Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.07.2007 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення сільської ради, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] 06.11.2007 р. звернулась в суд з позовом до [PERSON], Марковецької сільської ради Тисменицького району про визнання права власності на частину будинковолодіння, визнання недійсним рішення сільської ради. Ухвалою суду від 21.11.2007 р. обидва позови об'єднані в одне провадження. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] 21.01.2008 р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Ухвалою суду від 05.02.2008 р. цей позов об'єднаний в одне провадження з двома попередніми. Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовував тим, спірне будинковолодіння [ADDRESS] збудоване його дідом [PERSON] і бабою [PERSON], які там були зареєстровані і постійно проживали. Крім них, у будинковолодінні була зареєстрована і проживала до смерті його прабаба [PERSON] та фактично постійно проживав його батько [PERSON] Після смерті прабаби [PERSON], яка померла [INFO], спадщину фактично прийняв її єдиний спадкоємець - син [PERSON]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], у фактичне володіння спадковим майном вступили дружина покійного [PERSON] та син [PERSON] Дочка [PERSON] заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору не подавала, фактично у володіння спадковим майном не вступила. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у фактичне володіння спадковим майном також вступив тільки її син [PERSON], який був батьком позивача, помер [INFO] На день своєї смерті він був єдиним власником спірного будинковолодіння, після його смерті відкрилась спадщина, єдиним спадкоємцем якої за законом першої черги являється позивач. Він у лютому 2007 р. звернувся у Тисменицьку ДНК із заявою про прийняття спадщини. Однак, 10.02.2007 р. державним нотаріусом Колтун С.В. видано відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове будинковолодіння після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті матері [PERSON], яка була власником відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Марковецькою сільською радою [INFO] на підставі рішення сільської ради від 30.05.2003 р., що не може відповідати дійсності, оскільки його прабаба померла ще у 1993 р., а цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Просив визнати незаконним рішення Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. про визнання права власності на будинковолодіння за померлою [PERSON], визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [INFO] Марковецької сільською радою на ім'я [PERSON], і видане відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 10.02.2007 р. та визнати за ним право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька. Свої позовні вимоги відповідачка за первісним позовом [PERSON] обґрунтовувала тим, що після одруження з [PERSON], а саме з 1975 р. до 1981 р. вона з чоловіком та двома дітьми, які згодом народились, проживали у спірному будинковолодінні по [ADDRESS]. Вона з чоловіком у 1977 р. почали будівництво літньої кухні, на будівництво якої батьки чоловіка дали 3000 крб., будівництво закінчили у 1978 р., побудували також комору. Її сім'я перейшла жити у літню кухню; восени 1981 р. вона отримала квартиру в м. Івано-Франківську, і сім'я переїхала проживати в місто. Вважає, що побудовані нею разом з чоловіком літня кухня і комора є їх спільною сумісною власністю, тому просила визнати за нею право власності на вказану частину спірного будинковолодіння і визнати недійсним з цих підстав рішення Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. про визнання права власності на будинковолодіння за померлою [PERSON] Після смерті її баби [PERSON] у 1993 р. у будинку залишились проживати її батьки, які хворіли, потребували догляду. Вона постійно приїжджала до них, доглядала за ними та вела господарство. Після смерті батька у жовтні 1994 р. вона перейшла проживати у спірний будинок, оскільки мама була лежачою і потребувала стороннього догляду, і проживала до 1996 р. до того часу, коли у спірний будинок перейшов жити її брат [PERSON]. Вона постійно приїжджала в село, допомагала братові доглядати маму і вести господарство, це продовжувалось і після смерті матері, яка померла [INFO] У 2006 р. брат почав хворіти, протягом тривалого часу лежав у лікарні, вона доглядала брата. Його син - позивач за первісним позовом [PERSON] жодного разу батька не відвідував; коли вона попросила [PERSON] пожити з батьком і доглядати за ним, оскільки їй самій важко було впоратись зі всім, той різко відмовився, ухилився від надання батькові допомоги, також не давав йому грошей на придбання ліків. Брат помер [INFO], вона зі своїми дітьми похоронила його, як похоронила бабу і батьків. Просила відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України усунути [PERSON] від права на спадкування. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представники в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити; позовні вимоги [PERSON] не визнали і пояснили, що відповідачка почала проживати у спірному будинковолодінні після смерті батька позивача - [PERSON], спадщину після смерті батьків не прийняла. Вважають заявлену [PERSON] позовну вимогу про визнання права власності на частину будинковолодіння недоведеною, оскільки остання не надала будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що вона побудувала літню кухню і комору; крім того, право спільної сумісної власності на будинковолодіння належало членам двору, до яких відповідачка не відносилась; другий позов про усунення від права на спадкування вважають безпідставним, оскільки не встановлено, що батько позивача перебував у безпорадному стані. Позивач надавав йому допомогу, взимку 2004 р. жив з батьком, допомагав обходити коней, допомагав на роботі в лісі, лише не відвідував батька, коли той лежав в лікарні. Просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги визнала частково, а саме частково визнала вимогу про визнання недійсними рішення Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. та виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності на будинковолодіння, решту позовних вимог не визнала і пояснила, що після смерті її баби [PERSON] у 1993 р. у будинку залишились проживати її батьки, які хворіли, потребували догляду. Вона постійно приїжджала до них, доглядала за ними та вела господарство. Після смерті батька у жовтні 1994 р. вона перейшла проживати у спірний будинок, оскільки мама була лежачою і потребувала стороннього догляду, і проживала до 1996 р., коли туди перейшов жити її брат [PERSON]. Вона постійно приїжджала в село, допомагала братові доглядати маму і вести господарство, це продовжувалось і після смерті матері. У 2006 р. брат почав хворіти, протягом тривалого часу лежав у лікарні, вона доглядала брата. Проти часткового задоволення первісних позовних вимог про визнання недійсними рішення від 30.05.2003 р. та свідоцтва про право власності від [INFO] не заперечувала, у задоволенні решти первісних позовних вимог просила відмовити. Заявлені нею позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача - Марковецької сільської ради Тисменицького району - у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а позовні вимоги відповідачки за первісним позовом до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору по справі є право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору, оскільки [PERSON] - баба позивача та мама відповідачки за первісним позовом з 1950 р. до 1984 р. була членом колгоспу ім. Кірова (а.с.120). Згідно оглянутих у судовому засіданні погосподарських книг Марковецької сільської ради, ксерокопія яких долучена до матеріалів справи (а.с.62-63), у господарстві станом на 1991 р. проживало троє членів двору, а саме: голова двору [PERSON], її син [PERSON] та невістка [PERSON] Всі вони мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України “Про власність” (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, всі троє стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на її частину, яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняв її син [PERSON], частка якого відповідно зросла до 2/3 частин. Встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] належні йому 2/3 частини будинковолодіння успадкували шляхом вступу у володіння спадковим майном дружина [PERSON] та дочка [PERSON] - відповідачка за первісним позовом. Відповідно [PERSON] стала власником 2/3 частин будинковолодіння, а [PERSON] - 1/3 частини. Твердження позивача за первісним позовом та його представників про те, що після смерті [PERSON] у фактичне володіння спадковим майном разом з дружиною покійного [PERSON] вступив син [PERSON], не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] почав проживати у спірному будинковолодінні одразу після смерті батька і доглядав хвору матір, оскільки перший свідок являється рідною тіткою позивача, а другий - родич обох сторін, при цьому перебуває у поганих стосунках з відповідачкою [PERSON]; показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] почав проживати у спірному будинковолодінні ще при житті батька, суд оцінює критично з огляду на те, що ці показання суперечать поясненням позивача і його представників та показанням всіх решти свідків. Ще один свідок зі сторони позивача за первісним позовом [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що [PERSON] почав проживати у будинку після смерті батька, однак, з 1995-1996 р.р. Ту обставину, що відповідачка [PERSON] після смерті батька вступила у фактичне володіння спадковим майном, а саме, що після смерті батька вона деякий час жила у спірному будинку, доглядаючи за хворою матір'ю, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останній свідок, зокрема, пояснила, що з [PERSON] жила у фактичних шлюбних відносинах з січня 1992 р., проживали на квартирі в м. Івано-Франківську, 11.05.1994 р. зареєстрували шлюб; коли [INFO] помер батько [PERSON] і [PERSON], у спірному будинку почала проживати [PERSON], вона доглядала хвору маму, а потім у будинок перейшов жити [PERSON] у 1995 р. - на початку 1996 р., доглядав маму, а [PERSON] постійно приїжджала і допомагала йому. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частини спірного будинковолодіння, яку шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном прийняли її син [PERSON], який проживав з матір'ю у будинку і залишився там проживати після смерті матері, та дочка [PERSON], яка постійно приїжджала в село, допомагаючи братові вести господарство. Таким чином, після смерті батьків [PERSON] фактично успадкувала 2/3 частини спірного будинковолодіння, а [PERSON] - 1/3 частину. Встановлено, що рішенням виконкому Марковецької сільської ради Тисменицького району від 30.05.2003 р. визнано право власності на спірне будинковолодіння за померлою [PERSON] (а.с.24), [INFO] Марковецькою сільською радою на підставі вказаного рішення виконкому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] (а.с.57). Вказані рішення та свідоцтво, які посвідчують право власності на нерухоме майно за померлою особою, суперечать вимогам ч.2 ст.9 ЦК УРСР 1963 р., ч.4 ст.25 ЦК України, відповідно до яких цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Крім того, встановлено, що [PERSON] не була власником цілого будинковолодіння, а лише одним із трьох його співвласників. Тому первісні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними рішення виконкому Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. та виданого на його підставі свідоцтва про право власності від [INFO] підлягають до задоволення. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] належно прийняв спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON], подавши відповідну заяву до Тисменицької ДНК (а.с.48), то оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння від 10.02.2007 р., видане відповідачці за первісним позовом [PERSON] (а.с.59), слід визнати недійсним. За [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька, а за [PERSON] - право власності на 2/3 частини у порядку спадкування за законом після смерті батьків. Суд не вбачає підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування в порядку ч.5 ст.1224 ЦК України. Та обставина, на яку посилалась відповідачка за первісним позовом на обґрунтування своєї позовної вимоги про усунення племінника від права на спадкування, що останній жодного разу не відвідував батька в лікарні, відмовився жити з батьком і доглядати за ним, ухилився від надання батькові допомоги, не давав йому грошей на придбання ліків, не може бути підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що спадкодавець [PERSON] через тяжку хворобу, похилий вік або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлено, що останній до кінця життя працював у ДП «Івано-Франківське лісове господарство» лісником, а за місяць до смерті у зв'язку з хворобою був переведений на посаду єгера (а.с.181). Тому вказана позовна вимога [PERSON] не підлягає до задоволення. Так само не підлягає до задоволення і позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на частину спірного будинковолодіння, а саме літню кухню і комору, та визнання недійсним з цих підстав рішення виконкому Марковецької сільської ради від 30.05.2003 р. Участь [PERSON] разом з її чоловіком у будівництві господарських будівель (літньої кухні, комори), що входять до складу спірного будинковолодіння, яка мала місце не на підставі відповідної законодавству угоди про створення спільної власності, надає їй право вимагати лише відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вона надавала не безоплатно, а не визнання права власності на частину будинковолодіння. На підставі наведеного, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 392, 1224 ч.5, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: partial