Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, в яких просить вселити її в квартиру [ADDRESS] в кімнату, позначену на плані під номером 2 і закріпити дану кімнату за нею, а також зобов'язати КП Алупкінське управління міського господарства укласти з нею договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS], з відкриттям особового рахунку. Вимоги мотивує тим, що 17 липня 1995 року вона уклала шлюб з [PERSON], після чого поселилася з ним на правах наймача в кімнату, позначену на плані під номером 2 квартири [ADDRESS]. Також в квартирі проживали відповідачі - сини її чоловіка зі своїми сім'ями, з якими в неї склалися неприязні відносини. Після смерті її чоловіка, відповідачі поміняли замок на вхідних дверях кімнати, де вона проживала, перешкодивши, таким чином, її подальшому проживанню в квартирі. З тих пір вона неодноразово зверталася до органів міліції, прокуратури, проте її житлові права до теперішнього часу не відновлені. Крім того, після смерті чоловіка вона зверталася в КП Алупкінське управління міського господарства, яке є балансоутримувачем будинку, з проханням переоформити особовий рахунок з чоловіка на неї, уклавши з нею договір житлового найму, проте їй в цьому було відмовлено. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги не визнали, мотивуючи заперечення тим, що перешкод в проживанні в квартирі позивачці ніхто не спричиняв, вона пішла добровільно, забравши всі свої особисті речі. Що стосується кімнати, позначеної в плані під номером 2, то після смерті чоловіка позивачки її дійсно зайняли [PERSON] і [PERSON] з неповнолітньою дитиною у зв'язку з необхідністю поліпшення своїх житлових умов, оскільки до цього вони проживали утрьох в кімнаті площею всього 7,4 кв.метра. Відповідачами [PERSON] і [PERSON] пред'явлена зустрічна позовна заява, в якій вони просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 71, 72 ЖК України. Вимоги мотивують тим, що відповідачка вибула з квартири з невідомих їм причин [INFO], забравши свої особисті речі. Перешкод в проживанні в квартирі їй ніхто не спричиняв, замки на вхідних дверях не міняв. При цьому вона декілька разів приходила в квартиру, висуваючи вимоги звільнити їй кімнату під номером 2. Дані візити носили короткочасний характер, фактично позивачка квартирою за цей час не користувалася, ніяких обов'язків наймача не несла. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає, що була відсутня в спірній квартирі з поважних причин, у зв'язку з тим, що відповідачі перешкоджали їй в цьому. Представник відповідача і третьої особи комунального підприємства Алупкінське управління міського господарства, а також представник третьої особи Ялтинського міського управління внутрішніх справ ГУ МВС України в Криму відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином причин неявки суду не представили. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в позові [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває на балансі Комунального підприємства Алупкінського управління міського господарства. Спірна квартира складається з трьох кімнат площею 9,3 кв.метра, 7, 4 кв.метра і 22,8 кв.метра і передпокою площею 9,4 кв. метра (т. 1, а.с. 9) Згідно особовому рахунку, в квартирі значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і неповнолітня [PERSON] Основним наймачем квартири, з яким був укладений договір житлового найму, в особовому рахунку значиться [PERSON], померлий [INFO] (т. 2, а.с. 6, 9). Згідно свідоцтву про укладення шлюбу, [PERSON] і [PERSON] були подружжям (т. 2, а.с. 6). [PERSON] і [PERSON] є синами померлого. За життя [PERSON], він зі своєю дружиною (позивачкою по справі) займали велику кімнату під номером 2 площею 22,8 кв.метра. Згідно пояснень сторін, після смерті [PERSON], [INFO] [PERSON] виїхала з квартири, після чого [PERSON], [PERSON] зі своєю неповнолітньою дитиною зайняли кімнату, позначену на плані під номером 2 площею 22,8 кв. метра. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть всі обов'язки, слідуючи з договору найму житлового приміщення. Позивачка і відповідачі є членами сім'ї [PERSON], а тому мають рівне право на проживання в квартирі [ADDRESS]. Разом з тим, як пояснили в судовому засіданні відповідачі, вони не бажають, щоб позивачка [PERSON] проживала з ними в одній квартирі у зв'язку з неприязними відносинами, що склалися між ними. Також вони просять суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з її відсутністю в квартирі без поважних причин понад шість місяці. Згідно ст. 71 ЖК України, особа визнається такою, що втратила право на житло у випадку її не проживання понад шість місяці без поважних причин. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, які виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї такими, що втратили право користування приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в результаті неправомірної поведінки інших членів сім'ї і т.ін.) суд може продовжити пропущений строк. Сторони стверджують, що позивачка виїхала їх квартири [INFO]. Після цього вона неодноразово зверталася із заявами, скаргами до органів міліції і прокуратури на те, що їй були створені неможливі умови для проживання в квартирі, спричинилися в цьому усілякі перешкоди, відповідачами застосовувалися погрози фізичного насильства (т. 1, а.с. 17-38). Відповідачі також не заперечують, що між ними склалися вкрай неприязні відносини. Таким чином, суд не може визнати, що залишення позивачкою місця своєї реєстрації і проживання мало добровільний характер, вважає, що її виїзд з квартири після смерті чоловіка був вимушеним. Крім того, з позовом про вселення в квартиру [PERSON] звернулася 07 грудня 2007 року, тобто до закінчення шестимісячного строку її не проживання в квартирі. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON] про вселення в квартиру обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, а у вимогах [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування і зняття з реєстрації слід відмовити. Також підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про покладання на КП Алупкінське управління міського господарства обов'язку укласти з нею договір найму житлового приміщення з відкриттям на її ім'я особового рахунку. Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування житловим приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду здійснюється згідно договору найму житлового приміщення. На даний момент, згідно особовому рахунку, наймачем спірної квартири дотепер значиться [PERSON], померлий [INFO]. Згідно ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача має право за згодою наймача і інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на житлове приміщення належить будь-якому члену сім'ї наймача. У разі відмови наймодача у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спор може бути вирішений в судовому порядку. Після смерті [PERSON], [PERSON] зверталася до КП Алупкінське управління міського господарства з вимогою укласти з нею договір найму житлового приміщення і переоформити на її ім'я особовий рахунок, проте їй в цьому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю згоди всіх повнолітніх зареєстрованих в квартирі членів сім'ї (т. 2, а.с. 7). Суд вважає таку відмову незаконною, оскільки позивачка є дружиною, тобто членом сім'ї наймача квартири. Відповідачі, які також є членами його сім'ї, з вимогою про укладення з ними договору житлового найму до огласия всек балансоутримувача будинку або до суду не зверталися, у зв'язку з чим вже понад рік всі зареєстровані в квартирі особи користуються нею без договору найму житлового приміщення, що обмежує як їх, так і самого балансоутримувача права і обов'язки по відношенню до спірної квартири. Разом з тим, що стосується вимог [PERSON] про вселення її в конкретну кімнату, позначену на плані під номером 2 і закріплення за нею даної кімнати, то в цих вимогах слід відмовити. Згідно ст. 63 ЖК України, не можуть бути самостійним предметом договору найму: житлове приміщення, яке хоча і є ізольованим, але за розміром менше від встановленого для надання одній особі. Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма житлової площі встановлюється у розмірі 13,65 квадратних метрів на одну особу. Позивачка просить виділити їй кімнату площею 22,8 кв. метра, після чого в користуванні [PERSON] і [PERSON] з сім'єю з двох чоловік - [PERSON] і їх неповнолітньої дитини залишиться дві кімнати площами 9,3 кв. метра і 7,4 кв.метра, що є менше житлової площі, встановленої ст. 47 ЖК України на одну особу. Відповідачі проти такого визначення порядку користування квартирою заперечують. Суд також вважає, що він порушує права інших наймачів квартири і суперечить нормам Житлового Кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial