Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до відділу освіти Голопристанської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і пояснив, що з 6.02.2006 року він працював у відділі освіти Голопристанської РДА на посаді керівника матеріально-технічної групи. Наказом №84-ОС від 27.06.2007 року був звільнений з посади з 1.07.2007 року згідно з п.2 ст.41 КзпП на підставі подання начальника відділу освіти та погодження голови профспілки Слюсар Н.О. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки, ніяких дій, які призвели-б до втрати довіри до нього з боку відділу освіти він не вчиняв. Справжніми мотивами звільнення позивач вважає особисте неприязне відношення до нього з боку тодішнього начальника відлділу освіти [PERSON] На засідання профспілкового комітету його не викликали, тому він був позбавлений можливості надати свої пояснення. Позивач просить винести рішення про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення його на роботі з 1.07.2007 року. Корім того, позивач просить стягнути з відділу освіти на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень, завдану в результаті порушення його трудових прав. Представник відділу освіти Голопристанської райдержадміністрації позов не визнала, зазначивши, що позивач вкрай незадовільно відносився до виконання своїх посадових обов'язків. Зокрема, він неохайно та не систематично вів документацію по тендерним закупівлям, погано організував роботу по матеріально-технічному забезпеченню шкіл району. Все це в своїй сукупності і стало причиною прийняття рішення про його звільнення. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що на протязі понад рік роботи на посаді керівника матеріально-технічної групи, [PERSON] негативно зарекомендував себе як вкрай недисциплінований та безвідповідальний працівник. У зв'язку з цим, 13.06.2007 року нею було направлено подання на адресу голови районної ради профспілок працівників освіти і науки України про надання згоди на звільнення [PERSON] В поданні наводились факти порушень з боку позивача під час проведення тендерних закупівель, безвідповідального ставлення до зберігання різноманітних документів, незадовільного виконання обов'язків по забезпеченню охорони праці. 25.06.2007 року нею було направлене повторне подання на адресу голови ради профспілок в якому наводився факт допуску [PERSON] приватної торгівельної організації в складські приміщення дитячої спортивної шкоди для розміщення там своїх товарно-матеріальних цінностей без оформлення договору оренди. В подальшому, рада профспілок розглянула подання та надала згоду на звільнення [PERSON] з займаної посади, що вона і здійснила. Представник Голопристанської районної ради профспілок працівників освіти і науки Слюсар Н.В. позовні вимоги не визнала, зазначивши, що на роботу [PERSON] дійсно були численні нарікання з боку працівників закладів освіти. Вона неодноразово розмовляла з самим [PERSON], однак, він постійно займає позицію не визнання своєї вини. На засідання ради профспілок де розглядалось подання начальника районного відділу освіти [PERSON] не викликався, оскільки, ситуація, стосовно нього практично всім членам ради була відома. Вислухавши пояснення позивачка, представників сторін, пояснення третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом начальника відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації №84-ОС від 27.06.2007 року [PERSON] був звільнений згідно п.2 ст.41 КЗ пП України за втрату довір'я. Звільнення було здійснене на підставі подань начальника відділу освіти, узгоджених районною радою профспілок працівників освіти та науки. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КзпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В судовому засіданні було встановлено, під час виконання свої функціональних обов'язків, позивачу ввірялись певні матеріальні цінності. В основному це були фарби, щітки, електролампочки та інше. Як пояснив позивач і це підтвердила колишній начальник відділу освіти [PERSON] порушень порядку обліку, зберігання та використання ввірених [PERSON] матеріальних цінностей не було. Під час судового слухання справи ні представник відповідача ні треті особи по справі не змогли вказану, які саме винні дії позивача призвели до втрати до нього довіри. В поданні на адресу голови районної ради профспілок зазначено, що [PERSON] порушував вимоги нормативно-правових документів, щодо проведення тендерних закупівель. Не погоджуючись з цим ствердженням, [PERSON] пояснив, що він був лише членом тендерного комітету і всі рішення приймались колегіально. Він готував певні документи, щодо діяльності тендерного комітету, однак, ці документи підписувала [PERSON], яка була головою тендерного комітету. На думку позивача, саме [PERSON] постійно змушувала членів тендерного комітету йти на порушення порядку проведення тендерних закупівель, що зрештою і стало причиною виникнення між ними конфлікту. Відносно фактів допуску позивачем сторонніх комерційних структур до складських приміщень дитячої спортивної школи для зберігання там своїх товарно-матеріальних цінностей ні представник відповідача, ні треті особи ніяких доказів суду не навели. У свою чергу, [PERSON] категорично заперечив факт своєї причетності до цих випадків. Крім того, [PERSON] заперечив факт втрати ним будь-яких документів, щодо придбання для шкіл району певних товарів. Представник відповідача та треті особи не навели доказів таких дій позивача, пояснивши, що про це їм стало відомо зі слів деяких директорів шкіл. Однак, вказані випадки ніде не фіксувались, у [PERSON] пояснення з вказаного приводу не відбиралось. Щодо неналежного виконання [PERSON] функціональних обов'язків по забезпеченню дотримання вимог по охороні праці, позивач пояснив, що він не має спеціальної інженерної освіти і зміни до його функціональних обов'язків були внесені без його згоди. Звичайно, робота по забезпеченню дотримання належних вимог з охорони праці була недостатньою. Однак, основною причиною цього є відсутність повноцінного бюджетного фінансування. У будь-якому випадку, це не могло стати причиною його звільнення з посади за п.2 ст.41 КзпП України. Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача є незаконним. Відповідно до ст. 235 КзпП України, підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 1.07.2007 року до часу прийняття судового рішення по справі в сумі 4 681 грн.62 коп., виходячи з середньомісячної заробітної плати 780 грн. 27 коп., згідно з довідкою №1385 від 11.10.2007 року. Позовні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди, відповідно до ст.237-1 КзпП України, підлягають частковому задоволенню у сумі 500 грн., оскільки цей розмір відповідає обставинам справи та наданим позивачем доказам. Незаконне звільнення [PERSON] грубо порушило, гарантоване ст.43 Конституції України, право позивача на працю, що призвело до його моральних страждань.

Outcome: partial