Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

30 липня 2004 року [PERSON] написав [PERSON] розписку про отримання від нього в борг грошей в сумі 6640 гривень. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, в судовому засіданні позов підтримав і суду пояснив, що [PERSON] отримав від нього в рахунок боргу 6640 гривень і повинен був повернути йому суму боргу за першою вимогою. Про це він написав йому розписку. Боржник гроші не повернув, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду. Просив суд стягнути суму боргу, а також щорічні відсотки в сумі 597.60 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що він грошей в борг у [PERSON] не брав. Розписку він написав йому на підставі того, що той обіцяв йому надати допомогу у вирішенні питання про крадіжку його майна, яку скоїла його колишня дружина [PERSON] Ця розписка повинна була підтвердити той факт, що гроші у вказаній сумі в нього були і що ці гроші належали йому. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим і підлеглим задоволенню по таким підставам. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позичальник не виконав свої зобов'язання щодо поверненню боргу, а тому сума позики належить стягненню. Стягненню підлягає сума 6640 гривень, а також судовий збір в сумі 66 гривень і витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в сумі 30 гривень, а всього 6736 гривень. Законом передбачене оспорювання договору позики - ст.1051 ЦК України. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач скористався своїм правом на оспорювання договору позики. Відповідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. В підтвердження своїх доказів відповідач надав суду копії його звернень до органів міліції щодо крадіжки його майна, просив суд заслухати свідка [PERSON], яка підтвердила заперечення відповідача. Суд не може прийняти до уваги всі ці докази, оскільки законом передбечено наступне: «Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором». Факт звернення до органів міліції також не може свідчити про те, що кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, оскільки у заяві він нічого не каже про те, що гроші в сумі 1230 доларів США він отримав від [PERSON] в рахунок боргу. Позивач спростовує ці ствердження відповідача. Суд вважає, що у задоволенні вимог стосовно стягнення щорічних відсотків в сумі 597.60 гривень слід відмовити з наступних підстав. Строк повернення боргу у розписці не був визначений, було посилання на першу вимогу. Як свідчить претензія на адресу [PERSON] від [PERSON], така вимога виникла 01.07.2007 року (а.с.9). Позивач звернувся до суду 02.08.2007 року, таким чином підстав для стягнення щорічних відсотків з липня 2004 року не має.

Outcome: approved