Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в інтересах малолітньої [PERSON], до [PERSON], державної нотаріальної контори Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу після смерті [PERSON], встановлення факту прийняття спадщини дитиною та визнання за нею права власності на Ѕ частину спадкового майна. Представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та пояснив, що [PERSON] є дочкою померлої, котра на час смерті останньої та на даний час є малолітньою. Зазначив, що дитина прийняла спадщину померлої фактично, оскільки проживала в спадковому будинку, та має право на Ѕ частину спадкового майна, котре складається з Ѕ частини домоволодіння. На його думку, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу, підлягає скасуванню, так як порушує майнові права дитини. Прокурор підтримав позовну заяву, зазначивши, що відповідач не повідомив нотаріуса про наявність іншого спадкоємця першої черги за законом, майнові права якого підлягають захисту у судовому порядку. [PERSON] позовну заяву визнав та пояснив, що дійсно не повідомив нотаріуса про існування іншого спадкоємця першої черги за законом, опікуном якого призначений. Представник нотаріальної контори позовну заяву визнав та підтвердив, що [PERSON] при отриманні згаданого свідоцтва не повідомив про існування іншого спадкоємця першої черги за законом, а до контори не надходило, окрім як від нього, заяв про прийняття та відмовою у прийнятті спадщини. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, врахувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Оскільки, сторони не ставили на обговорення питання стосовно пропущення строку позовної давності, тому це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO].(а.с.6) За інформацією нотаріальної контори, після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON], котрому 01 жовтня 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з Ѕ частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS].(а.с.9,25) Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO], її матір'ю є померла.(а.с.5) [PERSON], відповідно до змісту вказаного свідоцтва, є сином померлої.(а.с.9) Рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування від 21 березня 2001 року [PERSON] призначений опікуном [PERSON](а.с.4) Таким чином, відповідно до положень ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. В судовому засіданні відповідач, [PERSON], визнав факт проживання разом із сестрою, після смерті матері, у будинку, що належав останній, а тому це не підлягає доказуванню. Отже, [PERSON] прийняла спадщину матері, фактично вступивши в володіння спадковим майном, як це передбачено ст.549 ЦК України. Разом з тим, суд зазначає, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину матері, і з підстав визначених у положеннях ст.17 Закону «Про охорону дитинства» (надалі по тексту Закон у відповідних відмінках) від 26 квітня 2001 року, котрий прийнятий на виконання взятих зобов'язань державою Україною стосовно забезпечення прав дитини, передбачених у відповідній Конвенції, яка набула чинності з 27 вересня 1991 року. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Ч.1 ст.17 Закону передбачено, що кожна дитина має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків незалежно від місця проживання. В ч.3 тієї ж статті Закону зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування відмовлятись від належних дитині майнових прав. Проаналізувавши хронологію набуття чинності ЦК України, Закону та Конвенції, суд зазначає, що положення ЦК України щодо спадкування є загальною нормою, а ст.17 Закону є спеціальною нормою, котра визначала процедуру спадкування дітьми. В судовому засіданні встановлено, що дозвіл стосовно відмови малолітньої у прийнятті спадщини орган опіки і піклування не надавав, а тому, відповідно до положень ст.553 ЦК України та ст.17 Закону, вона вважається такою, що її прийняла, незважаючи на факт проживання у будинку померлої. Визнаючи частково недійсним оспорюване свідоцтво, суд керується положеннями ст.529 ЦК України, де зазначено, що спадкоємці першої черги успадковують майно в рівних частках. Судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 82,73 грн.(1% від вартості Ѕ частини спадкового майна) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у сумі 30 грн.).(а.с.9) Оскільки, позовна заява в частині визнання майнових прав задоволена, тому суд присуджує [PERSON] сплатити судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved