Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до СВК „Прогрес” в особі арбітражного керуючого [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. У судовому засіданні позивач доповнив свій позов вимогою про визнання дійсним договору від 30.05.2007 року купівлі-продажу автомобіля. Свої вимоги мотивує тим, що 30.05.2007 року він придбав у СВК „Прогрес” за 8000 гривень автомобіль марки ЗИЛ-130, рік випуску 1983, зеленого коліру, двигун № V6330D, шасі [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], про що був укладений договір № 6 купівлі-продажу автомобілю. Він сплатив продавцю вартість цього автомобілю, отримав його, згідно з накладною № 31 від 30.05.2007 року по акту прийому-передачі від 30.05.2007 року, яки свідчать про передачу йому даного рухомого майна. З метою державної реєстрації вказаного рухомого майна він звернувся до органів МРЕВ, однак йому відмовлено в реєстрації, у зв' язку з відсутністю у нього технічного паспорту на придбаний транспортний засіб. Відповідач позов визнав повністю. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між позивачем та СВК „Прогрес” був укладений договір купівлі-продажу автомобілю марки ЗИЛ- 130, рік випуску 1983, зеленого коліру, двигун № V6330D, шасі [NUMBER], реєстраційний [NUMBER]. Даний договір від імені продавця СВК „Прогрес” підписаний директором СПК Симаковим Д.І. у тій час, коли ухвалою Господарського суду АР Крим від 22.01.2007 року по справі № 2-31/1027-2006 про банкрутство СВК „Прогрес” розпорядником майна боржника СВК „Прогрес” був призначений арбітражний керуючий [PERSON]. Згідно з накладною № 31 від 30.05.2007 року по акту прийому-передачі від 30.05.2007 року [PERSON] прийняв майно, сплатив його вартість продавцю у сумі 8000 грн. за квитанцією № 61 від 31.05.2007 року. Ст. 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов”язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов” язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стороны виконали всі дії по договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу автомобілю здійснювався також фактично, майно перейшло у власність позивача, що не суперечить положенням ст. 328 ЦК України, яка вказує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пункт 13 ст. 13 Закону України „Про відновлювання платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачає можливість укладання договорів керівником боржника виключно за погодженням з розпорядником майна, якщо балансова вартість майна за договором не складає більш одного проценту від балансової вартості активів боржника. Арбітражний керуючий [PERSON] підтвердив, що укладання договору продажу автомобілю позивачеві було погоджено в ним як з розпорядником майна. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують його позовні вимоги. Доводи позивача підтверджується: квитанцією № 61 від 30.05.2007 року про сплату 8000 грн., накладною № 31 від 30.05.2007 року про передачу автомобіля, актом прийому-передачи цього автомобілю від 30.05.2007 року, свідоцтвом [NUMBER] про реєстрацію ТЗ, що видане 20.02.2002 року Красноперекопським МРЕВ власнику вказаного автомобілю - СВК „Прогрес”, висновком про вартість майна. Питання незаконності набуття позивачем автомобілю перед судом ніхто не ставить, тому суд вважає можливим визнати дійсним договір купвлі-продажу автомобілю та визнати право власності на автомобіль за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved