Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

[PERSON] у 1957 року була виділена земельна ділянка по [ADDRESS]. У 1957 році на вказаній земельній ділянці по [ADDRESS] він без належного дозволу побудував житловий будинок, загальною площею 72,0 кв.м, житловою площею 28,1 та господарські будівлі: сарай, душ, погріб, уборну. Відповідно до комісійного акту про прийняття експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських споруд індивідуального забудовника від 4 лютого 2008 року житловий будинок та всі самовільно зведені будівлі: сарай, душ, погріб, уборна прийняті в експлуатацію, оскільки відповідають діючим державним санітарним, протипожежним і будівельним нормам. Акт комісії затверджений рішенням виконкому Іванівської селищної ради за № 40 від 21 лютого 2008 року. Тому позивач і звернувся в суд з даним позовом, у якому він просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. У судовому засіданні позивач підтримує заявлені вимоги, просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані господарські споруди та будинок, відповідач - Іванівська селищна рада не заперечує проти їхнього задоволення, просить розглянути справу без їхнього представника. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зокрема комісійний акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями від 4 лютого 2008 (а.с.12), рішення виконкому Іванівської селищної ради № 40 від 21 лютого 2008 року (а.с.14) суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України «На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших особ». Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності,. тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту цивільних прав та інтересів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 Цивільного кодексу України. Відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону. Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Так, ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України:" Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації". Отже, визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані житловий будинок та господарські споруди є законним та обгрунтованим і не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved