Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-27 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання неправомірною та незаконною несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зобов'язання відповідачів провести нарахування середнього заробітку, зобов'язання відповідачів здійснити певні відрахування в органи Пенсійного фонду України та стягнення моральної шкоди. Мотивує свої вимоги тим, що з 14 квітня 1994 року працював електрозварювальником в тресті “Теплоенергомонтаж” м. Харкова. В подальшому трест було перетворено в ВАТ “Теплоенергомонтаж”. З 9 вересня 1994 року по 21 червня 1999 року його було направлено в закордонне відрядження в Іран. Після закінчення відрядження та використання відпустки його було зараховано до Костянтинівського Монтажного управління ВАТ “Теплоенергомонтаж” на попереднє місце роботи. В 2005 році він звернувся до Южноукраїнського пенсійного фонду за нарахуванням йому пенсії. В пенсійному фонді було встановлено, що відповідачі не здійснювали відрахувань до пенсійного фонду за весь час його відрядження. Мотивуючи такі дії тим, що відрахування до пенсійного фонду мала здійснювати російська фірма «ВО Технопромекспорт». Вважає, що всі види страхування повинні були здійснювати відповідачі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що дійсно з 9 вересня 1994 року по 21 червня 1999 року його було направлено в закордонне відрядження в Іран. За весь час знаходження у відрядженні відповідачі не нараховували йому заробітну плату та не сплачували страхові внески до Пенсійного фонду України. Вважає, що обов'язок по сплаті страхових внесків покладено законом на відповідачів, тому просить про задоволення позову. Крім того просить стягнути з відповідачів на свою користь 5000 гривень моральної шкоди, 81 гривню судових витрат, 200 гривень за юридичні послуги, 36 гривень 74 копійки за міжміські переговори. Представник відповідача ВАТ “Теплоенергомонтаж” позовні вимоги не визнав. Підтвердив, що позивач дійсно працював в ВАТ “Теплоенергомонтаж” в якості електрозварювальника 6 розряду. Але наказом № 150-А від 6 вересня 1994 року [PERSON]. було звільнено з 9 вересня 1994 року в зв'язку з його направленням в розпорядження Федерального Державного унітарного підприємства ВО «Технопромекспорт», для подальшого його використання на роботі за кордоном Російською компанією. Тому, на думку відповідача, ВАТ “Теплоенергомонтаж” не має ніяких зобов'язань перед пенсійним фондом України, а також перед позивачем. Представник Костянтинівського Монтажного управління ВАТ “Теплоенергомонтаж” проти позову заперечує, дав суду аналогічні пояснення. Представник третьої особи управління пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську підтримала позовні вимоги. Пояснила, що час знаходження позивача в закордонному відрядженні зараховано до загального трудового стажу, але та обставина, що за час відрядження страхові внески до Пенсійного фонду не вносились, впливає на розмір призначеної позивачу пенсії. Вислухавши сторони, третю особу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні позивач дійсно працював у відповідача в ВАТ “Теплоенергомонтаж” в якості електрозварювальника з 1993 року. Згідно до довідки № 1015 від 5 жовтня 1999 року наданої ВАТ “Теплоенергомонтаж”, [PERSON]знаходився в закордонному відрядженні в Ірані на будівництві ТЕС «Рамін» в якості електрозварювальника з 9.09.1994 року по 21 червня 1999 року. Ця обставина підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Згідно до акту перевірки нарахування заробітної плати та сплати внесків по [PERSON] Костянтинівським Монтажним управлінням ВАТ “Теплоенергомонтаж” від 22 березня 2007 року, встановлено, що позивач, згідно до наказу № 369к від 5 вересня 1994 року був відряджений в м. Москва «Технопромекспорт» для закордонного відрядження в Іран монтажне управління тресту ТЕС «Рамін». Заробітна плата на підприємстві Костянтинівське Монтажне управління ВАТ “Теплоенергомонтаж” не нараховувалась за даний період. Таким чином судом встановлено, що позивач знаходився в закордонному відрядженні в Ірані на будівництві ТЕС «Рамін» в якості електрозварювальника з 9 вересня1994 року по 21 червня 1999 року. Направлений у відрядження позивач був згідно до наказів ВАТ “Теплоенергомонтаж” від 6 вересня 1994 року № 150А, та № 369к від 5 вересня 1994 року. Згідно до цих наказів суд вважає, що позивач зв'язку з роботодавцем не втрачав, про що свідчить та обставина, що після закінчення відрядження та використання відпустки, наказом № 397к від 15 липня 1999 року [PERSON]. був зарахований на роботу Костянтинівським Монтажним управлінням ВАТ “Теплоенергомонтаж”. Саме зарахований а не прийнятий. Запис № 43в трудовій книжці позивача свідчить про те, що [PERSON]. знаходився в закордонному відрядженні в Ірані, на будівництві ТЕС «Рамін» в якості електрозварювальника з 9.09.1994 року по 21.06.1999 року. Посилання відповідачів на наказ № 150-А від 6 вересня 1994 року, як на підставу звільнення від обов'язку сплачувати за позивача страхові внески, суд вважає безпідставними. Згідно до самої назви наказу «Про направлення на роботу на будівництво енергетичного об'єкту за кордоном [PERSON].» він стосується саме направлення працівника у закордонне відрядження. Вказівку про звільнення позивача з 9 вересня 1994 року в зв'язку з відрядженням, суд до уваги не приймає в зв'язку з не дотриманням відповідачем вимог ст. 36 КЗпП України, про підстави припинення трудового договору. Згідно до п.1) ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Таким чином судом встановлено, що ВАТ “Теплоенергомонтаж” повинен сплатити збір на обов'язкове пенсійне страхування найманого працівника [PERSON]. за весь час знаходження його у закордонному відрядженні з 9.09.1994 року по 21.06.1999 року. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню відносно до відповідача ВАТ “Теплоенергомонтаж”, в зв'язку з тим, що Костянтинівське Монтажне управління є структурним підрозділом ВАТ “Теплоенергомонтаж”. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що часткове задоволення позову є достатнім відшкодуванням за хвилювання позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування судових витрат. Вимоги про оплату міжміських переговорів задоволенню не підлягають.

Outcome: partial