Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-18 00:00:00

Київська природоохоронна прокуратура звернулась до суду із позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована у дворі житлового будинку по [ADDRESS], Київській міській раді (як розпоряднику землі, залишивши у постійному користуванні Печерської районної в м. Києві ради), привівши у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, в тому числі гаражного боксу. В обґрунтування зазначених позовних вимог представник Київського природоохоронного прокурора зазначив, що відповідач [PERSON] в порушення ст. 125, 126 Земельного кодексу України самовільно, без отримання передбачених земельним законодавством правовстановлюючих документів на землю, використовується земельна ділянка у дворі житлового будинку по [ADDRESS] під розміщення гаражного боксу. Представник Київської міської Ради в судове засідання не з'явився, в письмових поясненнях підтримала позовні вимоги Київської природоохоронної прокуратури, надавши аналогічні пояснення в обґрунтування позовних вимог. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що гаражний бокс був побудований відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради і розташований по [ADDRESS]. Третя особа Печерська районна в м. Києві рада в своїх письмових поясненнях, направлених на адресу суду, пояснила, що дійсно [PERSON] використовує земельну ділянку по [ADDRESS], що була зайнята ним самовільно. В подальшому Печерська Рада повідомила про те, що гараж [PERSON]. знаходиться за адресою [ADDRESS] і побудований у 1972 році згідно рішень Київської міської та Печерської районної рад, і не є самозахватом. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Насамперед, слід зазначити, що згідно ст. 116 Земельного кодексу підставами для набуття права на землю є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 116, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання ї власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 р. №638/798 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” надано Печерській районній у м. Києві раді в постійне користування земельну ділянку площею 0,46 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудованим приміщеннями на [ADDRESS] за рахунок земель міської забудови. 17 листопада 2003 року Печерській районній в м. Києві раді видано державний акт на право постійного користування землею. При цьому до прийняття рішення питання про звільнення земельної ділянки, яка фактично буза зайнята, не вирішувалось. Головне управління земельних ресурсів на запит Київського природоохоронного прокурора 05.02.2007р. повідомило про те, що земельна ділянка, на якій розташовані гаражі у дворі житлового будинку по [ADDRESS] не відводилась, документи, що посвідчують право приватної власності чи користування земельною ділянкою для розміщення гаражів не зареєстровані. Управління державного архітектурно-будівельного контролю 13.12.2006 р. повідомило про те, що управлінням Держархбудконтролю дозвіл на будівельно-монтажні роботи гаражів не надавався. Як вбачається з наданих відповідачем та його представниками матеріалів, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих №743 від 15 травня 1972 року було дозволено Держплану УРСР побудувати 10 гаражів для індивідуальних автомашин інвалідів Великої Вітчизняної війни в садибі будинку [ADDRESS]. Забудовника зобов'язано погодити генеральний план та проект, отримати дозвіл на будівельні роботи. 18 грудня 1972 року виконавчий комітет Київської міської ради депутатів трудящих прийняв рішення №1971 „Про скасування рішення міськвиконкому №743 від 15 травня 1972 року та закріплення за виконкомом Печерської районної Ради депутатів трудящих гаражів-боксів для авто кооперативу”. В рішенні зазначається, що ділянка для 10 гаражів-боксів по [ADDRESS] фактично немає відношення до території садиб будинків № 5 та [ADDRESS], тому вирішено рішення №743 від 15 травня 1972 скасувати, закріпити за виконкомом Печерської районної Ради депутатів трудящих збудовані гаражі-бокси для авто кооперативу по [ADDRESS]. 25 грудня 1972 року виконавчим комітетом Печерської районної ради депутатів трудящих м. Києва прийнято рішення № 912 „Про організацію по [ADDRESS] філіалу №1 автокооперативу „Академічний” в Печерському районі м. Києва”, в якому зазначається, що кількість збудованих гаражів -боксів по [ADDRESS] менша ніж це потрібно по примірному статуту для створення окремого авто гаражного кооперативу, включити власників зазначених 10 гаражів-боксів до складу авто кооперативу „Академічний” та рахувати їх як філіал №1 автокооперативу „Академічний». Крім того затверджено список членів філіалу №1 автокооперативу. З вказаного часу відповідач добросовісно, відкрито і безперервно користується одним з 10 гаражів -боксів , розташованих на земельній ділянці в [ADDRESS] . Станом на 24 червня 2003 року в реєстрі земельних ділянок за черговим планом ділянка розташована в м. Києві по [ADDRESS] землекористувачем якої є гаражний кооператив визначена окремим кодом. Як зазначав відповідач під час судового розгляду, в 2003 році він, та інші користувачі гаражних боксів побудованих в 1972 році в м. Києві по [ADDRESS] і які є членами філіалу №1 автокооперативу „Академічний”, вернулись до виконавчого органу Київської міської ради з клопотаннями про передачу їм у власність займаних ними земельних ділянок. Рішення не прийнято до цього часу. Відповідно до п. 6 Постанови Верховної ради України ”Про земельну реформу” від 18.12.1990 року встановлено, що громадяни, підприємства й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до ведення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 01 січня 2004 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право втрачається. Згідно п. 7 перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутись до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Із поданих відповідачем документів, вбачаться, що 10 гаражів-боксів були побудовані з дозволу виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих та закріплені за виконкомом Печерської районної Ради. Останнє свідчить про те, що відповідач не може нести відповідальність відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, оскільки відсутні підстави вважати земельну ділянку по [ADDRESS] самовільно зайнятою. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed