Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Апеляційною скаргою оскаржується рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2007 року, яким позов задоволено частково. Стягнено з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті на момент звільнення 10.01.07р. в сумі 2309грн 61 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1857грн 62 коп, моральну шкоду - 1000грн та судові витрати 140 грн. В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду, а саме: скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди, відмовити в позові в цій частині. З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2007 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 1984 року працював у відповідача водієм. Звільнений 10.01.07р. за ч.3 ст. 38 КЗпП України Відповідач не виконував обов»язки по оплаті праці і на момент звільнення мала місце заборгованість по зарплаті у сумі 2313.61 грн, яку він просив стягнути на свою користь. Крім того, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.01.07 р. по день постановления рішення суду та стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн, так як пережив моральні страждання у зв"язку з невиплатою зарплати, не маючи прожиткового мінімуму на життя. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, стягнувши з ВАТ «Дзержинське АТП 11407» на користь позиваача заборгованість по зарплаті в сумі 2309, 61 грн. Сума визначена і не оспорена сторонами, в апеляційному порядку не оскаржена. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, суд дійшов обгрунтованого висновку, що з вини відповідача не виплачені позивачу [PERSON] належні суми у строки встановлені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, а тому підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Суд стягнув на користь [PERSON] середній 2 заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1857, 62 грн. врахувавши специфіку його роботи. При цьому стягнення проведені до 1.11.2007 року, тоді як рішення суду постановлене 29 жовтня 2007 року. Тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід провести до дня постановления рішення, 29.10.07р., при цьому сума, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу підлягає зміні і буде становити 1842 грн 01 коп. Суд першої інстанції неповно з"ясував обставини справи, тому рішення в цій частині підлягає зміні відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Розмір стяненого середнього заробітку, встановлений судом сторонами не оспорюється. В апеляційній скарзі ставиться питання, про скасування рішення суду в цій частині у зв»язку з відсутністю вини відповідача ВАТ «Дзержинське АТП 11407», яке не мало коштів для виплати зарплати. Суд першої інстанції дав оцінку доводам відповідача і зробив обгрунтований висновок, що вказані обставини не є підставою для порушення трудового законодавства. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності при розгляді спорів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України. Суд перевірив доводи позивача [PERSON] про спричинення йому моральної шкоди і врахувавши глибину моральних страждань, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України стягнув з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Рішення суду підлягає зміні щодо встановлення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу , в іншій частині рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не встановлено. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Outcome: partial