Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] просить суд: 1. Стягнути з відповідача [PERSON] користь [PERSON], 1399,92 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. 2. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. 3. Стягнути із відповідача [PERSON] на користь, [PERSON], судові витрати в сумі 1500 грн.. [PERSON] мотивує свої позивні вимоги тим, що 26.11.2004 року близько 16 год. ЗО хв. На автомобільній дорозі сі сторони с. Рибінське в напрямку м. Волноваха Волноваського району Донецької області, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася з вини [PERSON] йому та [PERSON] було нанесено тяжкі тілесні ушкодження. В зв»язку з чим він поніс матеріальну шкоду витрати які складаються з придбання ліків витрати на неодноразові поїздки до суду при розгляді кримінальної справи, а також поніс судові витрати за надану правову допомогу. Також від отриманих тілесних ушкоджень йому завдана моральна шкода яка заключається, в тому, що отримання ним тілесних ушкоджень стало причиною цілої гами негативних почуттів: страху, збентеження, невпевненості в своєму майбутньому. У нього надзвичайно погіршився стан нервової системи, він постійно відчуває небезпеку для себе та своїх рідних, його систематично мучать жахливі сни, в яких він та його рідні постійно потрапляємо в дорожні пригоди і отримуємо страшні фізичні травми. Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати мені хоча б заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність витрат свого часу, фізичних та душевних сил в ході досудового та судового слідства, проведення консультацій по справі ущемляють його свободу та позбавляють повноцінного відпочинку і спілкування із його рідними та друзями. В силу свого психотравмуючого характеру вищевказана ситуація перешкоджає йому в реалізації соціально - та особисто значущих потреб, а саме: в матеріальному благополуччі, в сприятливому сімейному кліматі, в збереженні звичного душевного стану та способу життя, який на сьогоднішній день безповоротно втрачено. 1 Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився звернувся із заявою про те, що позов визнає частково та про розгляд справи в його відсутністю. Суд вислухавши позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів: 26.11.2004 року близько 16 год. ЗО хв. [PERSON], керуючи по усному дозволу свого сина [PERSON] автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] і переданому по генеральному дорученню [PERSON], рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год. по автодорозі зі сторони села Рибінське в напрямку м. Волноваха Донецької області, в порушення вимог п.2.3 "б" і п.12.1 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність та необережність, маючи реальну і об"єктитвну можливість вчасно побачити пішоходів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які рухались в попутному з ним напрямку по узбіччю зустрічної полоси руху, відволікшись від керування автомобілем, виїхав на узбіччя зустрічної полоси руху і здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого в результаті вказаної ДТП їм були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. 17 лютого 2006 року вироком Волновахського районного суду Донецької області [PERSON] визнано винним в скоєні злочину передбачено ч.2 ст. 28 6 КК України, та призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного основного покарання, якщо він на протязі трьох років не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки. Вирок вступив в законну силу, в зв»язку з чим на підставі п.4, ст.. 61 ЦПК України [PERSON] звільнений від доказування, хто винен в дорожньо-транспортній пригоді яка сталася 26.11. 2004 року з його участю. Відповідно до вимог п. 23, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред»явити цивільний позов про її відшкодування до підсудного або до особи, котра за законом несе матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Згідно з ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено що автомобілем марки ВАЗ-21013 д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON] і переданому ним по генеральному дорученню [PERSON], керував засуджений [PERSON] без належного правового оформлення то відповідно до вимог ст. . 1187 ч.2 ЦК України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суб»єктом відповідальності за завдану мені шкоду має бути [PERSON] який здійснював експлуатацію автомобіля на підставі довіреності. [PERSON] в наслідок лікування від отриманих тілесних ушкоджень поніс витрати на придбання ліків на загальну суму 1399 грн. 92 коп., що підтверджується висновком експерта (а.с.6-8), довідками лікуючого лікаря, та довідками з аптек, про вартість придбаних ліків (а.с. 9,10,11,12,13, 14,16). [PERSON] в зв»язку з розглядом кримінальної справи, за своїм станом здоров»я не міг власноручно керувати власним автомобілем, також не міг пересуватись в громадському транспорті, в зв»язку з чим був змушений звернутись за платною допомогою до [PERSON], щоб [PERSON] доставив автомобілем із с.Вогачівка, Звенигородського району, Черкаської області до м. Волноваха, Донецької області, за що заплатив [PERSON] 600 грн., що підтверджується розписками [PERSON] та чеками на придбання палива (а.с.35,36,37,38,39) . [PERSON] також поніс витрати на придбання проїзного документа в сумі 37.70 грн. 2 на поїздку при розгляді кримінальної справи, (а.с.40). Всього на загальну суму 1399 грн. 92 коп. Внаслідок отримання [PERSON] тілесних ушкоджень суд вважає, що [PERSON] завдана і моральна шкода яка заключається в тому, що він поніс фізичні та моральні страждання від отриманих тілесних ушкоджень, став інвалідом, втратив роботу, порушено його звичайний спосіб життя. Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати [PERSON] хоча б заподіяну ним матеріальну шкоду, непродуктивність витрат часу, фізичних та душевних сил в ході досудового та судового слідства, проведення консультацій по справі ущемляють його свободу та позбавляють повноцінного відпочинку і спілкування із його рідними та друзями. Суд оцінює моральну шкоду в 15000 грн. [PERSON] при розгляді цивільної справі поніс судові витрати за надану правову допомогу в сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера, (а.с.18) . Відповідно до ч.З ст.81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю особи. Відповідно до п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 року від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, а також смертю годувальника. Державне мито за розгляд справи в суді яке складає 51 грн. та за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в суді яке складає ЗО грн. необхідно стягнути із [PERSON]. [PERSON] від сплати Державного мита звільнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved