Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи це тим, що він працював директором районного радіомовлення з 20.04.1998 року по 04.01.2005 року, після чого звільнився з роботи за власним бажанням. При звільненні відповідач не розрахувався з позивачем внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 2821,07 грн., яку було стягнуто за рішенням суду з відповідача, а 29.12.2005 року на рахунок позивача було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 2821,07 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 359 днів в сумі 10913,60 грн., з 05.01.2005 року по 29.12.2005 року. Представник відповідача позов не визнав. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 25.04.1998 року по 04.01.2005 року працював на посаді директора районного радіомовлення. На підставі рішення Петрівської районної ради Кіровоградської області від 12.01.2005 року № 246, позивач був звільнений з посади директора редакції районного радіомовлення з 04.01.2005 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено розрахункових внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 2821,07 грн., яку було стягнуто за рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2005 року, але повний розрахунок позивач отримав лише 29.12.2005 року, коли на його рахунок було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 2821,07 грн. Після чого позивач майже через два роки звернувся з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку, за період з 05.01.2005 року по 20.12.2005 року в сумі 10913,60 грн. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк, з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивач про порушення свого права дізнався з моменту виплати йому заборгованості по заробітній платі тобто 29.12.2005 року, а з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся майже через два роки, таким чином порушивши строк для звернення з такою заявою передбачений ст. 233 КЗпП України. Крім цього заяви про поновлення вищевказаного строку позивач не подавав, а при з'ясуванні судом причини пропуску, пояснив, що хворів і не мав змоги вчасно це зробити, але доказів цього суду не надав, а надав лише копію довідки виданої Олександрійським онкологічним диспансером від 26.10.2007 року, про те, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.10.2007 року по 26.10.2007 року, тобто це було вже через тривалий час після того, як позивач дізнався про порушення свого права. Позивач не надав суду доказів про свою хворобу за 2006 рік. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини пропуску позивачем для звернення з даним позовом не являються поважними, тому позов не підлягає задоволенню. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 233,234 КЗпП України, ст.60 ЦПК України.

Outcome: dismissed