Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] у відношенні [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що волевиявлення заповідачки не було вільним і не відповідало її волі, оскільки вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з тяжкою хворобою. Відповідачка проти позову заперечувала та наголошувала, що під час складення оскаржуваного заповіту [PERSON] перебувала при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки їх вчинення. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний заповіт на виконання ст. 1248 ЦК України був посвідчений нотаріусом Першої ялтинської державної нотаріальної контори, тому на підставі ст. 35 ЦПК України зазначений заклад був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача, оскільки рішення у справі може вплинути на її права та обов'язки. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Під час розгляду справи судом безпосередньо встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 червня 2007 року нотаріус Першої ялтинської державної нотаріальної контори посвідчив заповіт [PERSON], за змістом якого заповідачка на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі квартиру [ADDRESS] (а.с. 14). Заповіт був складений державним нотаріусом зі слів заповідачки за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Оскільки [PERSON] через фізичні вади (поганий зір) була не в змозі самостійно прочитати та підписати заповіт, він був підписаний [PERSON] в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що станом на червень 2007 року заповідачка протягом довгого часу страждала від численних тяжких хвороб, внаслідок яких померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 20). У відповідності з частиною 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, як вбачається з частини 1 ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Зі змісту ст. 1223 ЦК України випливає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Проте, у разі визнання заповіту недійсним, право на спадкування одержують особи, встановлені законом. Ст. 1261 ЦК України зазначає, що той з подружжя, який пережив спадкодавця, має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до частини 2 ст. 15 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Частина 1 ст. 225 ЦК України встановлює, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Це узгоджується зі змістом частини 2 ст. 1257 ЦК України, яка встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позов був спрямований до суду чоловіком померлої, який, безумовно, є заінтересованою особою, оскільки у разі визнання заповіту недійсним спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує таке право за законом на загальних підставах. Отже, позивач мав правові підстави для звернення до суду з вимогою про захист порушеного права. Зі змісту ст. 212 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності. З огляду на це, суд критично оцінив пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які були присутніми при укладанні заповіту, оскільки вони знаходяться у близьких стосунках з відповідачкою. Судом встановлено, що наприкінці 2006 року [PERSON] перенесла ішемічний інсульт в басейні правої середньої мозкової артерії. На момент укладання заповіту вона страждала церебральним атеросклерозом, хронічною недостатністю мозкового кровообігу, артеріальною гіпертензією, дифузним кардіосклерозом, аритмією, тахиформою, діабетом середньої степені тяжкості та інтенсивним помутнінням кристаликів очей (а.с. 24,25). Ухвалюючи рішення у справі, суд бере до уваги, що внаслідок смертельної хвороби заповідачка перебувала під впливом тяжкої обставини, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За таких обставин суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved