Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-11 00:00:00

15 листопада 2007 року у провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали цієї позовної заяви. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що[PERSON]. перебуває у шлюбі з відповідачем. [PERSON] є їхньою дитиною. За час шлюбних відносин сторони придбали квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. На разі взаємовідносини між сторонами ускладнились, подружжя планує розірвати шлюб, що явилося причиною звернення позивачів до суду з позовом про поділ спільно нажитого майна наступним шляхом: позивачам виділяється по &frac12; частці квартири [ADDRESS], а відповідачеві - у цілому квартира [ADDRESS] (а.с.а.с. 3 - 5). У судовому засіданні позивачі, їхній представник підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши думки сторін, представника позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що[PERSON] і[PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1982 р., про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 30.10.1982 р. Любимівською сільською Радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області (актовий запис № 39) (а.с. 17). [INFO] року у подружжя народився син, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.01.1986 р. відділом ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська (актовий запис № 1) (а.с. 17). 23 жовтня 2003 року подружжя за договором купівлі-продажу придбало квартиру [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований за № 1606 (а.с.а.с. 9, 11, 12). 03 вересня 2004 року за[PERSON]. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на вказану квартиру, про що свідчать відповідна позначка на зворотньому боці договору купівлі-продажу та копія витягу КП «ДМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4626571 від 03.09.2004 р. (а.с.а.с. 9-звор., 10). 05 січня 2004 року сторони приватизували (по 1/3 частці) квартиру[ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 7/4-04 (а.с.а.с. 13, 15, 16). 12 січня 2004 року за сторонами в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на вказану квартиру, про що свідчать відповідна позначка на зворотньому боці свідоцтва про право власності на житло та копія витягу КП «ДМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16127733 від 02.10.2007 р. (а.с.а.с. 13-звор., 14). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР, Цивільним кодексом України, Кодексом про шлюб та сім'ю Української РСР, Сімейним кодексом України, Законом України від 07.02.1991 р. № 697-ХII «Про власність». В силу ч. 1 , абз. 1 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить в собі ст. 16 Закону України «Про власність», згідно з якою майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на спірну квартиру [ADDRESS]. Квартира була придбана у період шлюбу, не є річчю індивідуального користування, що є підставою для такого висновку суду. Згідно з ч. 1 ст. 60, ст. 63 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, крім виключених з цивільного обігу. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, отримані одним з подружжя й внесені у сімейний бюджет або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на спірну квартиру [ADDRESS] Це майно було придбано у період шлюбу, не є річчю індивідуального користування, що є підставою для такого висновку суду. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України під час поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка рівні, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Зважаючи на те, що спірні квартири не можуть бути поділені в натурі, а між сторонами існує домовленість щодо порядку поділу спірного майна, суд вважає за можливе визнати за кожним з позивачів право власності на &frac12; частку квартири [ADDRESS], а за відповідачем - у цілому на квартиру [ADDRESS]

Outcome: approved