Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому після зменшення позовних вимог (а.с.23), вказала, що з відповідача у 1994 році на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], виплата яких була припинена рішенням Лисичанського міського суду від 22.11.07.. За цей час за період з 01.10.05. по 02.12.07. відповідач не сплатив аліменти у розмірі 6316, 95 грн., які позивачка просить стягнути рішенням суду, оскільки виконавче провадження про стягнення аліментів постановою держвиконавця від 05.12.07. було закрито. Також просить стягнути на свою користь пеню за прострочення уплати аліментів з 01.10.05. по 02.12.07. у розмірі 25334,47 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Доповнила, що Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що у 2006 році він працював у Севастополі, гроші позивачці передавала його мати, розписки вона віддала держвиконавцю, однак зараз у виконавчому провадженні цих розписок немає. Також у 2007 році він придбав доньці одяг, мобільний телефон, окуляри. У судовому засіданні досліджені наступні докази: довідка про заборгованість; відомість по нарахуванню та сплаті аліментів; виконавчий лист; постанова про закінчення виконавчого провадження; вирок Лисичанського міського суду від 18.07.07.; довідки про відрахування аліментів з відповідача; фіскальний чек про перерахування аліментів; довідки про надходження грошового переказу позивачці; письмові заперечення відповідача; розрахунок пені; рішення Лисичанського міського суду від 22.11.07.. У судовому засіданні до досліджені матеріали кримінальної справи: №1-496/07. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на користь позивачки з відповідача на підставі виконавчого листа №АЄ-109 від 13 квітня 1994 року стягувалися аліменти на утримання доньки [PERSON]. Рішенням Лисичанського міського суду від 22 листопада 2007 року виплата аліментів з 02 грудня 2007 року була припинена. За час з 01 жовтня 2005 року по 02 грудня 2007 року у відповідача виникла заборгованість з аліментів у розмірі 6316,95 грн.. Вказану суму у зв'язку із закриттям виконавчого провадження відповідач повинен сплатити позивачці, бо це є її майном на підставі у якості компенсації її витрат на утримання дитини. Також за вказаний час відповідач допустив прострочення уплати аліментів у розмірі 25334,47 грн., з якої на користь позивачки з відповідача з урахуванням позовної давності і його сімейного стану - знаходження на утриманні неповнолітньої дитини, стягненню підлягає 2000 грн. Частково задовольняючи позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Стаття перша Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ст.ст.258 ч.2 п.1 і ст.267 ч.3 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік за заявою сторони у справі. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд вважає достатніми та переконливими надані позивачкою докази та визначений розмір заборгованості відповідача з аліментів, який підтверджується вироком суду (а.с.7), , розрахунком державного виконавця за період з липня по грудень 2007 року (а.с.3). Згідно з практикою Європейського суду невиплачена заробітна плата є майном фізичної особи. Порушення права особи на таке майно, є порушенням наведеної норми. Суд вважає, що у сенсі Конвенції до майна також відноситься і нарахована але не сплачена сума аліментів, тому задовольняє позов в цій частині вимог повністю. Суд не приймає заперечення відповідача проти позову в цій частині, оскільки його вина у несплаті аліментів за період з 01 жовтня 2005 року по 26 червня 2007 року встановлена вироком суду, що набрав законної сили, і тому не потребує доказування. Також не надані докази придбання речей у 2007 році. Ухвалою суду відповідачу у судовому засіданні було відмовлено у долученні до матеріалів справи закупівельних актів на речі, бо вони були виписані не на його ім'я. Суд вважає, що у позивачки не було поважних причин для пропуску строку звернення до суду за стягненням пені при простроченні відповідачем сплати аліментів, оскільки несплата почалася у жовтні 2005 року, а кримінальна справа була порушена тільки у червні 2007 року. Інших причин пропуску у судовому засіданні не встановлено. Окрім того, суд, вирішуючи питання про стягнення пені, вважає необхідним знизити її розмір до 2000 грн., виходячи з сімейного стану відповідача, на утриманні якого зараз знаходиться неповнолітня донька сторін, і який не отримує аліментів з позивачки у справі на утримання цієї дитини. На підставі викладеного

Outcome: partial