Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Гурзуфської селищної ради, [PERSON] про скасування рішень селищної Ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири у домоволодінні[ADDRESS] Спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибудинкової території вищезазначеного будинку та вона тривалий період часу оброблювала її оскільки військовий санаторій дозволив їй це робити. Після чого вона звернулася до відповідача з заявою про надання їй у власність спірної земельної ділянки, яка до теперішнього часу не розглянута. Після чого їй стало відомо що спірну земельну ділянку вже було надано у власність [PERSON] та був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Вищезазначене на її думку порушує її охоронювані законом права на спірну земельну ділянку, у зв'язку з чим вона та змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, при цьому він пояснив, що [PERSON] у відповідності до чинного законодавства України звернулася до них з відповідною заявою, яку було розглянуто, після чого вона отримала у власність спірну земельну ділянку. Представник 3-ї особи у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельна ділянка) здійснюється відповідно до закону (п.2). Згідно ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безкоштовної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, раніше наданих їм в користування і іншим підставам. Відповідно до ст. 158 ЗК України у випадку не згоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органів виконавчої власті по питанням земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист права на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. При цьому судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири[ADDRESS] Позивачка 17 квітня 2007 року звернулася до відповідача з заявою про закріплення за нею земельної ділянки площею 0,01 га., розташованої за адресою [ADDRESS] При цьому судом також встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] [PERSON] також звернулася до відповідача з відповідною заявою про надання їй у власність спірної земельної ділянки, яка була розглянута на 21 сесії 24 скликання Гурзуфської селищної ради та рішенням №13 від 15 жовтня 2003 року їй було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га., для будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] Після чого рішенням 36 сесії 4 го скликання Гурзуфської селищної ради від 28 жовтня 2004 року їй було затверджено проект відводу земельної ділянки. На підставі зазначеного рішення 22 грудня 2004 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивачки, стосовно того, що спірна земельна ділянка є її прибудинковою територією, оскільки доказів цього у супереч ст. 60 ЦПК України, суду надано не було. Копія плану завіреного инж. КЄЧ, який є у матеріалах справи не є таким доказом оскільки він не виконаний та не завірений у належній формі та до нього не додано відповідних технічних документів. Суд також не бере до уваги пояснення позивачки, відносно того, що військовим санаторієм їй було надано дозвіл на використання даної земельної ділянки, оскільки це суперечить чинному законодавству так як військовий санаторій не був власником спірної земельної ділянки, їм до надання у власність була Гурзуфська селищна рада. Крім того суду також не було надано будь - яких доказів даного твердження. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства України звернулася до власника земельної ділянки з відповідною заявою яка була розглянута на засідання сесії Гурзуфської селищної ради та задоволена. Потім вона зібрала усі необхідні узгодження та дозволи, після чого рішенням Гурзуфської селищної ради - [PERSON] був затверджений проект землевпорядкування по відводу земельної ділянки та їй була передана у власність земельна ділянка з урахуванням корегування площею 0,0253 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що будь яких законних підстав для задоволення даного позову у частині відміни рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та закриття права власності [PERSON] на вищезазначену землю немає, у зв'язку з чим вимоги у даній частині позовних вимог не ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим у задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмовити. Разом з тим, судом також достовірно встановлено, що позивачка 17 квітня 2007 року зверталася до Гурзуфської селищної ради з заявою у відповідності до ч.6 ст. 118 ЦПК України про надання їй у власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS], яка у супереч чинному законодавству України до теперішнього часу не розглянута. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки у частині зобов'язання Гурзуфської селищної ради розглянути її заяву про надання згоди на складення проекту відводу земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] засновані на законі, та повинні бути задоволені. Оскільки позовні вимоги задоволені частково то у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial