Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-17 00:00:00

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2007 року задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір застави майна від 18 квітня 2006 року за № 301\2 між відкритим акціонерним товариством ”Банк „Демарк” та [PERSON] з підстав, передбачених ст.60 Сімейного кодексу України, ст.ст.368,369 Цивільного кодексу України, ст.55 Господарського кодексу України. В апеляційній скарзі банк Демарк просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування судом норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ ”Банк „Демарк” належить до задоволення, рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням матеріального закону. За матеріалами справи встановлено, що за договором застави від 18 квітня 2006 року № 301\2 фізична особа-підприємець [PERSON], зареєстрований Бахмацькою районною державною адміністрацією 31 серпня 2004 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] (заставодавець), заставив ВАТ ”Банк „Демарк” (заставодержатель) належних йому три колісних трактори марки Т-150-09 загальною вартістю 450000 грн у забезпечення зобов'язань фермерського господарства ”Аграрник” (боржник) за кредитним договором від 18 квітня 2006 року № 301 між ФГ ”Аграрник” та ВАТ ”Банк „Демарк”. Відповідно до ст.ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України правочин може бути визнано недійсним, якщо зміст правочину суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У листопаді 2007 року [PERSON], дружина заставодавця, звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним зазначений договір застави з підстав, передбачених ст.ст. 203ч.1, 215ч.3, 236ч.1 ЦК України, посилаючись, що предмети застави, три колісні трактори, є спільним майном подружжя, укладення договору застави майна, що є спільним майном подружжя, можливо лише за згодою всіх співвласників, але її згоди на заставу спільного майна не було. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заставлене майно, три колісні трактори марки Т-150-09, є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] оскільки набуте подружжям у період шлюбу, а договір застави всупереч закону було укладено без згоди другого подружжя, [PERSON], що відповідно до ст.60 СК України, ст.ст.368,369 ЦК України, ст.55 ГК України є підставою для визнання договору застави недійсним. Проте, такий висновок суду суперечить матеріалам справи та нормам матеріального закону. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.578 ЦК України, ст.6 Закону ”Про заставу” за згодою усіх співвласників у заставу передається лише майно, що є спільною власністю, у т.ч. спільною власністю подружжя, в інших випадках власник вправі розпоряджатися майном самостійно, у т.ч. і передавати належне йому майно у заставу як майновий поручитель за зобов'язаннями інших осіб. Відповідно до зазначеного договору застави та свідоцтв про реєстрацію машин, виданих 30 березня 2006 року інспекцією держтехнагляду Бахмацького району, предмети застави, три колісні трактори, зареєстровані за суб'єктом підприємницької діяльності - приватним підприємцем [PERSON] і саме приватний підприємець [PERSON] передав за договором у заставу три колісні трактори, власником яких є суб'єкт підприємницької діяльності - приватний підприємець [PERSON], зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 31 серпня 2004 року Бахмацькою районною державною адміністрацією, ідентифікаційний номер [NUMBER]. Відповідно до положень ст.ст.57,61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у т.ч. і у випадках, коли майно було придбано суб'єктом підприємницької діяльності для підприємницької діяльності у період шлюбу фізичної особи-підприємця, іншій з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. За таких обставин при вчиненні 18 квітня 2006 року договору застави за № 301\2 між приватним підприємцем [PERSON] та ВАТ ”Банк „Демарк” отримання згоди на передачу у заставу трьох колісних тракторів від інших осіб, у т.ч. і від дружини, законом не вимагається оскільки предмети застави є власністю тільки приватного підприємця [PERSON], а не спільним майном подружжя і у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору застави з підстав, на які посилалася позивач [PERSON] За обставин, коли висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і судом неправильно застосовано норми матеріального закону, рішення суду не можна визнати законним, таке рішення належить до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору застави № 301\2 від 18 квітня 2006 року. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з позивача [PERSON] належить до стягнення на користь банку 455 грн у відшкодування судових витрат, у т.ч. 425 грн судового збору та 30 грн збору з інформаційно технічного забезпечення розгляду цивільних справ у суді апеляційної інстанції.

Outcome: approved