Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить постановити рішення, яким стягнути з останніх майнову шкоду в розмірі 32 234,65 грн. та моральну шкоду в сумі 900 000,00 грн., посилаючись на те, що в результаті ДТП, яке відбулося між автомобілем “Ніссан” [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем “КАМАЗ” - 53229 [NUMBER], який належав ТОВ “СП “Основа-Солсиф”, під керуванням водія [PERSON]загинула його дочка [PERSON], чим йому завдана майнова та моральна шкода. Позивач, представник позивача в судовому засіданні пітримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що Постановою Печерського РУГУ МВС України від 23.12.2005 року встановлена невідповідність дій водія автомобіля “Ніссан”,[NUMBER] [PERSON] вимогам п. 16.11 ПДР України, проте у зв”язку з його смертю притягнути останнього до кримінальної відповідальності не представляється можливим, а невідповідність дій водія[PERSON]- працівника відповідача вимогам ПДР України встановлено не було, тобто вину останнього у ДТП встановлено не було, а також відсутні спільні дії двох водіїв щодо заподіяння шкоди, оскільки перекидання автомобіля “КАМАЗ”, [NUMBER] на автомобіль потерпілої є наслідком протиправних дій водія [PERSON] Крім того, висновком судово-автотехнічної експертизи було встановлено факт неможливості з об”єктивних причин зупинити автомобіль “КАМАЗ” для уникнення зіткнення із автомобілем “Ніссан”. Третя особа [PERSON] в судові засідання жодного разу не з”явився, будучи належним чином повідомленний про день, час та місце слухання справи, що підтверджується судовими повістками та повідомленнями про вручення пошового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність третьої особи [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінальної справи № 06-5979 по факту ДТП, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, що [INFO] приблизно о 14 год. 50 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки “NISSAN Bluebird”, [NUMBER] по вул. Січневого повстання в м. Києві в напрямку вул. Старонаводницька в м. Києві під”їзджаючи по другорядній дорозі до нерегульованого перехрестя не надав дорогу транспортним засобам, які рухалися по головній дорозі та виїхав на перехрестя, де сталося зіткнення з автомобілем марки “КАМАЗ-53229”, [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]., який рухався по головній дорозі по вул. Старонаводницькій в напрямку вул. Кутузова в м. Києві, в результаті чого автомобіль марки “КАМАЗ” від зіткнення ставши некерованим виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем марки “Субару”, [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по вул. Старонаводницька в напрямку бул. Дружби Народів, після чого сталося перекидання автомобіля “КАМАЗ”, [NUMBER] на праву сторону і на автомобіль “NISSAN Bluebird”, [NUMBER] та зіткнення з автомобілем “ВАЗ-2109”, [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті зіткнення автомобілів пасажирка автомобіля “NISSAN Bluebird”, [NUMBER] [PERSON], яка є дочкою позивача, померла на місці ДТП. Відповідно до Постанови про закриття кримінальної справи від 23.12.2005 року дана дорожньо транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм [PERSON] п. 16.11 ПДР України, згідно якого: “На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, тобто [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою Печерського РУГУ МВС України від 23.12.2005 року встановлена невідповідність дій водія автомобіля “Ніссан”,[NUMBER] [PERSON] вимогам п. 16.11 ПДР України, проте у зв”язку з його смертю притягнути останнього до кримінальної відповідальності не представляється можливим, а невідповідність дій водія [PERSON]- працівника відповідача вимогам ПДР України встановлено не було, тобто вина останнього у ДТП не встановлена, а також відсутні спільні дії двох водіїв щодо заподіяння шкоди, оскільки перекидання автомобіля “КАМАЗ”, [NUMBER] на автомобіль потерпілої є наслідком протиправних дій водія [PERSON] Крім того, вищезазначеною постановою та Висновком судово-автотехнічної експертизи № 166 від 12.12.2005 року було встановлено , що в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки зіткнення, водій автомобіля “КАМАЗ-53229”, [NUMBER], [PERSON] не мав технічної можливості запобігти контакту з автомобілем “NISSAN Bluebird”, [NUMBER] шляхом застосування екстренного гальмування з зупинкою автомобіля “КАМАЗ-53229” до лінії руху “Ніссан”. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов”язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. В даному випадку, зіткнення автомобілів було спричинено порушенням водія [PERSON] ПДР України, а автомобіль “КАМАЗ”, [NUMBER] від зіткнення став некерованим, виїхав на зустрічну смугу, де зіткнувся з іншим автомобілем та перекинувся на автомобіль “Ніссан”, тобто відсутні спільні дії двох водіїв щодо заподіяння шкоди, оскільки перекидання автомобіля “КАМАЗ”, [NUMBER] на автомобіль потерпілої є наслідком протиправних дій водія [PERSON] Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що винним в даному ДТП є водій автомобіля “Ніссан” [PERSON], а перекидання автомобіля “КАМАЗ”, [NUMBER] на автомобіль потерпілої є наслідком протиправних дій останнього. В судовому засіданні позивач, представник позивача не навели переконливих доказів порушення прав або ж законних інтересів позивача, з боку відповідача, визначених діючим законодавством. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” позивачем не зазначено, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних та фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача та інші, а також позивачем, не вказано, з якого розрахунку (а також відсутній розрахунок) виходив позивач, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 900 000,00 грн., а також, в чому полягає завдання моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його модливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодувння, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не встановлено порушень особистих прав і свобод позивача зазначеним в позові відповідачем і тому в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed