Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання незаконним рішення двадцять другої сесії V скликання Котелевської селищної ради в частині безоплатної передачі у власність [PERSON] земельної ділянки в розмірі 0,04 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та про органу місцевого самоврядування; визнання частково недійсним Державного акту на право приватної власності на землю; відновлення меж між суміжними земельними ділянками; про визнання незаконним будівництва прибудови до житлового будинку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, та просять визнати частково незаконним рішення Диканської селищної ради Полтавської області від 25 грудня 2002 року №623 у частині передачі у приватну власність [PERSON]земельної ділянки [ADDRESS], що має довжину 44 м, ширину 0,4 м від вулиці Чапаєва на 2,80 на відстані 44 м від вулиці Чапаєва (далі - спірна земельна ділянка); визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю [ADDRESS] від 24 січня 2003 року, виданого на ім'я [PERSON] в частині передачі їй у приватну власність спірної земельної ділянки; відновлення меж між суміжними земельними ділянками за адресою: [ADDRESS], згідно рішення Диканської селищної ради від 01 квітня 1977 року №99, акту прив'язки житлового будинку й плану земельної ділянки та червоних ліній забудови по вул. Чапаєва, 21-а (новий №27-а); про визнання незаконним будівництва прибудови до житлового будинку [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з покладенням обов'язку на відповідачку [PERSON]ліквідувати дану прибудову, як таку, що знаходиться на неприпустимій відстані від межі з сусідньою земельною ділянкою. Позивач та його представник пояснили, що внаслідок зміщення відповідачкою [PERSON]паркану в сторону господарства [PERSON], змінилася межова лінія суміжних землекористувань; зменшилася площа земельної ділянки, наданої у користування [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Диканської селищної Ради депутатів трудящих від 01.04.1977 р. №99, внаслідок прийняття рішення Диканською селищною радою Полтавської області від 25 грудня 2002 року №623 про передачу у приватну власність [PERSON]земельної ділянки [ADDRESS], та виданого відповідно до нього Державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, прибудова до житлового будинку [PERSON]розміром 2,2х9,9 м побудована незаконно, що порушує право позивача на безпечні умови проживання. Відповідачка [PERSON]та її представник позовні вимоги не визнали повністю і пояснили, що вимоги позивача безпідставні та просять застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Прокурор, який здійснював у суді представництво інтересів відповідачки [PERSON], просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності. Представник відповідача Диканської селищної ради Полтавської області позовні вимоги не визнала і пояснила, що оскаржуване позивачем рішення органу місцевого самоврядування та виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на землю видані відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена в установленому порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, експерта, вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до рішення виконавчого комітету Диканської селищної Ради депутатів трудящих „Про відвід у безстрокове користування під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки” від 01 квітня 1977 року №99 позивачу [PERSON] було наділено земельну ділянку площею 700 м.кв. за адресою смт Диканька, вул. Чапаєва, 21-а (а.с.12). У результаті змін в адресному господарстві смт Диканька у 1979 році садибі позивача було надано новий номер - 27-а (а.с.18). Згідно з рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради народних депутатів „Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність в смт Диканька” від 23 грудня 1997 року №369 (далі - рішення виконкому від 23 грудня 1997 року №369) позивачеві було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,14 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку 0,07 га, та 0,07 га - для ведення особистого господарства (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради депутатів трудящих „Про відвід у безстрокове користування під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки” від 29 жовтня 1963 року (а.с. 74) відповідачці було наділено земельну ділянку площею 700 м.кв. за адресою: смт Диканька, вул. Чапаєва, 21. (новий номер 29 (а.с.20). Відповідно до архівної виписки з протоколу №1 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Леніна від 10 лютого 1988 року, відповідачці [PERSON]було наділено присадибну ділянку площею 0,15 га (а.с.151). 19 грудня 2002 року на спільному засіданні постійних комісій Диканської селищної ради з питань житлово-комунального господарства, благоустрою, торгівлі, транспорту, зв'язку, будівництва та з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, приватизації землі було розглянуто заяву [PERSON] про встановлення межі між суміжними земельними ділянками, які перебувають у користуванні [PERSON] та [PERSON]За результатами розгляду комісія запропонувала затвердити фактичну існуючу межу відповідно до ст.107 Земельного кодексу України (а.с.36-38). 25 грудня 2002 року виконавчий комітет Диканської селищної ради Полтавської області прийняв рішення „Про встановлення межі між громадянами [PERSON]та [PERSON]” за №596, відповідно до якого було встановлено межу між земельними ділянками позивача та відповідачки [PERSON]за фактичним використанням земельних ділянок (а.с. 99). Дане рішення позивачем не оскаржується. Рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради „Про передачу та надання земельних ділянок у приватну власність в смт Диканька” від 25 грудня 2002 року №623 (а.с.61, 71) відповідачці [PERSON]було передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку загальною площею 0,27 га, в тому числі: 0,15 га для обслуговування житлового будинку, та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства. З них: 0,19 га - по вул. Чапаєва, 29, та 0,08 га - по вул. Мічуріна в смт Диканька (а.с. 45, 46, 61, зворот а.с.65, а.с. 71, 194). Суд не може прийняти до уваги наданий позивачем протокол №4 від 11 листопада 2002 року (а.с.10), відповідно до якого комісія в складі: селищного голови, спеціаліста-землевпорядника районного відділу земельних ресурсів та спеціаліста землевпорядника селищної ради, після проведення обстеження земельних ділянок позивача та відповідачки [PERSON], запропонувала вирішити спір шляхом перенесення межі на три метри в сторону земельної ділянки [PERSON], оскільки висновки комісії носять рекомендаційний характер та суперечать нею ж проведеним обмірам спірних земельних ділянок та матеріалам справи. Відповідачка [PERSON] 04 лютого 2004 року звернулася до суду із заявою про застосування судом строків позовної давності щодо вимог позивача про відновлення межі (а.с.115). Позивач у своїх позовних заявах від 03 грудня 2003 року, 03 лютого 2005 року, та під час проведення судових засідань 17 березня 2005 року та 16 лютого 2006 року вказував, що знав про порушення меж між земельними ділянками, що перебувають у його користуванні та відповідачки [PERSON] з 1994 року, однак звернутися до суду з відповідним позовом йому заважала зайнятість на роботі та інші причини. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи вище викладене, позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відновлення меж між суміжними земельними ділянками за адресою: [ADDRESS]. Твердження позивача про те, що площа земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні по вул. Чапаєва, 27-а, зменшилася після прийняття 25 грудня 2002 року рішення Диканською селищною радою за №623 про передачу у приватну власність відповідачці [PERSON]спірної земельної ділянки, з видачою на підставі даного рішення Державного акту на право приватної власності на землю, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи та суперечить матеріалам справи. Оскільки, відповідно до рішення виконкому від 23 грудня 1997 року №369, [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,14 га, в тому числі: 0,07 га - для обслуговування житлового будинку, за адресою: [ADDRESS], та 0,07 га - для ведення особистого господарства по вул. Мічуріна (а.с.16, 64, зворот а.с.66, а.с.193). Відповідно до довідки, виданої Диканською селищною радою 19 січня 2004 року за №19 (а.с.118) біля житлового будинку [PERSON] фактично користується земельною ділянкою в розмірі 0,10 га. Інших доказів для обґрунтування позовних вимог щодо визнання частково незаконним рішення Диканської селищної ради від 25 грудня 2002 року №623 в частині передачі у приватну власність відповідачці [PERSON]спірної земельної ділянки, та визнання частково недійсним виданого на підставі даного рішення Державного акту на право приватної власності на землю по [ADDRESS] від 24 січня 2003 року в частині спірної земельної ділянки, позивачем надано не було. А тому, позивачу слід відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог. Відповідачка [PERSON]не надала доказів, що будівництво прибудови до її житлового будинку розміром 2,2х9,9 м проводилось відповідно до належно затвердженого проекту. Враховуючи вище викладене, позов [PERSON] в частині визнання самочинним (незаконним) будівництва прибудови до житлового будинку відповідачки [PERSON]та покладення на неї обов'язку по знесенню прибудови, слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Інших доказів на обґрунтування своїх вимог чи заперечень по суті позовних вимог сторонами надано не було, як і не заявлено про неможливість їх подання з незалежних від них причин, в тому числі і доказів зловживання відповідачем алкогольними напоями. Позивач [PERSON] не довів свого позову, що є його основним обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачеві та його представнику їх права і обов'язки. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивачу не присуджуються. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн. Повинні бути стягнуті з відповідачки [PERSON], пропорційно до задоволеного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial