Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що як видно із господарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили права на частку в його майні [PERSON], [PERSON], [PERSON], які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України “Про власність” набули права власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках по 1/3 частині майна двору. [INFO] померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла я, [PERSON] її дочка та спадкоємець за заповітом посвідченим 26 травня 1989 року Іванівською сільською радою за реєстром №11, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на день смерті і подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою. Вартість вищевказаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорта 31990 гривень. Земельна ділянка, де розташований вказаний житловий будинок не приватизована, що підтверджується відповідною довідкою. Оформити, [PERSON], спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі перешкоджає те, що за життя спадкодавець не отримала правовстановлювального документа на будинок, що підтверджується повідомленням Іванівської сільської ради. Позивачі просять: визнати за [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та право на спадщину за заповітом після смерті[INFO] матері [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], вартістю 21326,67 гривень. Визнати за [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 10663,33 гривень. В попередньому судовому засіданні позивачі підтримали позов про визнання права на спадщину за законом, підтвердили обставини, на які посилаються в позовній заяві. Представник відповідача Фареник С.В. в попередньому судовому засіданні позов визнала, зробивши про це усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, усну заяву представника відповідача про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відносини власності на нерухоме майно в Україні регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та іншими актами законодавства України. В судовому засіданні встановлено, що Як видно із по господарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили права на частку в його майні [PERSON], [PERSON], [PERSON], які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України “Про власність” набули права власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках по 1/3 частині майна двору. [INFO] померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла я, [PERSON] її дочка та спадкоємець за заповітом посвідченим 26 травня 1989 року Іванівською сільською радою за реєстром №11, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на день смерті і подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою. Вартість вищевказаного житлового будинку становить відповідно до технічного паспорта 31990 гривень. Земельна ділянка, де розташований вказаний житловий будинок не приватизована, що підтверджується відповідною довідкою. Оформити мої, [PERSON], спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі перешкоджає те, що за життя спадкодавець не отримала правовстановлювального документа на будинок, що підтверджується повідомленням Іванівської сільської ради. Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ введений в дію Закон “Про власність”. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як видно із ч.5 статті 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як вбачається з пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Проте Іванівська сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлого не видала. Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 331 Цивільного Кодексу України (2003 року) якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість передбачена статтею 182 ЦК України. Пункт 1 частини 1 статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” також передбачає обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема права власності на нерухоме майно. В той же час у відповідності з частиною 5 статті 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно зі статтею 25 Цивільного Кодексу України (16.01.2003 року) здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи є зокрема і її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати. Однією із підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є смерть власника. У відповідності зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При видачі свідоцтва про право на спадщину згідно абз. 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Первинна видача свідоцтв про право власності на ім'я померлих власників вказаним Тимчасовим положенням не передбачена. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та право на спадщину за заповітом після смерті[INFO] матері [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], вартістю 21326,67 гривень. Визнати за, [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 10663,33 гривень. Оскільки відповідач Іванівська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, а тому відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на відповідача не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved