Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

Відповідачка позов визнала повністю. Позивачка просить суд постановити рішення про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. Зазначає, що після смерті брата залишилося спадкове майно. З метою оформлення спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса і пояснила, що бажає оформити спадщину на дочку, відповідачку по справі. Нотаріус ознайомила її з діючим законодавством та пояснила, що дорожче буде оформити спадщину спочатку на себе, а потім на дочку, а тому краще оформити відмову від прийняття спадщини. Будучи впевнена в тому, що спадкове майно отримає дочка, вона вчинила так, як порадила нотаріус. В подальшому виявилося, що дочці відмовили у видачі документів, пов'язаних з оформленням спадщини. Тому звернулася до суду, просить задоволити позов. Представник позивачки підтримав позов та пояснив про обставини, описані вище. Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Сторони не заперечують проти ухвалення судового рішення при попередньому розгляді справи. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO]. помер брат позивачки. Позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, та склала заяву, згідно якої відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї дочки. Прийняте нею рішення базувалося на тому, щоб заощадити кошти на оформленні спадщини. Позивачка є пенсіонеркою, має незадовільний стан здоров'я, несе витрати з оплати лікування, а тому для неї є дуже важливим фактором заощадження грошей. Будучи впевнена в тому, що спадковими правами позивачки скористається дочка, оформивши на себе майно позивачки, позивачка подала заяву про відмову від спадщини після смерті брата на користь дочки. Коли дочка отримала відмову в оформленні спадкових прав, позивачка усвідомила, що наявність заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті брата робить можливим перехід її власності на користь інших осіб. Позивачка цього не бажає, а бажала переоформити майно на користь дочки. Відповідно до частини 5 статті 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України. Відповідно до статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Суд вважає, що подання позивачкою заяви до нотаріальної контори, в якій вона відмовляється від прийняття спадщини, не знаючи при цьому, що її дочці може бути відмовлено в оформленні спадкових прав, була написана з так званими «вадами волі». Тобто за умов, що перешкоджають вільному формуванню волі сторони, яка подала заяву, а, отже тягне невідповідність волі і волевиявлення. В контексті частини 1 статті 229 ЦК України по­милка - це спотворене уявлення особи про об­ставини, що дійсно мають місце. Як роз'ясняв Пленум Верховного Суду України у п. 11 по­станови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 р. (зі змінами від 25 грудня 1992 р.), під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи мо­жна вважати, що правочин не був би укладеним. Для визнання правочину недійсним необхід­но, щоб помилка мала істотне значення для сто­рін правочину. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочи­ну, прав та обов'язків сторін, таких властиво­стей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Питання, чи є помилка істотною, повинна вирішуватися судом з ураху­ванням конкретних обставин справи виходячи з того, наскільки помилка є істотною і взагалі, і для учасника правочину. Суд вважає, що в даному випадку помилка позивачки не є результатом навмисних дій нотаріуса, чи дій відповідачки. Суд вважає, що помилці у діях позивачки сприяла відсутність належної обачності та юридичної грамотності; переоцінка позивачкою свого досвіду через бажання заощадити кошти; неволодіння інформацією щодо всіх потенційних спадкоємців, що призвело до неправильного сприйняття нею, як суб'єктом правовідносин, істотних умов та дійсних наслідків вчинених нею дій, які і вплинули на волевиявлення позивачки; і що за відсутності помилки за обставинами справи мо­жна переконливо вважати, що дана заява не була б подана. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки бути стягнуті судові витрати.

Outcome: approved