Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-22 00:00:00

13.11.2007 року [PERSON]. у порядку цивільного судочинства звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON]. про захист честі, гідності, ділової репутації. Просить суд визнати такими, що порочать його честь, гідність і не відповідають дійсності поширенні відповідачем відомості про те що ”Рішення про закриття прийняте у знак протесту проти безпределу Лівадійської селищної ради та заангажованих дій прокурора м.Ялти [PERSON]. ...”, „Інтереси СПД [PERSON]. лоббіруються прокурором м.Ялти [PERSON]. При цьому прокурором розвернута небувала за масштабом війна проти зоопарку”, що автостоянка перед зоопарком віддана у руки „ самої справжньої шахрайської групировки, очолюваної СПД [PERSON]....., інтереси якого всіляко лоббірує прокурор м.Ялти [PERSON].”,„ безвідповідальність Верховної вищої влади” дозволить „прокурору м.Ялти довести задумані нечесні справи проти зоопарку до кінця”; стягнути з [PERSON]. на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, а також судові витрати. Вимоги мотивовані тим, що у вересні 2007 року директор Ялтинського зоопарку - відповідач [PERSON]. звернувся до керівників служб м.Ялти з заявою, яку назвав „повідомлення про закриття Ялтинського зоопарку з 01.10.2007 року для пропуску відвідувачів”. У вказаному „Повідомленні” заявником, у тому числі, було вказано наступне ”Рішення про закриття прийняте у знак протесту проти безпределу Лівадійської селищної ради та заангажованих дій прокурора м.Ялти [PERSON]. ...”, а також заявник -[PERSON]. повідомляє керівників служб м.Ялти, що „Інтереси СПД [PERSON]. лоббіруються прокурором м.Ялти [PERSON]. При цьому прокурором розвернута небувала за масштабом війна проти зоопарку”. До цього листа [PERSON]. був доданий за п.2 додаток „Відкритий лист до селищного голови селища Лівадія”, який також було підписано [PERSON]. і у якому відповідач вказує на те, що автостоянка перед зоопарком віддана у руки „ самої справжньої шахрайської групировки, очолюваної СПД [PERSON]....., інтереси якого всіляко лоббірує прокурор м.Ялти [PERSON].”. Відповідач вказує, що має намір захищатися „ від заангажованності прокурора м.Ялти та інших недоброзичливців” говорить про те що „безвідповідальність Верховної вищої влади” дозволить „ прокурору м.Ялти довести задумані нечесні справи проти зоопарку до кінця”. У зв`язку з тим, що вказані листи були направлені керівникам служб міста, вказане вище, стало здобутком широкого кола осіб. На підставі наведеного позивач вважає, що відповідач поширив відомості, які не відповідають дійсності, які порочать його честь, гідність як громадянина, значно знизили в очах суспільства його престиж та ділову репутацію як прокурора м.Ялти. Поширюючи інформацію про те, що він, позивач [PERSON]. заангажований та лобірує інтереси СПД [PERSON]., який очолює „шахрайську групировку”, [PERSON]., на думку позивача, практично, звинуватив його у пособництві до вчинення злочину, а також у вчиненні корупційних діянь, оскільки позивач є державним службовцем. Великий юридичний словник визначає слово „лобірування” як „ навмисне встановлення зв`язків з будь-якою посадовою особою або службовцем будь-якого виконавчого відомства від імені іншої сторони з наміром вплинути на прийняття вигідних офіційних рішень”. Таким чином, як вказує [PERSON]. у позовній заяві, з листів відповідача вбачається, що він, позивач „лоббірує інтереси СПД [PERSON]., тобто, фактично, звинуватив його - позивача у діях, які носять явно корупційний характер. Той факт, що ствердження відповідача не відповідають дійсності підтверджується тим, що відсутні факти притягнення позивача як прокурора до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної або адміністративної) У зв`язку з тим, що поширені відповідачем відомості, не відповідають дійсності, порочать чесне ім`я позивача та його ділову репутацію, і, як вказує позивач у позовній заяві, він постійно знаходиться у нервовому напруженні, іспитує моральні страждання, які викликані несправедливими образами. Ці страждання обумовлені думками про те, що хто-небудь з його колег, а також керівників служб, за законністю діяльності яких позивач наглядає як прокурор міста, друзів або знайомих повірять у цей наклеп, не зможе об`єктивно розібратися у ситуації. Позивач вказує, що він є особою публічною, активно займається суспільною діяльністю, тому поширені відповідачем недостовірні відомості потребують від нього додаткових зусиль для реабілітації свого імені серед керівництва органів прокуратури та інших осіб, яким стали відомі вказані поширені відомості. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації, порушені особисті права позивача, постраждало його чесне ім'я я, принижений його суспільній імідж, ділова репутація як юриста та прокурора, оскільки [PERSON]. відомий у своєму колі як чесна та принципова людина. В силу наведеного, позивач оцінює свої моральні страждання, спричинені йому відповідачем поширенням вказаної негативної інформації про нього у 20 000 гривень. У письмових запереченнях на позов, відповідач [PERSON]., заперечуючи проти вимог [PERSON]. вказує, що на протязі декількох років на території автостоянки перед КП музей „Поляна Казок” і КП Ялтинський зоопарк „Казка” створилася різко негативна обстановка, яка служе причиною зничтоження інфраструктури, „Поляни Казок” і зоопарку „Казка” одних із визначних пам` яток Ялти, Криму і всієї України. На території перед зоопарком „Казка” і музеєм „Поляна Казок” влаштована і функціонує автостоянка, встановлені і функціонують 20 палаток громадської торгівлі, у тому числі тиру і шашличної, які перешкоджають проїзду автотранспорту на площу; зданий до оренди і закритий єдиний туалет. До відповідача постійно звертаються громадяни (відвідувачі, туристи і мешканці м. Ялти), які не розуміють, чому автостоянка до під`їзду к зоопарку оплатна і коштує порядку 50 гривень, чому відповідач, як депутат Верховної Ради АР Крим на вказаний факт не реагує. У зв`язку з наведеними обставинами [PERSON]. неодноразово звертався до різних державних інстанцій, у тому числі й до голови селищної ради, прокурора м.Ялти - позивача [PERSON]., однак, окрім формальних відписок, ніяких фактичних дій державними органами не проводилося. У вказаних позивачем зверненнях до різних інстанцій м. Ялти які, на думку [PERSON]., порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а насправді є його прямим обов`язком, відповідач мав намір притягнути увагу державних служб до збереження інфраструктури зоопарку „Поляна Казок”, який є одним із загальних визначних пам`яток не тільки Ялти, але й всієї України, також музею „Поляна Казок” і лише висказував свою власну думку, де критикував роботу прокурора м. Ялти, реалізуючи надане йому-відповідачеві [PERSON]. ст. 55 Конституції України та ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України якими проголошено, що кожен має право на свободу вираження своїх поглядів. Це право включає свободи дотримуватися своїх поглядів, отримувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від меж. Як вбачається з численних рішень Європейського суду з прав людини, правові позиції якого суд застосовує як джерело права у відповідності до ст.ст. 17,18 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23 лютого 2006 року, свобода слова є однією із загальних засад демократичного суспільства і є загальнополагаючою умовою, яка служить його прогресу і самореалізації кожного індивіда. На підставі наведеного, з посиленням в обґрунтування своїх заперечень проти позову [PERSON]. на рішення Європейського суду по справах „[PERSON] проти об`єднаного Королівства від 08 грудня 1976 року, „[PERSON]проти Австралії” від 08 липня 1986 року, „[PERSON]проти Польщі”, відповідач вважає, що межи критики публічної особи (політика, службовця) при вчиненні ним своїх службових повноважень можуть бути значно ширше, у порівнянні з приватною особою і вказує, що поширену ним інформацію, про спростування якої йдеться річ у позові [PERSON]., слід розглядати як реалізацію ним свого права на оскарження дій або бездіяльності у сфері управлінської діяльності, а, крім того, з врахуванням правових висновків, зроблених КС України у рішенні від 10.04.2003 року за зверненням громадянина [PERSON] . про офіційне тлумачення ч.1 ст. 7 ЦК України, немає необхідності в обмеженні його права на свободу вираження своїх поглядів, тому відповідач вважає, що [PERSON]. у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представника позивача [PERSON]. - [PERSON]., яка підтримала позовні вимоги свого довірителя з вищевикладених підстав та просила суд їх задовольнити у повному обсязі; у разі, якщо суд дійде до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. представник просила суд копію судового рішення, після набрання ним чинності, надіслати до керівників служб м. Ялти та до селищного голови селища Лівадія, вважаючи, що саме у визначений позивачем у позовні заяві спосіб - шляхом визнання судом вищенаведеної інформації такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. і не відповідає дійсності та надіслання його копій до вище перелічених осіб, яким ця інформація була поширена, будуть захищені порушені [PERSON]. особисті (немайнові) права її довірителя; заслухавши відповідача [PERSON]. та думку його адвоката, який у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON]. з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, оцінивши наявні по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]., виходячи з наступного. Спірні відносини регулюються статтями 28, 32 Конституції України, статтями 276, 277 ЦК України. За частиною 1 статті 277 ЦК України „Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації”. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що „Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостоверною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного”. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У вересні 2007 року відповідач [PERSON]., як директор та створювач Ялтинського зоопарку, депутат Верховної Ради АР Крим звернувся до керівників служб м.Ялти з заявою, яку назвав „повідомлення про закриття Ялтинського зоопарку з 01.10.2007 року для пропуску відвідувачів”, у якому заявником, у тому числі, було вказано наступне: ”Рішення про закриття прийняте у знак протесту проти безпреділу Лівадійської селищної ради та заангажованих дій прокурора м. Ялти [PERSON]. ...”; „Інтереси СПД [PERSON]. лобіруються прокурором м.Ялти [PERSON]. При цьому прокурором розвернута небувала за масштабом війна проти зоопарку”. До цього листа [PERSON]. був доданий за п.2 додаток, названий ним як „Відкритий лист”, адресований голові Лівадійської селищної ради [PERSON]., який (додаток) також був підписаний [PERSON]. як директором та створювачем Ялтинського зоопарку, депутатом Верховної Ради АР Крим. У вказаному додатку відповідач вказує на те, що автостоянка перед зоопарком віддана у руки „ самої справжньої шахрайської групировки, очолюваної СПД [PERSON]....., інтереси якого всіляко лоббірує прокурор м. Ялти [PERSON].”; [PERSON]. вказує, що „ я маю намір захищатися від заангажованності прокурора м. Ялти та інших недоброзичливців”; вказує що „ безвідповідальність Верховної вищої влади” дозволить „... прокурору м. Ялти довести задумані нечесні справи проти зоопарку до кінця”. Аналіз національного законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов`язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року та рішення (правові висновки) якого підлягають застосуванню судами України при ухваленні судових рішень, надають можливість зробити висновок, що при розгляді справ за вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації важливим є визначення: чи є відомості, на негативності яких наполягає позивач інформацією (фактами) або оціночними судженнями відповідача - розповсюджувача вказаної інформації, висловленими ним на реалізацію своїх власних поглядів та ідей, оскільки „існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає” (справа Європейського суду „[PERSON]проти Австрії”). У своєї практиці Європейський суд вказує, що до оціночних суджень слід відносити у тому числі, й висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій вживання мовних засобів на зразок сатири, гіпербол, алегорій. Таким чином, обов`язок доказування, що поширена інформація (відомості) відповідають дійсності, покладається на відповідача. Позивач повинен доказати лише факт поширення відомостей, які його порочать. Суд вважає, що висловлення відповідача у листах -повідомленнях не є оціночними судженнями, притаманними елементам критиці, якої може підвергнутися будь-який службовець, межі критики якого ширше, ніж у осіб приватного права, оскільки у своїх висловлюваннях [PERSON]., характеризуючи прокурора м.Ялти, позивача [PERSON]. застосовує такі вислови як то „ лоббірування”, що за своїм визначенням є нічим іншим як навмисним встановленням зв`язків з будь-якою посадовою особою або службовцем будь-якого виконавчого відомства від імені іншої сторони з наміром вплинути на прийняття вигідних офіційних рішень, тобто фактом наявності між [PERSON]. як прокурором м. Ялти стосунків з іншою особою -СПД [PERSON] з метою сприяння цій особі у прийнятті вигідних для неї рішень; як вказує [PERSON]. у своїх листах, очолювання позивачем „справжньої шахрайської групировки, та розвернутість [PERSON]. так званої „війни проти зоопарку”, що, фактично, є звинуваченням [PERSON]. у вчиненні ним кримінального злочину або корупційного діяння, яке також є фактом, що потребує доказування, тому не може вважатися лише реалізацію [PERSON]. свого права на виявлення свободи слова. Крім того, суд приймає до уваги й те, що, як вбачається з розглянутих судом листів-повідомлень, [PERSON]. у своїх листах -повідомленнях звертався до своїх адресатів, у тому числі і як депутат Верховної Ради АР Крим, який сам є офіційною особою, яку за аналізом практики Європейського суду можна віднести до особи публічного права і у своїх виступах, висловлюваннях будь-де, повинен дотримуватися відповідних особі такого статусу та рівня, яка виконує певну роль у суспільному житті, загальновідомих норм етики спілкування, демонструвати більшу