Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення особистих немайнових прав унаслідок поширення щодо нього відповідачами недостовірної інформації в статті „[INFO]” у газеті „[INFO]”, що є підставою до захисту його честі, гідності та ділової репутації, разом зі спростуванням такої інформації та відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., які просить стягнути з відповідачів. У судовому засіданні представник позивача просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули. З цих підстав представник позивача просила розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних доказів, у загальному порядку. Заслухавши представника позивача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, у друкованому засобі масової інформації - Громадсько-політичному, рекламно-інформаційному тижневику Вищгородщини, газеті „[INFO]” [NUMBER] (72) від 11 листопада 2007 році опубліковано статтю „[INFO]”, в якій висвітлено інформацію щодо громадської діяльності [PERSON]. на посаді голови Вишгородської міської ради Київської області. Засновником і видавцем даної газети є ТОВ „Агентство політичної реклами” - відповідач по справі, який здійснив випуск інформації. Так, у даній статті дано оцінку 12-й сесії Вишгородської міської ради 5 скликання від 30 жовтня 2007 року й зокрема питанню 25 про розробку проекту відведення земельної ділянки площею 620 га, а також діям які вчинив при цьому позивач. Зазначається, що: „на розгляд депутатів була винесена чергова афера. Такого дерибану землі і в таких масштабах Україна ще не знала. Міський голова [PERSON] (позивач у справі) запропонував депутатам ухвалити рішення про виділення 620 га вишгородської землі військовій частині [NUMBER] під будівництво житлових та громадських забудов”. Суд вважає, що в даному контексті в змісті статті висловлюються оціночні судження щодо правомірності питань винесених на розгляд 12 сесії міської ради. У той же час, у даній статті одночасно розміщено інтерв'ю [PERSON], який прокоментував висвітлені в ній події, як [INFO], до якого звернулася із запитаннями редакція згаданої газети. Зокрема, коментуючи дії Вишгородської міської влади щодо відведення 620 га землі, [PERSON] ствердив, що: „такого безпрецедентного розкрадання землі наша Україна за часів незалежності ще не знала. Дивує те, що влада в особі [PERSON] та депутатів міськради не боїться грубо порушувати державні закони. 620 га землі - це на сьогодні фантастична сума, заради якої влада готова на будь-який злочин”. В подальшому редакція газети „[INFO]” задає запитання [PERSON] про реакцію політичних партій та громадськості на вказані дії [PERSON]., які при цьому оцінюються як „явний злочин”. Відповідаючи на запитання, [PERSON] зробив заяву від імені Вишгородської організації „Народна самооборона” і як її голова ствердив: „ми не дамо пану [PERSON] ще раз обдурити громаду міста. Ми сподіваємося, що правоохоронні органи зможуть вжити відповідних заходів, щоб припинити протизаконні дії мера міста. В іншому випадку згуртуємо навколо себе всю Вишгородську громаду на боротьбу проти такої влади і більше не дозволимо [PERSON] вкрасти і п'яді Вишгородської землі”. У такому контексті опубліковані запитання і відповіді відповідачів, містять у собі твердження й оцінку щодо винуватості мера міста - [PERSON], у вчиненні злочину - розкраданні землі, під час вирішення питання про виділення 620 га землі за вказаних обставин. Ці вислови позивач вважає поширеною про нього недостовірною інформацією, в якій безпідставно дано висновок щодо вчинення ним злочинних дій, яка є негативною, а факт опублікування в газеті та її розповсюдження - доказом порушення його немайнових прав, зокрема честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 6 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні”, діяльністю друкованих засобів масової інформації - є збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Під ознаки цієї діяльності підпадає діяльність ТОВ „Агентство політичної реклами” щодо засновництва і видавництва газети „[INFO]”, про що йдеться в самій газеті. Вирішуючи цю справу, суд виходить з вимог ст. 34 Конституції України відповідно до яких, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Однак, здійснення цих прав може бути обмежено законом для захисту репутації або прав інших людей тощо. Зазначена норма кореспондується зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. У той же час, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом у тому числі в інтересах захисту репутації або прав інших осіб тощо. Отже право вільно виражати свої погляди не є абсолютним і необмеженим, яке поряд із свободою наділене також обов'язками і відповідальністю, що визначені законом. Зокрема згідно ст. 2 Закону України „Про інформаційні агентства”, інформаційні агентства - суб'єкти інформаційної діяльності (до яких відноситься й ТОВ „Агентство політичної реклами”), не мають права у своїх матеріалах розголошувати дані, що принижують честь і гідність людини, а також давати оцінку щодо винуватості осіб у здійсненні злочину, вказувати на особу, яка ніби скоїла злочин до рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу є недостовірною, а згідно ст. 37 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні” редакція друкованого засобу масової інформації за вимогою громадян щодо яких поширено відомості, які не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність, повинна надати докази про те, що опубліковані нею відомості є достовірними. Неприпустимість зловживанням правом на інформацію закріплено і в ст. 3 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (преса) в Україні” та ст. 46 Закону України „Про інформацію”, згідно яких інформаціє не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Разом з тим, згідно ст. 471 Закону України „Про інформацію” ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, що не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, що є нездійсненним. Виходячи з такого та аналізуючи зміст опублікованої статті й інтерв'ю Постановського, суд вважає, що приведені вище вимоги закону при поширені статті „[INFO]” в повній мірі дотримано не було. Так, суд констатує допущену в статі оцінку дій та критику, в тому числі і в жорстоких термінах з питань суспільного інтересу щодо публічної особи - мера міста, що висловлена згідно ст. 34 Конституції України і ст. 471 Закону України „Про інформацію” у формі оціночних суджень і до порушення прав позивача не призвела. Водночас поряд з висловленням оціночних суджень в статті розповсюджено й фактичні дані, в яких стверджується про дії [PERSON]. на конкретній сесії міської ради, із висновком про його винуватість у вчиненні злочину - розкраданні землі. Дана інформація висловлена без посилання на судові рішення щодо визнання особи винуватою у вчиненні злочину, а таке призвело до порушення прав позивача, який застеріг, що його винуватість у передбаченому законом порядку не встановлювалася. Зокрема при поширені інформації щодо позивача було порушено його право, що визначено вимогами ст. 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно повідомлення прокуратури Вишгородського району Київської області акти прокурорського реагування поряд з порушенням кримінальної справи щодо [PERSON] не застосовувалися. Таким чином, [PERSON] - фізична особа, яка в інтерв'ю редакції газети поширила відомості, що порочать позивача і є наклепом у вчиненні злочину, які дійсності не відповідають, а ТОВ „Агентство політичної реклами” їх розповсюдила, опублікувавши в друкованому засобі масової інформації. Отже відповідачі спільними діями поширили відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність позивача, що є підставою до настання цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтями 37 і 41 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні”, ст. 33 Закону України „Про інформаційні агентства” та ст. 47 Закону України „Про інформацію” - спростування інформації і відшкодування заподіяної моральної шкоди. При цьому згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації і у такий же спосіб, у який вона була поширена, за рахунок особи, яка її поширила. З цих підстав, суд вважає, що пред'явлений позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захистові. Що стосується розміру моральної шкоди, яка заподіяна солідарними діями відповідачів, то в цьому випадку слід зважити на підстави і обставини, що обґрунтовані в позові, зокрема з огляду на перенесені позивачем страждання у зв'язку з поширенням щодо нього недостовірної інформації, приниженням честі й гідності, їх характер, ступінь і тривалість негативних наслідків, зниження ділової репутації з огляду на публічну діяльність, а також кількість розповсюджених примірників газети (8 тисяч примірників ), на підставі чого суд визнає доведеним розмір відшкодування в заявленій сумі. При постановленні рішення слід також урахувати, що при задоволенні позову в цій справі суд повинен в резолютивній частині рішення зазначити, які саме відомості визнано такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність позивача, вказати на спосіб спростування і визначити строк, на протязі якого воно має бути здійснене, про що йдеться в роз'ясненнях даних у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”. На підставі викладеного і

Outcome: approved