Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

Позивач 18.02.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що з 01.01.2007 року по 24.01.2008 року він працював у відповідача. 24 січня 2008 року його звільнили з роботи за власним бажанням, згідно наказу № 4 від 24.01.2008 року. Звільнення з роботи він вважає незаконним, так як заяви про звільнення з роботи він не писав. В 2007 році він писав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, на заяві дати не ставив, але потім передумав звільнятись і продовжував працювати. В січні місяці 2008 року на його заяві про звільнення з роботи адміністрація відповідача дописала дату написання заяви і звільнили його з роботи. Після безпідставного звільнення з роботи він переніс нервове потрясіння, хворів, що вплинуло на його здоров'я, чим спричинено йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 500 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задоволити та пояснив, що він коли влаштовувався на роботу в січня місяці 2007 році писав одразу і заяву про звільнення, тому що без цієї заяви не приймали на роботу. Його колеги також писали таку заяву одразу і він вирішив їх підтримати. На роботу він виходив регулярно. Після 24.01.2008 року він на роботу не вийшов тому, що його повідомили про звільнення. З наказом про звільнення його не знайомили. Розрахункові йому заплатили повністю, за винятком зовсім невеликої суми, але він сподівається, що її виплатять. В Монастирищенському районному центрі зайнятості ніхто розслідування інциденту з крадіжкою не проводив. Два тижні після 24.01.2008 року він не відпрацьовував. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ “Охорона-Сервіс” м. Умань Куцовол В.І. ( діє на підставі доручення № 1 від 17.03.2008 року) позов не визнав повністю та пояснив, що 24.01.2008 року в приміщенні Монастирищенського районного центру зайнятості позивачу було доведено наказ про звільнення з роботи. В січні місяці 2008 року в центрі зайнятості була крадіжка. Коли оголосили лист з центру зайнятості про недовіру, позивача було попереджено, що вказаний лист з повідомленням про крадіжку буде передано в правоохоронні органи. Позивач з цим не погодився. Було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажання і в цьому випадку лист не буде передано в правоохоронні органи і позивач погодився. На підставі заяви позивача про звільнення з роботи за власним бажанням його було звільнено. З 24.01.2008 року позивач на роботу не виходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює директором Монастирищенського районного центру зайнятості. З ТОВ “Охорона-Сервіс” м. Умань в них був укладений договір на надання послуг з охорони приміщення. [PERSON] працював охоронником у цій фірмі. На його прохання та прохання інших працівників центру зайнятості [PERSON] було звільнено з роботи, з чим він не погодився. На початку 2008 року, точної дати він не пам'ятає, в Монастирищенському РЦЗ було вчинено крадіжку. У вчиненні крадіжки зізнався [PERSON] та приніс ту річ, яка була викрадена з кабінету в приміщенні Монастирищенського РЦЗ. Він, як керівник зібрав працівників центру та провів загальні збори. На зборах працівники проголосували за звільнення охоронника [PERSON] Він звернувся з проханням до керівництва ТОВ “Охорона-Сервіс” звільнити охоронника [PERSON] При самому звільненні він присутній не був, і йому не відомо коли саме писав заяву [PERSON] на звільнення і як це відбувалось. Після цього випадку Монастирищенський РЦЗ відмовився від послуг охоронної фірми ТОВ “Охорона-Сервіс” і причиною цього була крадіжка вчинена охоронником [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи із наступного: в частині поновлення на роботі так як : - відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. - згідно ч. І ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням. Дата на заяві відсутня. (а.с. 15), однак на заяві мається резолюція, яка датована 24 січням 2008 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Клопотання про виклик свідків, витребування інших доказів, призначення експертизи та інше позивачем не заявлялись. Позивачем не надано суду доказів, того що він писав вказану заяву про звільнення за власним бажанням в 2007 році, і того, що заява про звільнення за власним бажанням відзивалась позивачем. Згідно Наказу № 4 від 24.01.2008 року [PERSON] охоронника фізичної охорони РЦЗ в м. Монастирище звільнено з 25 січня 2008 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Крім цього, судом встановлено, що після 24 січня 2008 року позивач на роботу в ТОВ “Охорона-Сервіс” не виходив. Не надав позивач суду доказів і того, що його не допускали до роботи в ТОВ “Охорона-Сервіс” після 24.01.2008 року, однак він отримав розрахункові в ТОВ “Охорона-Сервіс”, фактично погодившись із звільненням. Позов в частині стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення виходячи з наступного : Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про поновлення на роботі, то і вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки ці вимоги є взаємопов'язані. На підставі викладеного ст. ст. 38, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” та

Outcome: dismissed