міру толерантності - особливо коли він сам робить публічні заяви, які можуть бути піддані критиці, дотримуватися норм поведінки у суспільстві, не допускаючи використання свободи висловлення своїх поглядів для підриву громадського порядку, моралі або авторитету держави, службовцем якої як прокурор, є позивач [PERSON]. Зміст цивільно - правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов `язана спростувати їх, якщо не доведе, що ці відомості відповідають дійсності. Оскільки відповідач [PERSON]. у судовому засіданні не спростовував факту поширення ним інформації, на спростуванні якої вимагає [PERSON]., суд вважає, що факт поширення [PERSON]. негативної інформації, фактично, визнаний відповідачем, в силу вимог частини першої статті 61 ЦПК України, є підставою звільнення позивача від доказування цієї обставини, тобто від доказування [PERSON]. факту поширення [PERSON]. негативної інформації стосовно нього. Не спростовують вказаних висновків суду й письмові заперечення [PERSON]. на позов [PERSON]. В силу вищенаведеного висновку суду стосовно того, що поширені [PERSON]. відомості стосовно [PERSON]. є саме негативною інформацією, а не оціночними судженнями, суд вважає що висловлювання відповідача є фактами достовірність яких [PERSON]. як відповідач за позовом [PERSON]. про захист честі гідності та ділової репутації повинен довести в силу вимог Закону. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими в абзацу другому пункту 3 своєї постанови за № 7 від 28 вересня 1990 року (зі змінами, внесеними постановами від 04 червня 1993 року №3, від 31 березня 1995 року №4 від 25 грудня 1996 року №14 та від 03 грудня 1997 року № 12) „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”, які (роз`яснення) мають характер правового звичаю і підлягають застосуванню судом, „Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використовуванням інших засобів масової інформації, викладення у характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в інший формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині”. Заперечуючи проти позову [PERSON]., відповідач [PERSON]. у своїх письмових запереченнях та у суді посилався, у тому числі, і на ст. 55 Конституції України, але не навів відповідного обґрунтування такого посилення, оскільки вказаною нормою Закону визначаються: механізм захисту прав і свобод людини і громадянина і регламентується право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод, який здійснюється у процесуальних формах, передбачених чинним законодавство, а саме в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства; право кожного на звернення громадян за захистом своїх прав до встановленню інституту Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; можливість звернення громадян за захистом своїх прав до міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій; надання людині можливості будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої прав і свободі від порушень і протиправних посягань. Але, як було встановлено судом вище, [PERSON]. звертався до служб м.Ялти та до Ливадійського селищного голови [PERSON]. не на захист своїх особистих порушених (невизнаних прав), а як посадова особа - директор, створювач зоопарку, та як депутат Верховної ради АР Крим, тобто офіційна особа, до якого, вірогідно, „звертаються громадяни (відвідувачі, туристи та жителі м. Ялта) з запитанням „чому відповідач, як депутат Верховної Ради АРКрим на вказаний факт не реагує”. Крім того, його звернення адресувалися не до відповідних компетентних органів (посадових осіб) держави. Тому, з оглядом на викладене, на думку суду, ст. 55 Конституції України застосуванню не підлягає. Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 ЦК Української РСР (справа про поширення відомостей), на яке, у тому числі посилається у своїх запереченнях й відповідач [PERSON]., було визначено, що „ Положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР „ поширив такі відомості” в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої, посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб”. Але, як визначалося вище, відповідач [PERSON]., реалізуючі своє право на звернення, звертався до служб м. Ялти та голови Лівадійської селищної ради [PERSON]., які не є правоохоронними органами, посадовою чи службової особою яких є прокурор м.Ялти - позивач [PERSON]. На думку суду застосування судом вищенаведених висновків КСУ України по справі про поширення відомостей, могло мати місце у випадку, якщо б відповідач [PERSON]. звернувся з листами (повідомленнями та т.ін.) до відповідних правоохоронних органів або осіб які їх очолюють, до компетенції яких Законом віднесено перевірку виконання [PERSON]. своїх функціональних обов`язків як прокурором м.Ялти. А по даній справі ці висновки застосуванню не підлягають. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Ця конституційна норма кореспондує статтю 10 Конвенції з прав людини, яка наголосила, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів, своєї думки. Відповідні положення містять також статті 5, 12 Загальної декларації прав людини, 1948 року, статті 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права , 1966 року. Разом з тим, частиною другою статті 34 Конституції України передбачено що здійснення вищенаведених прав може бути обмежене законом, у тому числі для захисту репутації або прав інших людей. Закон має право відображати належну рівновагу між конституційним правом на свободу вираження поглядів і конституційною гарантією захисту доброго ім`я кожного громадянина (справа Європейського суду „[PERSON] проти [PERSON] ” 1988 рік) Цим впроваджується поняття пропорційності яке визнається і в нашій конституційній юриспруденції. За цивільним правом України, поняття «честь» визначається як суспільна оцінка особистості, міра її духовних, соціальних цінностей «Гідність» є внутрішньою самооцінкою громадянина - його властивостей, вдатностей світогляду, суспільного значення. Зі словом «честь» суспільством пов`язується оцінка суспільством моральних та інтелектуальних особливостей людини, зі словом «гідність» - усвідомлення людиною факту, що вона володіє незганьбленими моральними та інтелектуальними якостями. Гідність та честь є особистими немайновими благами, невіддільними від особистості, які виникають з моменту народження людини. Право на повагу до гідності та честі закріплено у статті 297 ЦК України. Поняття „ділова репутація” вживається поряд із поняттями „честь”, „гідність”, „Ділова репутація” є приватним випадком репутації взагалі, яка склалася щодо особливостей конкретної фізичної особи (її переваг та недоліки). Право на недоторканність ділової репутації регламентовано статтею 299 ЦК України. [PERSON]. не зміг довести суду переконливими доказами, що поширена ним у листах до компетентних служб м.Ялти та до голови Лівадійської селищної ради інформація відносно [PERSON]. є достовірною. З оглядом на все викладене вище у його сукупності, суд дійшов до висновку, що ця поширена відповідачем інформація негативно вплинула на честь, гідність, ділову репутацію [PERSON]. як фізичної особи, як особи, яка перебуває на державній службі і займає посаду прокурора міста, а тому приведені у листах відомості повинні бути визнані судом такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права спричинена матеріальна і (або) моральна шкода, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає, що позивач має право отримати через суд загальну компенсаційну суму відшкодування за образу, якої він зазнав через поширення відповідачем недостовірної інформації, а також за шкоду, завдану його честі, гідності та ділової репутації, вона має служити реабілітацією його імені, а також врахувати душевні страждання, біль та приниження, яких завдали йому відомості, викладені відповідачем у листах-повідомленнях. Разом з тим, сума моральної шкоди має бути справедливою та обґрунтованою і не може бути непропорційною шкоді, якої зазнав позивач. З оглядом на викладене, та враховуючи засади розумності, виваженості, як загальні засади цивільного судочинства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. З огляду на вищезазначені норми права рішення Європейського суду з прав людини, якими надаються тлумачення та практика застосування положень Конвенції, є формою прецедентного права, що розширює нормативний обсяг Конвенції, встановлюючи нові загальнообов'язкові правила. Рішенням у справі "[PERSON] та інші проти Греції" ([PERSON] and others v. Creece) (cr. 50) від 31 жовтня 1995 року, п. 34, серія А, N 330-В Європейський суд з прав людини встановив, що рішення, в якому Суд визнав порушення, покладає на державу-відповідача правове зобов'язання покласти край цьому порушенню і відшкодувати шкоду за його наслідки таким чином, щоб відновити, наскільки це можливо, становище, що існувало до порушення. На думку суду, ухвалення судом рішення, про визнання такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, поширених відповідачем відомостей у листах -повідомленнях, надіслання ухваленого судом рішення, після набрання ним чинності, до служб м. Ялти та голови Лівадійської селищної раді [PERSON]., яким була поширена негативна інформація - у спосіб, визначений самим позивачем та відшкодування [PERSON]. позивачеві [PERSON].,спричиненої останньому цим поширенням моральної шкоди у вище визначеному судом розмірі - 2000 гривень, є справедливою та достатньою сатисфакцією для [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: partial