Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

25.04.2006 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження житлом та відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що на підставі договору дарування від 28.06.1990 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], і бажає вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме продати будинок, однак, відповідачі перешкоджають йому в цьому, попереджаючи потенційних покупців, що будинок насправді не належить продавцю і, придбавши його, вони матимуть клопіт. Перешкоджаючи у здійсненні його законного права, відповідачі завдають йому моральної шкоди. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] та Красногорівської сільської ради про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, розташований за адресою:[ADDRESS], визнання недійсним та скасування договору дарування цього будинку на ім»я відповідача, скасування державної реєстрації права власності на цей будинок та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за іншими особами. В зв»язку зі смертю [PERSON] ухвалою суду від 17.10.2007 року до участі в справі в якості позивача за зустрічним позовом як правонаступника залучено [PERSON], який доповнив позовні вимоги, вимагаючи визнати недійсним також договір купівлі-продажу спірного будинку від 28.09.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] В обгрунтування своїх вимог він зазначив, що житловий будинок за адресою[ADDRESS], належав батькові його дружини [PERSON], який власноруч цей будинок збудував, а потім дозволив в ньому проживати своєму другу [PERSON]. В подальшому дружина [PERSON] - мати відповідача [PERSON] - незаконно отримала свідоцтво про право власності на цей будинок, присвоївши таким чином чуже майно, яке потім подарувала синові, а той в свою чергу продав будинок [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про відмову від своїх позовних вимог (а.с.66) і відмова прийнята судом, провадження у справі в цій частині закрито ухвалою суду. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що [ADDRESS], належав батькові його дружини [PERSON], який той побудував у 1927 році. Пізніше на цій же земельній ділянці її батько побудував ще один житловий будинок №21, в якому став проживати зі своєю сім»єю, а в першому будинку дозволив жити своєму другові [PERSON] з дружиною. У 1972 році дружина[PERSON] померла і він невдовзі одружився з матір»ю відповідача [PERSON]., з якою став проживати в тому ж будинку. У 2006 році їм з дружиною стало відомо, що мати відповідача у 1989 році незаконно отримала у виконавчому комітеті свідоцтво про право власності на зазначений будинок, після чого подарувала його своєму синові [PERSON], який у вересні 2006 року, в період розгляду справи в суді, незаконно продав будинок [PERSON] Вважав, що право власності на будинок №23 отримано [PERSON] незаконно, оскільки дійсний власник будинку [PERSON] нікому його не дарував і не продавав, а лише дозволив тимчасово мешкати. Просив скасувати свідоцтво про право власності на будинок, видане на ім»я [PERSON] на підставі рішення виконкому Красногорівської сільської ради народних депутатів №51 від 13.09.1989 року, а також договір дарування будинку від 28.06.1990 року на ім»я[PERSON] , укладений на підставі зазначеного свідоцтва про право власності, а також договір купівлі-продажу будинку, укладений 28.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON], та визнати право власності на спірний будинок за спадкоємцями[PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON]не визнав і пояснив, що [PERSON]. дозволив жити в збудованому ним саманному будинку сім»ї[PERSON], дружиною якого була його мати. У 1989 році мати на законних підставах оформила право власності на будинок, який на той час вже був значно перебудований, і у 1990 році подарувала будинок йому. До самої смерті матері, тобто до 1999 року, ні [PERSON]., ні його спадкоємці на будинок не претендували і вимог стосовно виселення не заявляли. В 2006 році він продав будинок [PERSON]., оскільки тривалий час шукав покупців. Про те, що він не має права відчужувати будинок до розгляду справи в суді, він не знав, оскільки арешт на будинок накладений не був. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що він дізнався про продаж спірного будинку з об»яви в газеті «Алло». Зв»язавшись з продавцем по телефону, він приїхав оглянути будинок і вони домовились про ціну. Договір укладали в державній нотаріальній конторі, при цьому у нотаріуса не було ніяких претензій до наданих документів на будинок. Представник Красногорівської сільської ради Ясинуватського району в судове засідання не з»явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.99). Третя особа - Ясинуватський державний нотаріус Дорменок Ю.М. пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку від 28.09.2006 року їй були надані договір дарування будинку і державний акт на земельну ділянку, які ніякого сумніву у неї не викликали. Зробивши відповідні запити, вона посвідчила вказаний договір, оскільки будь-яких обставин, забороняючих цю угоду, виявлено не було. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, відмовившись від отримання судової повістки (а.с.141). Зі слів позивача [PERSON]про розгляд справи повідомлена, до суду з»являтись не бажає. Відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України, особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарізаційних справ , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає за необхідне до правовідносин сторін, що виникли до 2003 року, застосовувати положення Цивільного кодексу України 2003 року, оскільки ці правовідносини продовжують існувати після набрання цим Кодексом чинності. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Судом установлено, що 22.09.1989 року виконкомом Красногорівської сільської ради Ясинуватського району на підставі рішення виконкому від 13.09.1989 року №51 [PERSON] видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS] (а.с.101). Про наявність цього свідоцтва позивачам [PERSON] і [PERSON]. стало відомо лише у 2006 році, ця обставина ніким не оспорюється. Разом з тим, в суді установлено, що рішення виконкому Красногорівської сільської ради №51 від 13.09.1989 року, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на будинок, не існує взагалі, в зв»язку з чим відносно голови Красногорівської сільської ради Мішеніної Л.О., яка посвідчила офіційний документ, що містив завідомо направдиві відомості, було порушено кримінальну справу за ст.366 ч.1 КК України і закрито із закінченням строку давності (а.с.45). Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорюване позивачем [PERSON] свідоцтво про право приватної власності на [ADDRESS], видане 22.09.1989 року на ім»я [PERSON], є недійсним, оскільки воно видано на підставі неіснуючого акту, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судом також установлено, що 28.06.1990 року [PERSON]. подарувала будинок №23 своєму синові [PERSON] про що свідчить договір дарування, посвідчений виконкомом Красногорівської сільської ради (а.с.103-104). Відповідно до ч.5 ст.3 та п.2 ч.1 ст.14 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974р., що діяв до 1993 року, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат", вчиняли виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. В зазначеному договорі дарування право власності дарителя на будинок підтверджено довідкою виконавчого комітету Красногорівської сільської Ради народних депутатів Ясинуватського району від 28.06.1990 року про належність будинку №23 [PERSON], а не оспорюваним свідоцтвом від 22.09.1989 року (а.с.115-116). Відповідно до п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів Української РСР, затвердженої наказом Міністерстава юстиції Української РСР № 1/5 від 19.01.1976р., що діяла в період 1989-90р.р., при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському населенному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції документів, що підтверджують права власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку). При відсутності такого документа до договору додається довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих, яка підтверджує належність жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі. Доводи позивача [PERSON]стосовно того, що будинок належав [PERSON], не підтверджені ніякими доказами. Сам [PERSON]. помер [INFO] (а.с.70), і за час свого життя будь-яких претензій стосовно будинку ні відповідачеві [PERSON], ні його матері [PERSON] не пред»являв. Право власності [PERSON] на будинок №23 жодним документом не підтверджено, крім того, про отримання свідоцтва про право власності на будинок №23 [PERSON]він достовірно знав, оскільки свідоцтво про право власності на [ADDRESS] на своє ім»я він отримав одночасно з [PERSON]на підставі того ж рішення виконкому (а.с.102). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім обставин, що не потребують доказування. Таким чином, позивач не довів суду факту належності спірного будинку померлому [PERSON], тому суд не вбачає підстав для визнання незаконним і скасування договору дарування будинку від 28.06.1990 року, оскільки він укладений в установленій законом формі, належність майна підтверджено довідкою, яка ніким не оспорюється і яка в період 1989-1990 роки відповідно до діючого законодавства мала статус документу про право власності на жилий будинок у сільській місцевості. 28.09.2006р. на підставі зазначеного договору дарування спірного будинку, який було належним чином зареєстровано в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька, державним нотаріусом Ясинуватського державного нотаріального округу Дорменок Ю.М. було посвідчено договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, укладений між [PERSON] і [PERSON] (а.с.37-38), при цьому нотаріусом повною мірою були дотримані вимоги п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5 (далі - Інструкція) (а.с.113-134). Той факт, що продавець не повідомив в момент укладення договору про наявність спору в суді, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.12 Інструкції, за заявою зацікавленої особи, яка бажає звернутись до суду для оспорювання права або факту, про посвідчення яких просить інша зацікавлена особа, вчинення нотаріальної дії повинно бути відкладене на строк не більше десяти днів. Якщо за цей строк від суду не буде одержано повідомлення про надходження заяви, нотаріальна дія повинна бути вчинена. У разі одержання від суду повідомлення про надходження заяви зацікавленої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша зацікавлена особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про наявність спору в суді до нотаріальної контори не надсилалось, як і не накладався арешт на спірний будинок. До того ж, як пояснив у суді позивач, він не звертався із заявою про накладення арешту на будинок, оскільки не вважав це доцільним. Крім того, він пояснив, що знав про намір відповідача продати будинок, однак, подати заяву до нотаріуса, як особа, інтереси якої зачипаються, не побажав. Таким чином суд не вбачає підстав для визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу [ADDRESS], від 28.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Ясинуватського державного нотаріального округу, а тому і позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на цей будинок та визнання права власності на нього за іншими особами задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial