Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з нього на її користь матеріальну шкоду у розмірі 824,33 грн., та компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 7500 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09.07.2004 року у м. Києві, користуючись послугами маршрутного таксі, вона потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталась з внаслідок порушення водієм маршрутного таксі [PERSON] правил дорожнього руху. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою крім отриманих тілесних ушкоджень позивачці завдані душевні, фізичні та психічні страждання. Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Мерседес-Бенц 208D», який виконував рейс, був [PERSON], який, з точки зору позивачки повинен був нести відповідальність за завдану їй матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач змінила позовні вимоги та збільшила їх розмір. Так, позивач збільшила до 22000 грн. розмір компенсації завданої їй моральної шкоди та попросила стягнути її та завдану матеріальну шкоду у розмірі 824,33 грн. з [PERSON], який на час дорожньо-транспортної пригоди був володільцем автомобіля «Мерседес-Бенц 208D». В обґрунтування своїх вимог позивачка послалась на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з цих же підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що на час дорожньо-транспортної пригоди він не був володільцем автомобіля «Мерседес-Бенц 208D», оскільки на підставі договору оренди від 15.08.2003 року передав його [PERSON]. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 824,33 грн. та маральної шкоди у розмірі 175,67 грн. В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди [PERSON] вважає необґрунтованим та не доведеними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 169 ЦПК України судом було визнано можливим розглядати справу у відсутності третьої особи [PERSON]. З'ясувавши обставини справи, та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2004 року приблизно о 06 год. 15 хв. водій [PERSON], керуючи мікроавтобусом «Мерседес-Бенц 208D», номерний знак [NUMBER], скоїв наїзд на тролейбус «ТР-14» б/у-14 під керуванням водія [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який порушив вимоги п. 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Зазначені обставини підтверджуються копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 17.07.2004 року винесеної інспектором дізнання ВДАІ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві Никифоровим В.Ю., актом судово-медичного дослідження № 2155/є від 30.11.2005 року та актом судово-медичного дослідження № 700/є від 16.06.2006 року. У відповідності до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Судом встановлено, що 15.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди автомобіля «Мерседес-Бенц 208D», згідно якому відповідач отримав у володіння та користування зазначений автомобіль на період до 15.08.2006 року. Судом також встановлено, що водій [PERSON], на час дорожньо-транспортної пригоди знаходився у фактичних трудових правовідносинах із суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та виконував роботу водія маршрутного таксі. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні було визнано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2004 року позивачці була завдана матеріальна шкода у розмірі 824,33 грн., а також визнано обов'язок щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачці. Суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка зазнала моральної шкоди, яка виявилася у душевних переживаннях, викликаних заподіянням їй тілесних ушкоджень та їх лікуванням, а також порушення звичного способу життя позивачки. З урахуванням характеру і тривалості немайнових втрат позивачки розмір завданої їй моральної шкоди суд оцінює у 3000 грн. 00 коп. У відповідності до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Оскільки [PERSON] є особою, яка повинна відповідати за спричинену позивачці матеріальну та моральну шкоду, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь [PERSON] компенсацію завданої їй моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 00 коп. Суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів солідарного обов'язку з відшкодування завданої позивачу шкоди за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 1190 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON]. на користь позивачки також слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 51,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial