.1996 року; довідка про застосування інвентарних номерів; довідка про відсутність технологічного устаткування у виробництві; довідка про суму амортизації основних засобів; довідка про балансову належність основних засобів; копія балансу станом на 01.10.2007 року; довідка про створення ВАТ "Лисичанський завод ГТВ"; копія розпорядження Фонду держмайна України № 17-РОМ від 13.12.1995 року; копія акту оцінки вартості майна ВАТ "Лисичанський завод ГТВ" станом на 13.12.1995 року; розшифровка функцій електронавантажувача; розшифровка індексу інфляції; довідка про норми амортизації; квитанція про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, матеріали кримінальної справи №1-320/2007р. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 16.05.2007 року (а.с.41-44), що набрав чинності, визнано винними: [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч.5, ст. 191 ч.3 КК України; [PERSON] - за ст. 27 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України; [PERSON] - за ст. 27 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України, [PERSON] - за ст. 27 ч.2, ч.3, ст. 185 ч.3 КК України; [PERSON] - за ст. 27 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України; [PERSON] - за ст. 27 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України. Судом встановлено, що у період часу з 05 липня 2006 року по 09 липня 2006 року виконувач обов'язків начальника караулу ВОХР ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» згідно наказу 102-к від 07.07.2006р. [PERSON], яка в силу наданих повноважень є посадовою особою, маючи умисел на викрадення чужого майна шляхом зловживання посадовим положенням, за попередньою змовою групою осіб, будучи пособником, сприяючи вчиненню злочину [PERSON], який будучи організатором та виконавцем злочину, при співучасті контролерів ВОХР [PERSON], [PERSON], водія транспортного цеху №28 ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» [PERSON], транспортувальника цеху ОМТС ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» [PERSON] та з невстановленою слідством особою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням в інше сховище вчинили викрадення майна ВАТ «Лисичанський завод ГТВ»: перезаряджальник пресформ інвентарний №04060940, перезаряджальник пресформ інвентарний №04061386, електронавантажувач інвентарний №04061390, електронавантажувач інвентарний №04061537, перезаряджальник пресформ інвентарний №04061387, перезаряджальник пресформ інвентарний №04061504, перезаряджальник пресформ інвентарний №04061364, дробеструйну камеру інвентарний номер 04060891, всього на суму 15245,33 грн. Відповідачами не оспорюється факт вчинення викрадення майна з території ВАТ «Лисичанський завод ГТВ», їх винність у вчиненні злочину, та те, що їх злочинними діями завдано майнової шкоди позивачу. Відповідно до вимог постанови КМУ №116 від 22.01.1996р. «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення» розмір майнової шкоди, завданої позивачу викраденням належного йому майна, складає 95559,81 грн. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. З вироку Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року та з пояснень сторін вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] під час здійснення злочину перебували з позивачем у трудових відносинах, тому відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу даними особами, регулюється КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Вчинення відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] злочину проти власності встановлено вироком Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року, що відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Посилання представника відповідачів [PERSON] у поясненнях, та посилання представників відповідачів [PERSON], [PERSON] у судових дебатах на те, що позивачем не доведено належність викраденого майна ВАТ «Лисичанський завод ГТВ», суд не бере до уваги, оскільки належність викраденого обладнання позивачу підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями інвентарних карток обліку основних засобів (а.с.25-32), копією відомості залишків по цеху №4 за 1 квартал 2006 року (а.с.33-40), довідкою про знаходженні майна на балансі позивача (а.с.68), довідкою про передачу майна ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» (а.с.70), вироком Лисичанського міського суду від 16.05.2007 року (а.с.41-44), у якому судом встановлено, що викрадене майно належить ВАТ «Лисичанський завод ГТВ». Відповідачами або їх представниками не надано суду доказів на спростування зазначеного. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Згідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд визначає відповідно до ст.135-3 КЗпП, Закону України N 217/95-ВР від 6 червня 1995 р. “Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей” і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1996 р. N 1009 та від 20 січня 1997 р. N 34. Розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Згідно пункту 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 116 «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається за балансовою вартістю цих цінностей (з вирахуванням амортизаційних відрахувань), але не нижче 50 відсотків від балансової вартості на момент встановлення такого факту з урахуванням індексів інфляції, які щомісячно визначає Мінстат, відповідного розміру податку на добавлену вартість та розміру акцизного збору за формулою: Рз = [(Бв - А) х Iінф. + ПДВ + Азб] х 2, де Рз - розмір збитків (у карбованцях); Бв - балансова вартість на момент встановлення факту розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей (у карбованцях); А - амортизаційні відрахування (у карбованцях); Іінф. - загальний індекс інфляції, який розраховується на підставі щомісячно визначених Мінстатом індексів інфляції; ПДВ - розмір податку на добавлену вартість (у карбованцях); Азб - розмір акцизного збору (у карбованцях). Позивачем вірно розраховано розмір майнової шкоди згідно вимог зазначеного Порядку. Пояснення відповідачів про те, що розмір майнової шкоди складає 15245,33 грн., що встановлено вироком суду, суд не бере до уваги, оскільки у кримінальній справі для визначення кваліфікації кримінально-карного діяння застосований розмір прямої дійсної шкоди, завданої позивачу, яка й складає 15245,33 грн. Для визначення розміру майнової шкоди, завданої розкраданням, що підлягає відшкодуванню, застосовується ст. 135-3 КЗпП України та наведений Порядок, внаслідок чого у даному випадку розмір майнової шкоди складає 95559,81 грн. Відповідач [PERSON] не перебував у трудових відносинах з позивачем, тому відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок вчинення ним злочину, регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідачем [PERSON] визнано факт завдання позивачу майнової шкоди внаслідок його злочинних дій. Розмір майнової шкоди складає 95559,81 грн. з зазначених вище підстав. Оскільки майнову шкоду позивачу завдано спільними умисними діями всіх відповідачів, то майнова шкода підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ (а.с.1) у сумі 30 грн., а також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі, відповідній задоволеним позовним вимогам, 955,59 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 130, 134, 135-3 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України,

Outcome: approved