Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-24 00:00:00

У березні 2005 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою їй пожежею, що сталася з вини відповідача. В обґрунтування позову зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину їй належить 1/10 частина будинку [ADDRESS], що фактично розділено між його співвласниками на окремі квартири, з яких вона користується квартирою [ADDRESS], а відповідач квартирою [ADDRESS] 28 березня 2002 року в цьому будинку з вини [PERSON] сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено належну їй частину будинку, чим заподіяно їй матеріальну шкоду. Крім того, внаслідок пережитого нервового стресу, тривалого проживання в пошкодженому пожежею будинку, зусиль прикладених для його відновлення та часу потраченого на це, а також небажання відповідача відшкодовувати заподіяну шкоду, їй було завдано й моральних страждань. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просила суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на її користь 30003 грн. 60 коп. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, 818 грн. 50 коп. сплаченого державного мита, 193 грн. 50 коп. плати за проведення судово будівельно-технічної експертизи, 181 грн. 26 коп. плати за надання метереологічної інформації та 2009 грн. 85 коп. на оплату за правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що позивачкою на момент розгляду справи вже проведено відновлювальний ремонт її частини будинку, а тому з урахуванням вимог ст. 203 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, вона має право лише на пред'явлення вимоги про відшкодування понесених збитків. Також, на його думку, не підлягає відшкодуванню й моральна шкода, оскільки негативні наслідки для позивачки не наступили. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 25 березня 1998 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником 1/10 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2004 року (а.с. 99), що набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа з самостійними вимогами [PERSON], про виділ в натурі частки будинку, що належить на праві спільної часткової власності встановлено, що будинок [ADDRESS] фактично розділений на три квартири, які реально відмежовані. [PERSON] користується чотирма житловими кімнатами площею 14,3 м.кв., 11,6 м.кв., 16,7 м.кв., 10,7 м.кв.; трьома коридорами 9.6 м.кв., 3,9 м.кв., 10,3 м.кв.; кухнею 10 м.кв.; коморою 8,3 м.кв., ванною 3,2 м.кв. і туалетом 1,4 м.кв., які знаходяться в квартирі [ADDRESS] цього будинку. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому вказані обставини доказуванню не підлягають. 28 березня 2002 року в будинку [ADDRESS], у зв'язку з порушенням [PERSON] правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення, трапилась пожежа, що підтверджується актом про пожежу державного інспектора з пожежного нагляду СДПЧ-1 від 28 березня 2002 року (а.с. 5). Висновком спеціаліста випробувальної пожежної лабораторії Управління державної пожежної охорони від 29 березня 2002 року встановлено, що пожежа почалась від тепла опалювальної печі, яку громадянин [PERSON] розтопив у веранді, частини будинку якою користувався, а також встановлено причину пожежі, а саме порушення відповідачем правил пожежної безпеки при влаштуванні та експлуатації опалювальної печі (а.с. 14). [PERSON] свою провину визнав і надав 29 березня 2002 року позивачці розписку про те, що в зв'язку із вказаною пожежею зобов'язується відшкодувати всі понесені збитки (а.с. 13). Представник відповідача в судовому засіданні вину [PERSON] теж не заперечував. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], пояснили, що 28 березня 2002 року приблизно о 16 годині в частині будинку, в якій проживає [PERSON], виникла пожежа, а саме загорілася піч, яка використовувалась відповідачем для приготування їжі для домашньої худоби. Внаслідок вітру вогонь перекинувся на решту будинку, а саме на квартиру позивачки. Як раз в цей час [PERSON] повернулася з роботи. Від побаченого в неї був сильний шок. Для неї довелося викликати швидку медичну допомогу. Після погашення пожежі відповідач написав розписку про відшкодування заподіяної шкоди, яку досі не відшкодував, незважаючи на численні прохання позивачки. Умови проживання в будинку після пожежі були непридатними. У всьому домі була велика кількість води, стіни напівзруйновані, стеля прогнулася. Позивачка з родиною самостійно почала проводити ремонтні роботи, гроші витрачали спочатку, які були виплачені страховою компанією в рахунок страхового відшкодування, але це була незначна сума, в межах якої позивачкою було застраховано її частину будинку (а.с.187-189). Позивачка пояснила, що на час розгляду справи, вона за власні кошти та власними силами вже провела відновлювальні ремонтні роботи належної їй частині будинку, покрівлі над нею та фасаду, але при ремонті використовувались інші будівельні матеріалами ніж ті, що мали місце до пожежі, а самі ремонтні роботи, у зв'язку із браком коштів, проводились на протязі майже п'яти років після пожежі, а також із застосуванням сучасних будівельних технологій (а.с. 171). Відповідач належну йому частину будинку не відновлював, а зруйнував її та самочинно побудував на її місці новий будинок, який не межує з будинком [ADDRESS], що також було встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2004 року (а.с. 99). Таким чином, суд вважає встановленим факт пожежі, що мала місце 28 березня 2002 року в будинку [ADDRESS] та вину [PERSON], яка призвела до неї. Відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. В абзацу 2 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність" зокрема, слід враховувати, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподповача шкоди. Висновком Науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 травня 2002 року № 1457 встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт квартири [ADDRESS], які необхідно виконати для відновлення конструктивних елементів, що пошкоджені внаслідок пожежі, на день проведення дослідження складають: для даху 20311 грн. 20 коп.; для внутрішнього опорядження в приміщеннях самої квартири 12375 грн. 60 коп., фасаду - 316 грн. 80 коп., а загальна сума заподіяної шкоди становить 33003 грн. 60 грн. (а.с. 15-38). Суд вважає, що цей висновок Науково-дослідного інституту судових експертиз відображає дійсний розмір пошкодженого майна позивачки, оскільки у ньому дано категоричну відповідь на питання про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню наслідків пожежі та залиття квартири [ADDRESS], встановлено, які саме конструктивні елементи спірної будівлі були пошкоджені пожежею чи залиттям й підлягали заміні чи ремонту, а також їх вартість на момент проведення експертизи та вартість ремонтно-відновлювальних робіт. Судом не може бути прийнято до уваги заперечення представника відповідача щодо завищення вартості ремонтно-будівельних робіт у висновку № 1457, оскільки звіт з цього питання робився ТОВ "Проектбуд", що не є експертною установою до компетенції якої віднесено вирішення питань поставлених перед експертом, крім того там зазначена інша квартира і як пояснила суду представник позивача, будь-які особи не відвідували та не оглядали будинок [PERSON]. Також, суд критично відноситься до заперечень представника відповідача з приводу того, що позивачка не має права на відшкодування заподіяної їй шкоди, оскільки фактично вже провела відновлювальний ремонт її частини будинку. Цей висновок не ґрунтується на вимогах закону, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ремонтно-відновлювальні роботи проводились позивачкою з інших будівельних матеріалів ніж ті, які існували до пожежі, а також із застосуванням інших будівельних технологій, а тому покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню понесених позивачкою витрат призведе до порушення принципу відшкодування реальної вартості пошкодженого майна. Також, не сприймаються судом посилання представника відповідача на положення ст. 203 ЦК УРСР 1963 року, оскільки цією нормою врегульовані договірні правовідносини, а тому для вирішення цього спору ця норма ніякого правового значення не має. Що стосується наданах представником відповідача квитанцій про придбання будматеріалві, які нібито були витрачені на ремонтування покрівлі позивачки, то суд не може сприймати це як доказ, оскільки відповідач сам будував будинок і імовірно це будматеріали, які він використовуву при будівництві свого будинку. Враховуючи, що 3000 грн. [PERSON] було виплачено НАСК "Оранта" за договором страхування в рахунок покриття шкоди від пожежі та ця сума не покрила реально заподіяної позивачці майнової шкоди, а також те, що від проведення індексації для визначення розміру заподіяної шкоди на час вирішення справи позивачка відмовилась, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 30003 грн. 60 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 р. моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Судом встановлено факт пошкодження майна позивачки внаслідок винних дій відповідача, а саме внаслідок пожежі майже повністю згорів дах над її частиною будинку, було пошкоджено внутрішнє опорядження квартири та фасад. В кімнатах стояв запах гарі, а приміщення були залиті водою (а.с. 17-31). З урахуванням показів свідків та віку позивачки, вона 1938 року народження, суд вважає доведеним, що побачивши пожежу вона перенесла нервовий стрес, у зв'язку з чим їй надавалась медична допомога. Не маючи іншого житла, а також засобів для проведення відновлювального ремонту та вірячи обіцянкам відповідача щодо відшкодування заподіяної ним шкоди, позивачка та її родина тривалий час були змушені жити в непридатних для життя умовах. Крім того, у кінці квітня та в травні 2002 року в м. Києві спостерігалися опади у вигляді мокрого снігу та зливних дощів, що підтверджується метеорологічною інформацією, наданою центральною геофізичною обсерваторією Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту від наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с. 171-174). Під час непогоди позивачка та її родина були змушені вживати заходів для уникнення затоплення їх квартири внаслідок опадів, однак відповідач, як винуватець пожежі, допомоги позивачці жодного разу не надав. Таким чином в судовому засіданні знайшло своє відображення ставлення відповідача до спірних правовідносин, а саме усвідомлення ним характеру протиправних дій та небажання відшкодовувати заподіяну ним шкоду. Також, судом враховується й зусилля позивачки на протязі майже п'яти років по відновленню її житла, усунення наслідків самої пожежі та прибирання наслідків її гасіння, чого не було б у разі відсутності самої пожежі чи були б меншими у разі вчасного відшкодування позивачем заподіяної майнової шкоди. За таких обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: 818 грн. 50 коп. судового збору, 193 грн. 50 коп. оплати послуг експерта та 181 грн. 26 коп. оплати метеорологічної довідки. Що стосується вимоги про стягненні витрат по оплаті правової допомоги, то вони задоволенню не підлягають, оскільки договором не визначена точна сума вартості послуг та не надано доказів оплати цієї послуги.

Outcome: partial