Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

Заступник прокурора м. Ялта звернувся до Ялтинського міського суду АРК із зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд : - Визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 2725 від 27 грудня 2007 року „Про затвердження рішень міжвідомчої комісії з реєстрації будівель та внутрішніх перепланувань громадянину [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; - Визнати недійсним свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 667588, видане [PERSON]; - Зобов'язати КП Ялтинське БТІ скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно - господарський блок літера М площею 30.2 за зазначеною адресою. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво господарського блоку літера М на прибудинковій території багатоквартирного будинку [ADDRESS]. В порушення ст. ст. 331, 376 ЦК України, застосувавши нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, який суперечить нормам ЦК України, Виконавчий комітет Ялтинської міської ради рішенням від 27 грудня 2007 року затвердив рішення міжвідомчої комісії про реєстрацію права власності на об'єкт самочинного будівництва і відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності. Реєстрація права власності на зазначений об'єкт самочинного будівництва порушує права територіальної громади, адже об'єкт споруджений на земельній ділянці комунальної форми власності, без її відведення в установленому законом порядку. Представники позивачів Ялтинської міської ради і Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце такого були повідомлені відповідно процесуального закону, представництво позивачів здійснює з підстав ст. 45 ЦПК України прокурор. Представник відповідача Виконкому Ялтинської міської ради проти позову заперечував з тих підстав, що рішенням Ялтинської міської ради № 121 (1) від 26 квітня 2002 року був затверджений нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування „Положення про міжвідомчу комісію при Виконавчому комітеті Ялтинської міської ради”, на підставі якого було прийняте рішення про реєстрацію права власності на об'єкт самочинного будівництва, споруджений відповідачем [PERSON] і видане свідоцтво про право власності на нього. Визнавши, що деякі норми Положення про міжвідомчу комісію при Виконавчому комітеті Ялтинської міської ради не відповідають нормам чинного Цивільного кодексу України, представник відповідача, проте, зауважив, що таке не було скасовано і є чинним, застосування норм положення виправдано, адже особи, які здійснюють самочинне будівництво не можуть набути право власності на самочинно споруджені об'єкти в інший спосіб. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю проти позову заперечував з тих підстав, що право власності на об'єкт самочинного будівництво виникло із законних підстав у відповідності з нормами Положення про міжвідомчу комісію при Виконавчому комітеті Ялтинської міської ради. Представник відповідача Комунального підприємства Ялтинське БТІ заперечував проти позову в частині позовної вимоги про зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, оскільки вважає, що дії реєстратора з реєстрації речового права на підставі рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради та відповідного свідоцтва є законними, орган реєстрації речового права не вправі обговорювати правомірність підстав виникнення права власності. Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України. Вислухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з такого. У судовому засіданні з підстав, передбачених ч. 1 ст. 61 ЦПК України, представники сторін і прокурор, який бере участь у справі, визнали, що відповідач [PERSON] здійснив самочинне будівництво господарського блоку літера „М”, площею 30.2 кв. м., на прибудинковій території багатоквартирного будинку [ADDRESS]. З акту дотримання містобудівного законодавства від 28 грудня 2007 року вбачається, що зазначена будівля споруджена з улаштування залізобетонного фундаменту, стін і перекриття, тобто є об'єктом нерухомості за сенсом ст. 181 ЦК України. Рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 2725 від 27 грудня 2007 року затверджено рішення міжвідомчої комісії про реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначений господарський блок, [PERSON] видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 січня 2008 року, право власності зареєстровано згідно ст. 182 ЦК України, Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”. Прокурор, наполягаючи на порушенні прав територіальної громади на землю внаслідок самочинного будівництва та незаконної реєстрації на праві власності об'єктів такого будівництва, оспорює зазначені акти. Наслідки самочинного будівництва передбачені виключно ст. 376 ЦК України і таким вважається згідно ч. 1 будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, однак тільки за рішенням суду право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню. Отже, цивільним законодавством визначено єдине правило про не набуття права власності на самочинно споруджене нерухоме майно, за виключенням судового визнання права власності за умови відведення земельної ділянки. З огляду на таке, рішення Виконкому Ялтинської міської ради № 2725 від 27 грудня 2007 року „Про затвердження рішень міжвідомчої комісії з реєстрації будівель та внутрішніх перепланувань громадянину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] прийняте в порушення цивільного законодавства. Доводи представників відповідачів стосовно законності затвердження рішень міжвідомчої комісії на підставі „Положення про міжвідомчу комісію при Виконавчому комітеті Ялтинської міської ради”, що потягло виникнення права власності на самочинне нерухоме майно в обхід закону, суд до уваги не бере як хибні. Виходячи з того, що нормативно-правовий акт органу місцевого самоуправління за змістом ст. 4 ЦК України не є актом цивільного законодавства, дія його норм не може поширюватись на предмет регулювання цивільного законодавства, зокрема, й наслідків самочинного будівництва. По суті аналогічних висновків дійшла і колегія суддів Севастопольського апеляційного господарського суду, зазначивши в ухвалі від 19 квітня 2007 року, що згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України „Про основи містобудування” закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому тільки Кабінетом Міністрів України, а Положення про міжвідомчу комісію передбачає лише внесення цим органом пропозицій у Виконавчий комітет ради щодо реєстрації самочинно збудованих будівель та споруд і не свідчить про факти прийняття рішень щодо реєстрації речових прав на таке майно. Статтею 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” також не встановлено компетенції виконавчих органів місцевих рад вчиняти дії, спрямовані на виникнення права власності на самочинне споруджене нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він не лише суперечить актам цивільного законодавства, але при цьому порушує цивільні права або інтереси. Встановивши, що оспорюване рішення Виконкому Ялтинської міської ради є незаконним, Ялтинський міський суд, однак, не вбачає підстав для його скасування, відповідно визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно і скасування акту реєстрації речового права, оскільки не встановлено порушення прав або цивільних інтересів Ялтинської міської ради і Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю АРК. При цьому суд виходив з того, що дійсно за змістом ст. 83 ЗК України земля в межах міста Ялта є комунальною власністю територіальної громади, а відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади управляють майном, що є у комунальній власності, через утворені органи місцевого самоврядування. Разом з цим будівництво було здійснене на місці та в межах споруд, що існували раніше, а саме: сараю літера „М” площею 11.1 кв. м. і навісу літера „Н” площею 9.9 кв. м., які належали до багатоквартирного будинку [ADDRESS] і за змістом Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 1 - 2/2004 р. є загальним майном у спільній частковій власності власників квартир багатоквартирного будинку. Тобто відповідач [PERSON] збудував спірну споруду не на вільній земельній ділянці, а на обтяженій будівлями і спорудами, отже, право територіальної громади м. Ялта на володіння та користування цією земельною ділянкою в цьому разі порушено не було. Оскільки спір вирішується у відповідності зі ст. 11 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд не обговорює правомірність дій відповідача [PERSON], пов'язаних зі знищенням загального майна багатоквартирного будинку, на місці якого спорудив господарський блок літера „М”. Порушення цивільних прав або інтересів другого позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю АРК прокурор не обґрунтував взагалі, суд таких обставин з матеріалів справи не вбачає, адже ця установа не є власником або користувачем земельної ділянки чи інших об'єктів нерухомості. Обґрунтовування порушення прав Інспекції змістом управлінських повноважень цього органу є з правової точки зору помилковим. Зважаючи на те, що відповідно до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” підставою для державної реєстрації прав є свідоцтво про право власності на будівлю, яке було надане державному реєстратору, визнати неправомірними дії з реєстрації речового права за [PERSON] немає підстав. Державний реєстратор прав не має повноважень з перевірки законності прийнятих органами місцевого самоврядування рішень та видачі ними свідоцтв про право власності на нерухоме майно (ст. 8 зазначеного закону). Таким чином, розглянувши справу в присутності прокурора і представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши такі доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed