Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання права власності на нежиле приміщення, про усунення перешкод у користуванні власністю, обґрунтовуючи це тим, що, вона є співвласницею квартири[ADDRESS]В будинку, в якому розташована належна нам квартира знаходиться нежитлове приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м Відповідно до заяв власників квартир - співвласників будинку [ADDRESS], ними було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на нежитлове приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м., що розташоване у будинку [ADDRESS] на користь позивачки. Однак, не зважаючи на вищевикладене, вiдповiдачка, [PERSON], спричиняє дії, що обмежує право власності позивачки на підсобне приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м. Таким чином, позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів шляхом визнання її права власності на вказані приміщення у відповідності до ст. 16 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, направив суду заяву про свою згоду з позовом та просила розглянути справу за її відсутністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дійсно, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2007 року, зареєстроване 08.011.2008 року в КП МБТI та РОН м. Одесi пiд номером 443 в кн. 662пр.-130, [PERSON] є співвласницею квартири[ADDRESS] В будинку, в якому розташована належна нам квартира знаходиться нежитлове приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м. Відповідно до п. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно Рішення Конституційного суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р. момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення. Треба зазначити, що згідно ХІІ розділу Конституції України рішення з тлумачення нормативних актів України Конституційного суду України носять офіційний характер, тобто є джерелом права України та мають найвищу законну силу. Рішення з офіційного тлумачення Конституції України та законів України Конституційним Судом України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Відповідно до заяв власників квартир - співвласників будинку [ADDRESS], ними було здійснено поступку своїх прав сумісної власності на нежитлове приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м., що розташоване у будинку [ADDRESS] на користь позивачки. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, позивачка є власником зазначеного підсобного приміщення загальною площею 59,0 кв.м., у буд.[ADDRESS] Однак, не зважаючи на вищевикладене, вiдповiдачка, [PERSON], спричиняє дії, що обмежує право власності позивачки на підсобне приміщення горища загальною площею 59,0 кв.м. Відповідачка, [PERSON], яка є власником[ADDRESS]в усному порядку відмовляється від своєї заяви про поступку свого права власності на нежиле приміщення горища та створює перешкоди у здійсненні позивачкою її прав користування та володіння вказаним підсобним нежилим приміщенням у вигляді погроз та постійних сварок. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з тією ж статтею право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До того ж ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Треба відмітити, що згідно ст. 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлене законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину вчинюється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного права передбачений ст. 16 ЦК України. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved