Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 04.07.2007 р. померла баба позивача та свекруха позивачки [PERSON]., яка 13.02.2001 р. зробила заповіт, яким заповіла [PERSON]. три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в урочищі «Рогізний» та по вул. Незалежності в с. Угринів Тисменицького району розмірами 0,168 га, 0,138 га та 0,149 га. Однак, оформити спадщину у нотконторі позивач не може у зв'язку з невідповідністю розмірів земельних ділянок, вказаних у державних актах та у заповіті. Крім того, позивач [PERSON]. згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинковолодіння [ADDRESS], до якого належить земельна ділянка розміром 0,0814 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; він та його неповнолітній брат [PERSON]. згідно рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2008 р. є співвласниками у рівних частках будинковолодіння [ADDRESS], до якого належить земельна ділянка розміром 0,1686 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Просили визнати за позивачем [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті баби на три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,0814 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,1686 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; за позивачем [PERSON]. - право на Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,1686 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON]. після смерті своєї баби [PERSON]. згідно заповіту останньої успадкував три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в урочищі «Рогізний» та по вул. Незалежності в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, розмірами відповідно 0,1380 га, 0,1493 га та 0,1686 га. Однак, оформити спадщину на ці земельні ділянки у нотконторі позивач не може у зв'язку з невідповідністю розмірів земельних ділянок, вказаних у державних актах та у заповіті. Тому за ним слід визнати право власності на вказані земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Позивач [PERSON]. згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинковолодіння [ADDRESS], до якого належить земельна ділянка розміром 0,0814 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Тому за ним слід визнати право власності на вказану земельну ділянку. Позивач [PERSON]. та його неповнолітній брат [PERSON]. згідно рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2008 р. є співвласниками у рівних частках (по Ѕ частині) будинковолодіння [ADDRESS], до якого належить земельна ділянка розміром 0,1686 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнання за позивачами права власності на частину будинковолодіння надає їм право на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташоване будинковолодіння та яка необхідна для користування і обслуговування будинковолодіння. Відповідно до вимог ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тому за позивачами [PERSON] та [PERSON]. слід визнати право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки за кожним. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 81 ч.1 п.г, 86, 87, 120 ЗК України, ст.ст. 392, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved