Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до своїх матері та брата - [PERSON]та [PERSON] про визнання за нею права користування житловим приміщенням в жилому будинку[ADDRESS]посилаючись на те, що вона народилася в цьому будинку у 1961 році і фактично все своє життя постійно в ньому проживає. Вона була зареєстрована в будинку з 1977 до 1990 року, коли за сімейними обставинами формально була знята з реєстрації, хоча фактично місця проживання ніколи не міняла. Позивачка вказала, що протягом постійного проживання в спірному будинку зробила його капітальний ремонт, перекрила дах залізом, збудувала капітальний гараж, літній душ, відремонтувала водопровід, поставила в одній з кімнат пластикові вікна. Відповідачка [PERSON]ніколи не заперечувала проти її проживання в будинку і завжди це право за нею визнавала. В 1999 році мати прописала до будинку її брата - свого сина [PERSON], який фактично не жив в ньому з 1973 року і після його реєстрації до будинку так і не вселився. З січня 2007 року відповідач [PERSON] почав вимагати її виселення, став їй погрожувати, відповідачка [PERSON]також почала його підтримувати і вимагати її виселення. Ці обставини і примусили її звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Ухвалою суду від 29 серпня 2007 року до участі в справі було залучено в якості третьої особи чоловіка позивачки - [PERSON]. (а.с. 19). Відповідачі позов не визнали і звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON]. про їх виселення зі спірного жилого будинку (а.с. 22, 23) посилаючись на те, що спірна частина будинку належить [PERSON]на праві власності, відповідачі в ньому не зареєстровані, мають своє окреме впорядковане житло, проживаючи в її будинку створюють [PERSON]неможливі умови для проживання, оскільки вона змушена жити в маленькій кімнаті, де їй не вистачає повітря, постійно вчиняють сварки, принижують її честь та гідність, проявляють неповагу до неї і не можуть надати їй допомоги, якої вона потребує. Також позивачі вважали, що відповідачі порушують права [PERSON]., як власника будинку, а саме - право володіти та розпоряджатися своєю власністю, оскільки позивач [PERSON] не може оселитися в спірному будинку. В судовому засіданні вони вточнили свої позовні вимоги і просили виселити [PERSON] та [PERSON]. без надання їм іншого житлового приміщення. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON]. зустрічний позов не визнали і пояснили, що ніколи ніяких конфліктів між ними та позивачкою [PERSON]не було. Навпаки, протягом усього часу, що вони живуть в будинку вони завжди надавали їй допомогу, проводили поточний та капітальний ремонт будинку, підтримували чистоту та порядок в ньому, купували необхідні [PERSON]продукти харчування та ліки, готували їжу, турбувалися за неї, постійно відвідували її, коли вона знаходилася в лікарнях. Позивачка сама у 1985 році, коли [PERSON]. зареєстрував шлюб з [PERSON] і з її згоди оселився в будинку, визначила їх місце проживання у великій кімнаті, а сама стала жити у маленькій кімнаті. Вони неодноразово пропонували їй перестроїти її кімнату і покращити житлові умови, але вона відмовлялася від цього. Син позивачки - [PERSON] протягом останніх 35 років в будинку не жив, відвідував матір вкрай рідко, ніколи ніякої допомоги їй не надавав. Третя особа за первісним позовом [PERSON]. позов [PERSON] підтримав. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є Ѕ частина жилого будинку [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]на підставі: ј частина - свідоцтва про право власності у відповідності до ст. 22 КпШС України, виданого 7 лютого 1981 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (а.с. 14); 1/8 частина - свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, виданого 7 лютого 1981 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (а.с. 14); 1/8 частина - договору дарування між позивачкою [PERSON] та [PERSON]., посвідченого 25 листопада 1989 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (а.с. 15, 16). Позивачка [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) є рідною дочкою власника будинку [PERSON]і постійно та безперервно з часу свого народження - 1961 року проживає в цьому будинку. В 1985 році вона взяла шлюб з [PERSON]., після чого він, зі згоди твоєї тещі - [PERSON]., вселився в належну їй частину будинку. Після одруження дочки [PERSON]самостійно визначила порядок користування своєю частиною будинку, у відповідності до якого [PERSON] та [PERSON]. зайняли окрему велику житлову кімнату, а вона - меншу. З цього часу ніяких конфліктів між ними стосовно порядку користування житловою площею, або ведення спільного господарства не було. [PERSON] та [PERSON]. постійно сплачують свою частку комунальних платежів за користування житлом, всіляко допомагають [PERSON]у веденні господарства, підтримують будинок в чистоті та порядку, зробили капітальний ремонт даху, відремонтували водопровід, перебудували сарай на гараж, переклеїли шпалери та замінили вікна в будинку. Вони постійно піклуються за [PERSON]., купують необхідні їй продукти харчування та ліки, готують їжу, постійно доглядають її як вдома, так і коли вона знаходиться на лікуванні у лікарнях. Ці обставини встановлені судом на підставі пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON], які пояснили суду, що увесь час спільного проживання [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] в цьому будинку між ними ніколи не було ніяких свар чи скандалів. [PERSON]завжди була задоволена поведінкою та ставленням до неї дочки та зятя, які завжди надавали їй і надають зараз всіляку допомогу, постійно піклуються за неї. Син [PERSON]- відповідач [PERSON] усі ці роки майже ніколи не з'являвся в будинку і матері ніколи ніякої допомоги не надавав. Лише останнім часом - за останні два місяці він тричі навідував матір. Позивачка [PERSON] постійно проживає в будинку з часу свого народження, вона ніколи з нього не виїжджала. Усі роботи по дому роблять саме вона та її чоловік, оскільки [PERSON]хворіє, постійно знаходиться „на пігулках”, дуже погано ходить, неодноразово падала і потрапляла до лікарні, де її постійно відвідували та допомагали дочка та зять. Суд вважає пояснення цих свідків об'єктивними, оскільки ці свідки є або сусідами сторін, або знайомими, які підтримують гарні стосунки не тільки з позивачкою, але і з відповідачкою [PERSON]., яка заслухавши в судовому засіданні їх пояснення, була з ними згодна. Крім того, пояснення цих свідків співпадають і з тією обставиною, що [PERSON]ніколи нікуди не зверталася зі скаргами або заявами стосовно порушення[PERSON]. або [PERSON] її житлових прав чи наявності якихось побутових конфліктів між ними. Ці обставини визнані відповідачкою [PERSON]і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. На підставі наведених доказів слід дійти висновку, що позивачка [PERSON] з часу свого народження - 1961 року набула права користування житловим приміщенням у належній її матері на праві власності частині будинку [ADDRESS] і до теперішнього часу ніколи його не втрачала, тому це право за нею слід визнати рішенням суду. Та обставина, що у 1989 році [PERSON] виписалася (в теперішній час у відповідності до діючого законодавства - знялася з реєстрації) з адреси спірного будинку, прописалася за іншою адресою і має формальне право на користування іншим житловим приміщенням, не є перешкодою для визнання за нею права користування житловим приміщенням в спірній частині будинку, оскільки [PERSON] фактично ніколи не змінювала свого місця проживання, і у відповідності до положень ст. 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” громадянам України, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного громадянина на житло і, крім цього, встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У своєму зустрічному позові [PERSON]та [PERSON] підставами виселення [PERSON] та [PERSON] вказали неможливість спільного їх проживання зі [PERSON]., оскільки вони створили для неї неможливі умови для проживання, змусили її жити в маленькій кімнаті, де не вистачає повітря, постійно вчиняють сварки, принижують її честь та гідність, проявляють неповагу до неї і не можуть надати їй допомоги, якої вона потребує. Проаналізувавши надані сторонами докази по справі, слід дійти висновку, що у підтвердження заявленого зустрічного позову [PERSON]та [PERSON] не надали суду жодного належного і допустимого доказу, передбаченого ч. 2 ст. 57 ЦПК України, і виходячи з положення ст. 10 ЦПК про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, суд не вбачає підстав для задоволення їх зустрічного позову. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд також виходить з того, що наведені у ньому обставини не тільки не підтверджуються наданими сторонами доказами по справі, а навпаки повністю ними спростовуються, оскільки судом було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON]. проживають в тому житловому приміщенні, яке їм у відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України визначив власник будинку, за час проживання вони не тільки не створювали [PERSON] умов, неможливих для спільного проживання, а, навпаки, всіляко допомагали і допомагають їй у веденні господарства, підтримують будинок в чистоті та порядку, постійно піклуються нею і доглядають її як вдома, так і коли вона знаходиться на лікуванні у лікарнях. Суд не може прийняти до уваги посилання [PERSON]та [PERSON] у зустрічному позові на положення ст. 150 ЖК України, як додаткові підстави позову, оскільки ця стаття передбачає право громадян, які мають у приватній власності частину будинку, користуватися нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Наведена норма не передбачає право власника виселяти з будинку колишніх членів своєї сім'ї, а в іншому, відповідачі [PERSON] та [PERSON]. своїми діями ніякі права [PERSON], як власника частини будинку, не обмежують і вона може у будь який час ними скористатися. Також не може прийняти до уваги суд і посилання [PERSON]та [PERSON] у зустрічному позові на положення ст. 169 ЖК України, оскільки ніякого договору житлового найму, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЖК України, стосовно спірного житла між сторонами по справі ніколи не укладалося. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивачки судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп., а всього 16 грн. порівну з кожного. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 57,88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 64, 116, 150, 169 ЖК України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, ст. ст. 33, 47 Конституції України, суд -

Outcome: approved