Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що працював на посаді директора Державного підприємства «Сорокотязьке», за наказом міністерства аграрної політики України від 04.03.2008 року за № 40-п його було звільнено з займаної посади за порушення встановлених обмежень на роботу за сумісництвом відповідно до ст.43-1 КЗпП України, вказане звільнення позивач вважає незаконним, а тому просив суд скасувати вказаний наказ про його звільнення та поновити його на посаді директора ДП «Сорокотязьке». В судовому засіданні представник позивача за дорученням позовні вимоги уточнив і просив суд тільки поновити позивача на займаній посаді. Представник відповідача за дорученням позов не визнала та пояснила, що наказом міністерства від 26.12.2007 року позивача було поновлено на посаді директора ДП «Сорокотязьке» на підставі рішення суду від 22.05.2007 року, але на адресу міністерства надійшов лист розпорядника майна ДП «Сорокотязьке» [PERSON] з доданим до нього витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, згідно якого позивач є керівником ТОВ «Агрокомплекс», відповідно до діючого законодавства керівники державних підприємств, установ і організацій не мають права працювати за сумісництвом, відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника без згоди виборного органу профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв»язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв»язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством, а тому звільнення позивача з роботи було проведено за порушення встановлених обмежень на роботу за сумісництвом згідно із ст.43-1 КЗпП, при цьому міністерство діяло відповідно до чинного трудового законодавства і в межах наданих йому повноважень. Представник 3-ї особи - ДП «Сорокотязьке» за дорученням просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач порушив вимоги діючого законодавства про недопустимість роботи за сумісництвом, отже його звільнення є цілком законним. За ухвалою суду від 14.03.2008 року до участі в розгляді справи залучено в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], якого згідно ухвали господарського суду Київської області від 10.01.2008 року було призначено розпорядником майна ДП «Сорокотязьке». В суді [PERSON] просить суд також відмовити в задоволенні позову, звільнення позивача вважає законним та обґрунтованим. Заслухавши пояснення представників сторін, представника 3-ї особи, 3-ї особи [PERSON], покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Як вбачається з копії наказу міністерства аграрної політики України від 26.12.2007 року за № 248-п /а.с.23/, позивача поновлено на посаді директора ДП «Сорокотязьке» з 23.05.2007 року на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.05.2007 року по справі № 2-3719 за 2007 рік. А за наказом міністерства від 04.03.2008 року за № 40-п позивача знову звільнено з займаної посади директора ДП «Сорокотязьке» за порушення встановлених обмежень на роботу за сумісництвом згідно із абзацом четвертим частини першої ст. 43-1 КЗпП України, що стверджується копією наказу /а.с.5,22/, не заперечується представниками сторін. Як встановлено в судовому засіданні, підставою для звільнення позивача стало те, що в витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.02.2008 року позивач значиться керівником ТОВ «Агрокомплекс». Ці обставини підтверджуються копією вказаного витягу /а.с.24-25/. З матеріалів справи вбачається, що позивач був призначений на посаду директора ТОВ «Агрокомплекс» з 02.09.1999 року, а 20.04.2006 року він був звільнений з посади директора товариства, з 21.04.2006 року його призначено на посаду директора цього товариства за сумісництвом, що стверджується записами в трудовій книжці позивача, виписка з якої надана суду /а.с.76-77/, оригінал трудової книжки оглядався в судовому засіданні. Згідно наказу по ТОВ «Агрокомплекс» від 30.01.2008 року за № 13-к тимчасово виконуючим обов»язки директора товариства було призначено головного інженера [PERSON] в зв»язку з фактичним припиненням повноважень директора підприємства, а за наказом від 29.02.2008 року за № 25-б позивача звільнено з посади директора товариства за власним бажанням з 29.02.2008 року. Ці обставини підтверджуються копіями наказів по ТОВ «Агрокомплекс» /а.с.41,42/, копією особової картки на [PERSON]/а.с.43/, копією особової картки на позивача /а.с.78/, випискою з трудової книжки позивача. З протоколу № 1 зборів учасників ТОВ «Агрокомплекс» від 29.02.2008 року також слідує, що з 01.03.2008 року виконуючою обов»язки директора товариства обрано [PERSON] в зв»язку зі звільненням з посади директора товариства за сумісництвом позивача по справі /а.с.44/. Наведене також підтвердили в суді свідки [PERSON] -інспектор відділу кадрів товариства та [PERSON]-головний бухгалтер товариства, остання ,крім того ,показала, що в період з 30.01.2008 року всі необхідні документи, звіти підписував вже [PERSON], якого було призначено тимчасово виконуючим обов»язки директора, дані про звільнення директора та про обрання виконуючого обов»язки директора для внесення до Єдиного державного реєстру вона подала до райдержадміністрації значно пізніше. З наказу міністерства про звільнення позивача з посади вбачається, що його було звільнено згідно із ст.43-1 КЗпП України за порушення встановлених обмежень на роботу за сумісництвом. Відповідно до абзацу четвертого ч.1 ст.43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди профспілкового органу допускається у випадках звільнення з суміщуваної роботи у зв»язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв»язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. Отже, в даному випадку передбачені умови для звільнення з суміщуваної роботи без згоди профспілкового органу сумісників, працюючих на державних підприємствах, в установах , організаціях / як за основним місцем роботи /. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Так, п.4 постанови КМ України від 03.04.1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» /із змінами, внесеними постановою КМ № 1033 від 31.08.1996 року/ передбачено, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державний підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів /цехів, відділів, лабораторій тощо/ та їхні заступники /за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності/. Аналогічні обмеження щодо роботи за сумісництвом передбачені і п.4 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінфіну України від 28.06.1993 року за № 43, зареєстрованого в Мінюсті України 30.06.1993 року за № 76. Відповідно до п.1 цього Положення сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. Крім того, згідно п.8 даного Положення звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв»язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Як роз»яснено в листі Мінпраці та соціальної політики України від 06.08.2007 року № 199/06/186-07, передбачений ст.43-1 КЗпП особливий порядок звільнення працівника не встановлює підстави для звільнення, а містить перелік випадків, коли як виняток із загального правила ст.43 КЗпП, що визначає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення працівника з ініціативи роботодавця, таке звільнення може бути здійснене без згоди виборного органу. Відповідно до ст.7 КЗпП України додаткові /крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу/ підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов /порушення встановлених правил прийняття на роботу тощо/ встановлюються законодавством. Так, для сумісників додаткові підстави для звільнення визначені у п.8 вказаного вище Положення , а саме: у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв»язку з особливими умовами та режимом праці. Отже, виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що ст.43-1 КЗпП України не передбачає додаткових підстав для звільнення працівника з займаної посади, а містить перелік випадків, коли звільнення провадиться без попередньої згоди профспілкового органу, в т.ч. і звільнення з суміщуваної роботи в разі прийняття працівника, який не є сумісником, і за наявності обмежень на роботу за сумісництвом. Суд також вважає, що основним місцем роботи позивача була робота на посаді директора ДП «Сорокотязьке», оскільки в жодному із наказів міністерства аграрної політики про поновлення позивача на посаді, про його звільнення з посади не вказано на те, що він зарахований на цю посаду за сумісництвом. Крім того, з наданих суду табелів обліку робочого часу по ДП «Сорокотязьке» за січень, лютий 2008 року /а.с.84,85/ слідує, що позивач працював повний робочий день. З наданих суду доказів вбачається, що позивач також працював за сумісництвом на посаді директора ТОВ «Агрокомплекс», де він є одним із засновників. Але, як вказано вище в рішенні, на момент видання наказу про його звільнення з посади директора ДП «Сорокотязьке» позивач за власним бажанням був звільнений з роботи в ТОВ «Агрокомплекс». Крім того, відповідно до законодавства його можна було звільнити з посади директора ТОВ «Агрокомплекс» як з суміщуваної роботи в порядку, передбаченому ст.43-1 КЗпП України, та з підстав, передбачених п.8 Положення. А тому звільнення позивача з основної роботи з підстав, передбачених ст.43-1 КЗпП України, як вказано в наказі міністерства, суд вважає необґрунтованим, оскільки, як вказано вище в рішенні, ця стаття не передбачає додаткових підстав для звільнення в якості відповідальності за порушення встановлених обмежень щодо роботи за сумісництвом. За ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Отже, звільнення працівника з посади також оформляється відповідним наказом. Навіть строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів у справах про звільнення відповідно до ст.233 КЗпП України пов»язуються з днем вручення копії наказу про звільнення. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Мінюсті України 17.08.1993 року за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу /розпорядження/ і повинні точно відповідати тексту наказу /розпорядження/ /п.2.4 Інструкції/. В зв»язку з наведеним не можуть прийматися судом до уваги посилання представника відповідача, 3-ї особи [PERSON] з приводу того, що позивач не був звільнений з посади директора ТОВ «Агрокомплекс» станом на 04.03.2008 року, тобто, на час видання наказу міністерства про його звільнення з посади директора ДП «Сорокотязьке», оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру станом на 14.03.2008 року /а.с.39-40/ позивач ще рахується керівником ТОВ «Агрокомплекс» і ніяких змін до реєстру не внесено, а відповідно до діючого законодавства дані реєстру є достовірними і можуть бути використані в спорі до внесення змін. Не заперечуючи достовірність даних Єдиного державного реєстру, суд вважає, що при вирішенні трудового спору необхідно керуватися саме первинними документами, якими на підприємстві є відповідні накази, розпорядження, відомості по заробітній платі та ін., оскільки повідомлення від підприємств, установ, організацій про внесення змін до реєстру може бути подано державному реєстратору з порушенням встановлених законом строків, як було і в даному випадку. Так, з реєстраційної картки, поданої ТОВ «Агрокомплекс» до Білоцерківської райдержадміністрації, для внесення відповідних змін щодо керівника підприємства до реєстру, вбачається, що подано її 11.03.2008 року /а.с.87-88/. Ці обставини підтвердила і свідок [PERSON], про що вказано вище в рішенні. З показів свідка [PERSON], яка є головним бухгалтером ДП «Сорокотязьке» вбачається, що міністерству аграрної політики було відомо починаючи з 2006 року про те, що позивач обіймає ще одну посаду на іншому підприємстві, оскільки про це міністерство інформували працівники ДП «Сорокотязьке». Але, як встановлено судом, не дивлячись на це, жодних попереджень позивачу щодо припинення іншої роботи міністерством не висловлювалося, жодних перевірок з цього приводу не було проведено, тоді як позивач одночасно працював на посаді директора державного підприємства і за сумісництвом - на посаді керівника господарського товариства. І тільки після того, як він припинив роботу за сумісництвом за власним бажанням, його було звільнено з основної роботи за порушення встановлених законодавством обмежень щодо роботи за сумісництвом. Вказане звільнення суд вважає незаконним і необґрунтованим з вищевказаних підстав, а тому приходить до висновку про необхідність поновлення позивача на посаді директора ДП «Сорокотязьке». Не спростовує вказаних висновків суду і та обставина, що в відділі кадрів міністерства відсутня трудова книжка позивача і ним вона не була надана, оскільки відповідальність за правильність ведення кадрової роботи несе не позивач по справі, крім того, саме за наказами міністерства аграрної політики він обіймав посаду директора ДП “Сорокотязьке”, звільнявся з цієї посади. На підставі ст.4 п.1 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати держмита на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved