Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

В апеляційній скарзі Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить скасувати рішення суду від 24 січня 2008 р. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2008 р. позовні вимоги позивача були задоволенні частково. З [PERSON]. на користь Виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності стягнута частково сума виплаченої допомоги по тимчасовій втраті працездатності у розмірі 3 000 грн. та у відшкодування судових витрат - 30 грн. На користь держави з [PERSON]. стягнутий судовий збір в сумі 51 грн. Доводи апеляційної скарги Виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності зводяться до того, що суд невірно застосував ст. 1193 ЦК України, зменшивши суму відшкодування з 5 457,24 до 3 000 грн., оскільки не їх думку з винної особи повинна бути стягнута вся сума у розмірі виплаченого відшкодування, як це передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Письмові заперечення відповідач на апеляційну скаргу не подавав. Під час судового засідання в апеляційному суді відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні виходячи з наступного: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд першої інстанції правильно встановив, що 29.12.2005 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON]. (а.с.19), працівник Чернігівського районного управління юстиції [PERSON]. отримала тілесні ушкодження, через що була тимчасова непрацездатна. За рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності були оплачені листки непрацездатності серії [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER] на ім'я [PERSON]. (а.с.7-15), всього була проведена оплата 62 днів на загальну суму 5 457,24 грн. (а.с.6) Виконавча дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в межах повноважень, що передбачені ст.13 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням") від 18.01.2001 р. звернулася з позовом в якому поставила питання про відшкодування в порядку регресу з винної особи - відповідача у справі - виплаченої потерпілій [PERSON] суми 5 457,24 грн. Відповідно до частини 1 стаття 1191, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд першої інстанції вірно визначивши суму відшкодування, безпідставно застосував ч.4ст.1193 ЦК України, зменшивши цю суму до 3 000 грн., оскільки це суперечить ч.1 ст.1191 ЦК України. Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. На підставі викладеного,

Outcome: partial