Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-17 00:00:00

Позивач посилається на те, що відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Матеріально-технічне забезпечення суддів згідно ст. 19 Закону України “ Про судоустрій ” організовує Міністерство юстиції України. Відповідно до п.1 Положення “ Про міністерство фінансів України ” , затвердженого Указом Президента України від 26.08.1999 року № 1081\99, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, підпорядкованим Кабінету Міністрів України. Згідно до п.2 вказаного положення Міністерство фінансів України може обмежувати або припиняти фінансування з державного бюджету лише за наявністю фактів незаконного витрачення коштів та порушення звітності. Він, позивач по справі , працює на посаді судді апеляційного суду Одеської області з квітня 2004 року. В період часу з 22.06.1987 року по 31.03.2004 року працював на посаді голови Любашівського районного суду Одеської області. За період своєї роботи на посаді голови Любашівського районного суду Одеської області, з 1999 року по 2002 рік відповідачі порушували діюче законодавство України і не виплачували йому заробітну плату в повному розмірі. У відповідності до п.1 ст. 44 Закону України “ Про статус суддів ” заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавки за вислугу років та інших надбавок. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №39 ( зі змінами та доповненнями ) , керівникам судів в межах встановлених фондів оплати праці та граничній чисельності працюючих було надано право преміювати працівників суддів відповідно до його особистого вкладу в загальні результати роботи, спрямовуючи на цю мету кошти в розмірі 4- місячного фонду заробітної плати. Однак в порушення зазначених вимог нормативних актів йому не виплачувались премії в 1999-2002 роках \ довідка додається \. Згідно з Указом Президента України “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів ” від 10.07.1995 року керівникам судів надано право надавати суддям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, спрямовуючи на це кошти в розмірі місячного фонду заробітної плати, однак матеріальна допомога надавалась йому в неповній мірі, а також в неповній мірі виплачено в 1999-2002 роках за інтенсивність і вислугу років. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в постанові від 30.05.1997 року “Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина ” невиконання або неналежне виконання ст. 130 Конституції України відповідними органами чи посадовими особами слід розцінювати як порушення конституційних принципів незалежності судової влади. Також вважає за необхідне стягнути компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що знаходиться у відповідності з ст. 34 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення ”, а також Положення “Про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати ” \Постанова КМУ від 20.12.1997 року№1427 із змінами від 23.04.1999 року №692\, що також вказано в п. 22 абзац 1 п.п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999року №13. Крім того позивач вважає, що Міністерство фінансів України , скорочуючи видатки на утримання суддів України, порушує вимоги ст. 130 Конституції України, якою передбачено, що саме держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Позивач вважає, що невиплачена йому частина заробітку, премії, матеріальна допомога за інтенсивність і вислугу років повинні бути стягнені з Міністерства фінансів. Таким чином, сума , яка підлягає стягненню становить 22186 гривень 66 копійок. Розмір цієї заборгованості підтверджено довідкою управління юстиції в Одеської області, яке на той час здійснювало фінансування судів області. Відповідно до ч.2. ст 233 КЗпП України працівник має право звернутися з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Просить прийняти до провадження його позовну заяву та розглянути її в його відсутність і стягнути з Міністерства фінансів України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Головного управління державного казначейства України при Міністерстві фінансів України на його користь заробітну плату, матеріальну допомогу, та інші надбавки на суму 22186 гривен 66 копійок. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві є вимога про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - Міністерства Фінансів України ( за дорученням) пред'явлений позов не визнав , про що надіслали письмове заперечення ,письмову заяву, в судове засідання не з'явились, просять справу розглянути у їх відсутність. В письмових запереченнях посилаються на те, що Міністерство фінансів України розглянуло позовну заяву [PERSON] до Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства України, Державної судової адміністрації. Управління юстиції в Одеській області, Територіального управління державної судової адміністрації України Одеської області про стягнення заборгованості по заробітній платі за 2000-2007 роки і відхиляє вимоги позивача з наступних підстав. Статтею 95 Конституції України встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Законами України Про Державний бюджет України на 2000-2007 роки видатки для судів на фінансування основної заробітної плати були передбачені в повному обсязі, оскільки такі виплати є обов'язковими. Поряд з цим, згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій е додатковою заробітною платою і носить необов'язковий характер, оскільки встановлювати її розмір являється пріоритетом керівників установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на відповідний бюджетний період. Так, відповідно до положень частини 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів» від 19.09.1996 року № 856/96, Указу Президента України «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням» від 05.03.2002 №220/2002, Указу Президента України «Про надбавки до посадових окладів за кваліфікаційні класи суддів і арбітрів» від 17.10.1994 року №614/94, Указу Президента України «Про розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи» від 21.08.1999 року №1048/99. постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» від 13.12.1999 року №2288 зазначені виплати державні органи та інші бюджетні установи і організації здійснюють на підставі рішень керівників цих установ у межах бюджетних асигнувань, виділених на їх утримання. Крім того зазначаємо, що видатки, передбачені в Державному бюджеті України на 2000-2007 роки на оплату праці суддів, були фактично здійснені Державним казначейством України на 100% від плану. Разом з цим, бюджетні кошти використовуються на цілі, визначені бюджетними призначеннями (підпункт 8) частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України). Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (частина друга статті 23 Бюджетного кодексу України). Відповідно до законів України про Державний бюджет України щорічно затверджуються асигнування для головних розпорядників коштів. Пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни» від 28 лютого 1997 року №187/97 визначено, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку. Згідно із Порядком касового виконання державного бюджету за видатками, затвердженим наказом Державного казначейства України від 22 січня 2001 року №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 року за №104/5295, Порядком обслуговування державного бюджету за видатками, затвердженим наказом Державного казначейства України від 25 травня 2004 року №89, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 червня 2004 року за №716/9315, виділення коштів з державного бюджету, здійснюється шляхом перерахування органами Державного казначейства на основі затверджених для цього кошторисів видатків бюджетних установ. Асигнування, що передбачаються кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів, які здійснюють безпосередній розподіл коштів між відповідними установами. До 2003 року головним розпорядником коштів для судів було Міністерство юстиції України, яке відповідно до підпункт}' 45) пункту 4 Положення про Міністерство юстиції, затвердженого Указом Президента України від ЗО лютого 1997 року № 1396/97, затверджувало кошторис на утримання судів та здійснювало фінансування судів. З 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду (стаття 120 Закону України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року №3018-111). Згідно із підпунктом 10) пункту 1 статті 126 Закону України «Про судоустрій України» Державна судова адміністрація України здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» головним розпорядником коштів, передбачених на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції, с Державна судова адміністрація України, яка здійснює подальший розподіл вказаних коштів між розпорядниками нижчого рівня. Водночас, згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статті 32 Бюджетного кодексу України проект закону про Державний бюджет України розробляє Кабінет Міністрів України. Міністр фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України. Стаття 35 Бюджетного кодексу України визначає умови розроблення бюджетного запиту, за яким головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України. Головні розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту Державного бюджету України, згідно з вимогами Міністерства фінансів України. Згідно з Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України і основним його завданням є розроблення і проведення єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики та розроблення проекту Державного бюджету України. Бюджетний кодекс України та Положення про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для стягнення з Міністерства фінансів України на користь позивача заборгованості по заробітній платі, матеріальної допомоги та інших надбавок. Тому позовні вимоги до Міністерства фінансів України задоволенню не підлягають. Разом з тим, згідно із статтею 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (частина перша статті 95) та збалансованості бюджету України (частина третя статті 95), усі суспільні потреби, які тягнуть за собою видатки з Державного бюджету України, мають бути задоволені виходячи з фінансових можливостей держави. Матеріальне забезпечення суддів знаходиться не на належному рівні, проте вирішувати зазначене питання з порушенням норм чинного законодавства є неприпустимим. Враховуючи викладене,

Outcome: approved