Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

У серпні 2007 року позивачка [PERSON]. звернулась до районного суду з позовом, в якому прохала стягнути з ГРП "Промінь" на її користь 1741 грн. 29 коп. неповернутої частини позики, 52 грн. 23 коп. процентів за прострочення виконання зобов'язань, а також витрати за надання послуг фахівця в галузі права в сумі 800 грн. При цьому позивачка вказувала, що 14 листопада 2005 року вона отримала в Козельщанському відділенні ЗАТ КБ "Приватбанк" кредит на суму 4000 грн., які внесла в касу підприємства як позику, про що отримала письмове підтвердження. Як далі зазначала в позові [PERSON]. з керівником підприємства була досягнута домовленість про погашення позики "Приватбанку ". Зазначена домовленість була виконана частково і банку не повернуто 3096 грн. 18 коп. позики, яку судовим наказом стягнуто з позивачки. Після сплати позивачем банку боргу за судовим наказом, відповідач повернув позивачеві 1520 грн. і відмовився повернути решту боргу в сумі 1741 грн. 29 коп. В судовому засіданні позивачка і його представник [PERSON]. позов підтримували і прохали задовольнити в повному обсязі, посилаючись на відмову сторони повернути повну суму боргу. Представник відповідача Лашко Н.М. позову не визнала і пояснила, що договір позики між позивачем і підприємством укладався на суму 4000 грн. і повернутий їй. Заперечувала щодо наявності між сторонами домовленості на погашення підприємством зобов'язань по кредиту перед банком. Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові докази по справі, вислухавши свідків вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON]. і ГРП "Промінь" 14.11.2005 року укладено усний договір позички на суму 4000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1067\1106 від 24.11.2005 року і довідкою підприємства ( а.с. - 36,38). Суд не приймає до уваги твердження відповідача в частині того, що між сторонами було укладено договір позички, так як відповідно до ст. 827 ЦК України вбачається, що за договором позички може бути передано у користування річ, яка визначена індивідуальними ознаками на умовах поверненості. Враховуючи, що позивачка передала відповідачу грошові кошти у власність, суд приходить до висновку, що між сторонами відбувся договір позики грошових коштів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України вбачається, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Прибутковими касовими ордерами і квитанціями Козельщинського відділення ЗАТ КБ "Приватбанк" підтверджується внесення підприємством 3192 грн. 67 коп. в касу банку на ім'я [PERSON]. в рахунок погашення кредиту по кредитному договору PLRZSE 00001600 від 14.11.2005 року, а також отримання [PERSON]. 1520 грн. виданих за видатковими касовими ордерами №№ 270, 271 від 3.07.2007 року що не оспорювалося сторонами ( а.с. - 23). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Також, суд не приймає твердження позивача, що між ними був укладений договір позики оскільки квитанція до прибуткового касового ордеру 24.11.2005 рокуза № 1067/1106 засвідчує факт отриманння грошей відповідачем, а не укладання між сторонами договору. Суд не приймає до уваги тверджень свідків [PERSON]. і [PERSON]. про те, що підприємство погоджувалось сплатити суму кредиту перед банком і проценти за користування ним, так як це не підтверджується письмовими доказами. Також, суд бере до уваги те, що зазначені свідки не працюють на підприємстві, були звільнені, а тому критично ставиться до показів свідків. Відповідно до ст.ст. 1049, 1052 ЦК України вбачається, що сплата процентів передбачена у разі неповернення позики позичальником. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається із зазначених вище доказів відповідачем повернута позивачці внесена на підприємство сума боргу, а тому вимога про стягнення боргу і процентів за його несплату задоволенню не підлягає. Також, суд не бере до уваги посилання позивачки, що відповідач зобов'язувався сплачувати проценти за користуванням кредитом, так як згідно договору від 14.11.2005 року, вбачається, що договір кредитування укладений між ЗАТ КБ «Приватбанком» та фізичною особою позивачкою [PERSON]. для підведення газу та вразі невиконання вищезазначеного договору предметом застави є власність позивачки. Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення боргу з відповідача в сумі, що перевищує суму позики, а також процентів за несплату боргу не ґрунтується на законі і не може бути задоволена. У разі відмови у задоволенні позову стороні не підлягає задоволенню вимога про відшкодування витрат за надання правової допомоги. На підставі викладеного, ст.ст. 1046-1052, 625 ЦК України, ст.ст.5-14, 213 ,214 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed