Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

[PERSON]звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON]про визнання угод недійсною, про визнання права власності, про витребування майна із чужого незаконного володіння. Первісні позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON].08.1997 року. В період шлюбу сторонами була придбана [ADDRESS]на підставі договору 99-94 И від 15.03.1999 року. Таким чином, позивач вважає, що вищевказана квартира була об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка [PERSON] без його згоди уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Договір був посвідчений Одеською універсальною товарною біржею „Вітязь”. Позивач вважає, що оскільки вищевказаний договір був укладений без його згоди, то такий договір повинен бути визнаний недійсний на підставі ст.ст. 44, 45, 46 ЦК України в редакції 1963р. Крім того, позивач просив визнати за ним право власності на &frac12; частину квартири, тобто на його частку у спільній сумісній власності подружжя. В процесі розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги та окрім позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON], просив визнати за ним, а також за відповідачкою [PERSON] право власності по &frac12; частини спірної квартири за кожним, а також витребувати квартиру із незаконного володіння [PERSON] В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачка [PERSON] без згоди позивача уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] Про існування договору він нічого не знав, оскільки за твердженням його дружини, квартира була надана подрузі для проживання. Позивач також пояснив, що про існування договору купівлі-продажу він дізнався лише після чергового приїзду в м. Одесу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена через оголошення в пресі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та, в свою чергу, подала зустрічний позов. Вищевказаний позов, а також заперечення на позов мотивовані тим, що відповідачка є добросовісним набувачем квартири. Спірна квартира була придбана у [PERSON], яка була власником квартири. Крім того, під час укладення договору та його подальшого посвідчення на Одеській універсальній біржі „Вітязь” був присутній особисто позивач - [PERSON], який надав свою згоду на продаж квартири. Договірні відносини між [PERSON] та нею були виконанні у повному обсязі. Так, вона передала [PERSON] кошти за придбання квартири, а вона зі своїм чоловіком забрала всі речі і виїхала із квартири. [PERSON] також пояснила, що вона не знала, що договір повинен бути посвідчений нотаріально, а тому просить визнати його дійсним та визнати за нею право власності на спірну квартиру. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON]. заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки позивач особисто був присутній під час посвідчення договору купівлі-продажу та брав кошти за квартиру. Одеська універсальна біржа „Вітязь” ліквідована та ухвалою суду від 30.08.2007р. провадження відносно біржі було закрито. (а.с.142) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON], а також зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON]зареєстрували шлюб 09 серпня 1997 року, актовий запис № 612, зареєстрований відділом РАГС Суворовської районної адміністрації. (а.с. 5). За твердженням [PERSON] шлюб на території України офіційно не розірваний, хоч [PERSON] розірвала шлюб на території Німеччини. Однак копію документу, підтверджуючого вищевказаний факт позивач так і не надав. В період шлюбу, а саме 05.03.1999 року, [PERSON] була придана [ADDRESS]. (а.с. 125-126) Так, відповідно до договору № 99-49 И купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між [PERSON]та [PERSON], остання придбала [ADDRESS]. Вищевказаний договір був посвідчений також Одеською універсальною біржею „Вітязь”. Суд із-за відсутності відповідачки [PERSON] не мав можливості дослідити чи дійсно квартира була придбана за спільні кошти подружжя, або вона придбана за особисті кошти [PERSON] В той же час, суд вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу повинний був посвідчений нотаріально, згідно ст. 47 ч. 2, 227 ЦК України в редакції 1963р. Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що рішення суду щодо визнання дійсним договору відсутнє. Відповідно до ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Форма договору купівлі-продажу нерухомого майна, повинна відповідати ст.ст. 42, 44, 227 ЦК України в редакції 1963 року. Стаття 47 ЦК України встановлює, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, для набуття права власності необхідні законні підстави, однак [PERSON] була придбана квартира за договором купівлі-продажу який не був посвідчений нотаріально, а також визнаний дійсним за рішенням суду. В зв'язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним, а також за [PERSON] право власності на спірну квартиру можливо лише у разі визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним. Статтею 22 КпШтС України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, дійсно у разі визнання судом вищевказаної угоди дійсною, позивач мав би право ставити питання про визнання за ним право власності на &frac12; частину квартири. Судом також встановлено, що 01.12.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-040 И - [ADDRESS], який був посвідчений Одеською універсальною біржею „Вітязь”. Відповідно до умов договору [PERSON] продала, а [PERSON] купила [ADDRESS]. Згідно наданої відповідачами розписки квартира була продана за 8900 (умовних одиниць). В судовому засіданні сторони надавали суперечливі пояснення щодо процесу укладення договору. Так, зі слів позивача, він про існування договору взагалі нічого не знав, та згоди на продаж квартири не надавав. Крім того, він в день укладення договору перебував у дочки, оскільки у неї народилась дитина. Вищевказані пояснення позивача підтверджується поясненнями свідків - [PERSON] та [PERSON] При цьому суд вважає, що пояснення свідка [PERSON] не можна прийняти до уваги, оскільки вона є дочкою позивача, а тому є зацікавленою особою. Відповідачка [PERSON] та [PERSON]. дали протилежні пояснення, а саме, що [PERSON] був безпосереднім учасником угоди, він розписувався в документах біржі, сам перераховував кошти, отримані за продаж квартири. Вищевказані пояснення підтвердив свідок [PERSON] В судовому засіданні не вдалось усунути вищевказані протиріччя, встановити достовірність пояснень кожної із сторін, оскільки у зв'язку з ліквідацією Одеської універсальної біржі „Вітязь” документи, які стали підставою для укладення договору купівлі-продажу неможливо розшукати. В той же час, із самого договору купівлі-продажу не вбачається, що він був укладений зі згоди позивача, проте така згода могла бути оформлена окремим документом. Необхідно також визначити, що [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку в [ADDRESS]у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Німеччину, що підтверджується довідкою адресного бюро. (а.с. 134). Крім того, [PERSON] та [PERSON] оформили документи на виїзд на постійне місце проживання в один день, а саме 26.09.2001 року. (а.с. 162). [PERSON] та [PERSON] спільно перетнули державний кордон у ніч з 15.12.2001р.- 16.12.2001р.. Після того, як [PERSON] так і [PERSON] неодноразово перетинали державний кордон України. При цьому в спірну квартиру ніхто з них не повертався і в ній не проживав. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що як йому пояснила дружина, квартира була залишена її подружці, прізвище якої, позивач так і не назвав в судовому засіданні. На підставі аналізу пояснень сторін та доказів по справі, у відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що позивач знав про продаж квартири, а тому згідно ст. 145 ЦК України в редакції 1963р., він не має право витребувати від добросовісного набувача спірне майно, оскільки воно вибуло з його володіння за його волею. Суд також вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-040 повинний бути також посвідчений нотаріально, проте він посвідчений в порушення вимог ст. 47 ч. 2, 227 ЦК України в редакції 1963р.. Відповідачка [PERSON] є добросовісним набувачем вищевказаної квартири, проте суд вважає, що її зустрічні позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу між нею та [PERSON] при таких обставинах не можуть бути задоволені, оскільки договір купівлі-продажу на підставі якого [PERSON] придбала квартиру не визнаний дійсний, а таких вимог [PERSON] суду вона не заявляла. Оскільки суд не задовольняє первісних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу, то не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про визнання права власності квартиру. Суд також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON]та [PERSON], оскільки суд, не встановив, що [PERSON] набула право власності право власності на вищевказану квартиру на законних підставах, а тому і сам [PERSON] аналогічно не придбав свою частку у спільній сумісній власності подружжя. Оскільки суд не задовольнив позовні вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між [PERSON]та [PERSON], а також про визнання за [PERSON] право власності на &frac12; частину квартиру, то відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування у [PERSON] квартири із незаконного володіння, оскільки в такому випадку [PERSON] є неналежним позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed