Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу за реєстраційним № 00621 від 12 лютого 2008 року будівлі туалету та душової загальною площею 49,1 кв.м., розташованої по вул. Прикордонній в с. Хорли Каланчацького району, укладеного між ним та Хорлівською сільською радою Каланчацького району, та просить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі біржового контракту, який укладений між ним та Хорлівською сільською радою 12 лютого 2008 року, він купив вказане нерухоме майно. Договір в нотаріальному порядку не посвідчували, як того вимагає закон, а посвідчили через ТБ „Універсальна товарно-сировинна біржа” за реєстраційним № 00621. Позивач повністю сплатив відповідачу обумовлену суму. Відповідач після отримання грошей передав нерухоме майно, яким позивач на сьогодні володіє та користується. Після укладення договору позивач виготовив технічний паспорт на забудову туалету та душової. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, [PERSON] сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не в змозі розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідач продав позивачу забудову туалету та душової, а позивач сплатив останньому обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю. Позивач як власник нерухомого майна має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житло передано відповідачем позивачці, яка повністю розрахувалася за нього. Претензій матеріального характеру у відповідача до позивачки за будинок не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на забудову туалету та душової. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved