Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до Свердловського міського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що їй та третій особі у справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого 18.05.2007р. 1-ю Свердловською державною нотаріальною конторою Луганської області, належить житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка зареєстрована у зазначеному житловому будинку та на момент звернення з позовом до суду постійно проживає у ньому. У 1999 році попередня власниця будинку, спадкодавця [PERSON], яка доводиться позивачці та третій особі рідною матір'ю, прописала у зазначеному житловому будинку її онука - відповідача по справі [PERSON], так як йому необхідна була прописка після повернення із місць позбавлення волі після відбуття покарання за вироком суду, щоб отримати у встановленому законом порядку паспорт. Відповідач не мав можливості на той час прописатися на житловій площі його батьків, а саме, [PERSON], який із своєю сім'єю після переїзду із іншої місцевості до міста Свердловська на момент звільнення відповідача у 1999р. не мав свого постійного житла. Однак відповідач у зазначеному житловому будинку ніколи не проживав і не проживає у цей час. Але до теперішнього часу він залишається у ньому зареєстрованим, незважаючи на те, що ще за життя [PERSON] він обіцяв виписатися та прописатися за іншою адресою. На момент смерті [PERSON] [INFO] відповідач проживав у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не є членом сім'ї позивача, та особистих речей та майна відповідача у спадковому будинку [PERSON] не має. Добровільно відповідач із будинку [ADDRESS] не виписується, чим робить позивачу перешкоди вільно й повною мірою здійснювати право користування, володіння й розпорядження її приватною власністю. У зв'язку з чим позивачка просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця м. Свердловська Луганської області таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] з наступним припиненням його реєстрації у житловому будинку [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позовної заяві. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи в суді, поважності причин своєї неявки до суду не надав, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України розглянути справу на підставі наявних доказів за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи знаходиться достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. З цих підстав позивачка відповідно до вимог ст.224 ЦПК України звернулась до суду з заявою про слухання справи за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення, який в судові засідання за викликом суду з'являтися не бажає. Третя особа по справі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] заявлені вимоги визнала у повному обсязі, вважає, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з зазначеним позовом, оскільки вона після смерті матері сама проживає у спадковому будинку, та прописка відповідача у справі у будинку перешкоджає позивачці отримувати у встановленому законом порядку вугілля для опалення житла на пільгових умовах. Також в судовому засіданні у повному обсязі підтвердила обставини, викладені позивачкою при наданні позову до суду, додатково пояснивши, що відповідач жодного дня не проживав у спадковому будинку, в будинку не має та не було жодних його речей, їй відомо, що з 2006р. відповідач розшукується органами внутрішніх справах за скоєння злочину, але результати розшуку позитивних наслідків не надали. В судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив факт відсутності відповідача у справі, якій доводиться йому його рідним сином у місті свердловську з 2006р., зі слів працівників міліції йому також відому, що його син розшукується за споєння злочину, до того моменту, як син був поданий у розшук, він дійсно жодного дня не проживав у спадковому будинку його матері - [ADDRESS]. на теперішній час місце знаходження його сина йому не відоме. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт не проживання у будинку [ADDRESS], [PERSON], починаючи з його прописки у зазначеному житловому будинку. Вислухавши доводи позивачки, третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, визнані судом достатніми для розгляду справи по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у відповідності з вимогами Житлового кодексу України внаслідок відсутності цієї особи проводиться у судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю за своїм міркуванням. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Окрім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], в цьому будинку зареєстрований відповідно до даних домової книги з 14.09.1999р. відповідач [PERSON], який відповідно до довідки № 52/942 від 24.01.2008р., наданої Свердловським МВ УМВД України в Луганській області з 13.05.2006р. знаходиться у розшуку та відповідно до довідки депутату Свердловської міської ради Луганської області [PERSON], був прописаний у житловому будинку [ADDRESS], але фактично там не проживав з 1999 року. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач фактично не проживав у зазначеному житловому будинку з моменту його реєстрації у ньому, мав інші місця проживання, добровільно припинити реєстрацію у зазначеному будинку на вимоги власників будинку заходів не вжив, його жодних речей у будинку не має, та він на свій розсуд без поважних причин не проживав у зазначеному будинку, маючи відповідні інші місця проживання. Також в судовому засіданні не встановлено даних щодо жодних домовленостей між позивачем та відповідачем у справі щодо проживання та подальшої реєстрації у зазначеному житловому будинку відповідача у справі. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов'язаний зареєструвати місце проживання. Такі вимоги відповідач до теперішнього часу не виконав. Оскільки реєстрація відповідача заважає позивачці здійснювати право користування жилим приміщенням, та відповідач більше шести місяців не проживає у спірному житловому будинку, то суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] з наступним припиненням його реєстрації у житловому будинку [ADDRESS]. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.316,319,386,391,405 ЦК України, ст.ст.71-72,150,163 Житлового кодексу України, ст.6 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved