Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-13 00:00:00

03 січня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення права спільної часткової власності, визнання права власності на &frac14; частину квартири у порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що у 1998 році [PERSON], разом зі своїм чоловіком, [PERSON], та дітьми, [PERSON], та [PERSON], приватизували займану ними квартиру за адресою: [ADDRESS]. У свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру, було вказано, що квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на його частку приватизованої квартири. Батьки [PERSON] на момент його смерті вже були померлими. Заповіту ні на чию користь він не складав. Таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Під час звернення нотаріус оглянула представлені документи, та зазначила, що, згідно Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не може видати мені свідоцтво про право на спадщину, доки не буде виділено частку померлого із майна, що знаходилося у спільній сумісній власності, і запропонувала звернутися до суду із заявою про визначення частки померлого у спільному сумісному майні, а саме: у[ADDRESS]. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала. Відповідачі позов визнали. Представники третіх осіб - Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, КП «ДМБТІ» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Восьмої ДДНК надійшли відповідні письмові пояснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за умови невизначеності частки померлого у праві спільної сумісної власності на майно, надані витяги зі спадкового реєстру заповітів та спадкових справ, з проханням розглядати справу за відсутності представника третьої особи (а.с. 38). Від КП ДМБТІ також надійшло клопотання з проханням розглянути спрау за відсутності представника, звернуто увагу на необхідність припинити право спільної сумісної власності з визначенням часток власності на майно (а.с. 44). Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши докази та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1998 році [PERSON], разом зі своїм чоловіком, [PERSON], та дітьми, [PERSON], та [PERSON], приватизували займану ними квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 грудня 1998 року (а.с. 7). У свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру, було вказано, що квартира належить власникам на праві спільної сумісної власності. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 09 лютого 1980 року (а.с. 9), свідоцтвом рпо народження [PERSON] (а.с. 10), свідоцтвом про народження [PERSON](а.с. 11), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] 07.03.2003 року, після укладення шлюбу [PERSON]присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 12). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 травня 2007 року (а.с. 14). На час його смерті і до неї позивач та відповідачі постійно мешкали за однією адресою з померлим, що підтверджується довідкою обслуговуючої житлової організації від 14.06.2007 року (а.с. 13). Відповідачі 08.09.2007 року подали до Восьмої ДДНК заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача, [PERSON] (а.с. 39). Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Під час звернення нотаріус оглянула представлені документи, та зазначила, що, згідно Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не може видати мені свідоцтво про право на спадщину, доки не буде виділено частку померлого із майна, що знаходилося у спільній сумісній власності, і запропонувала звернутися до суду із заявою про визначення частки померлого у спільному сумісному майні, а саме: у [ADDRESS] (а.с. 16). [PERSON] заповітів не складав, із заявами про прийняття спадщини після його смерті інші особи не зверталися, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру (спадкові справи) (а.с. а.с. 40, 41), та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 43). Дійсна ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] на теперішній час складає 54750 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості ПП «Компанія Делконс» (а.с. 17-32). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилися троє спадкоємців - а саме позивач та відповідачі, оскільки є відповідно дружиною та дітьми померлого. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як було встановлено судом, позивач мешкала у зазначеній квартирі разом зі спадкодавцем, прийнявши спадщину. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивач прийняв спадщину, у розумінні ст. 1268 ЦК України. В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність позивача, її померлого чоловіка та дітей на спірну квартиру, а тому ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників були рівними, по 1/4 кожному. Згідно положень ст.15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв спадкове майно після смерті [PERSON] та позивач і відповідачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, що крім пояснень сторін підтверджуються писмовими доказами. Враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого цивільного законодавства, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на &frac14; частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved