Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 07 вересня 2007 року звернулася з позовною заявою до суду, в якій просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” середній заробіток за час остаточного розрахунку при звільненні та у відшкодувая моральної шкоди 5000 грн., посилаючись на таке: наказом № 126-К від 19 квітня 1984 року вона була прийнята на роботу до Первомайського державного підприємства „Хімпром” у цех №907, а 19 червня 2007 року звільнилася через невиконання адміністрацією підприємства умов колективного договору згідно наказу № 127-К від 19 червня 2007 року. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2007 року на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі і вважає, що підприємство має сплатити їй в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у сумі 4787 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінила у 5000 грн. Спричинення моральної шкоди позивачка пояснює тим, що через не виплату підприємством заборгованості по зарплаті у неї виникли матеріальні труднощі, вона та її рідні відмовляли собі у придбанні необхідних продуктів харчування, одягу та предметів побуту. Все це викликало душевні страждання і в кінці-кінців призвело до неврозу та у зв`язку із цим до амбулаторного лікування. Коштів на ліки не вистачало, що також призводило до моральних страждань. Вимушена була позичати гроші, а це також принижувало позивачку. Не виплата зарплати вимагало від неї прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги та наполягла на стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 5519 грн. 36 коп. на день ухвалення рішення судом про стягнення зарплати, а також моральної шкоди в сумі 5000 грн. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позов визнала частково. В частині стягнення середнього заробітку не заперечувала проти задоволення позову, а вчастині стягнення моральної шкоди позов не визнала повністю, посилаючись на те, що позивачка майже кожного місяця одержувала частину заробітної плати, що певною мірою дозволяло останній придбавати ліки та продукти харчування. Суд, заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивачка працювала в Первомайському ДП „Хімпром” з 19 квітня 1984 року по 19 червня 2007 року, що підтверджується копіями наказів про прийняття та про звільнення з роботи (а.с.7-8), а також копією трудової книжки (а.с.9-18). При звільненні підприємство заборгувало їй виплати з заробітної плати та іншим платежам, яку Первомайський міськрайонний суд 11 вересня 2007 року своїм рішенням стягнув на її користь. У зв'язку із чим, позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні станом на 11.09.2007 року, який визначила у сумі 5519 грн. 36 коп., виходячи з 98 робочих днів та середньоденного заробітку - 56 грн. 32 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення про стягнення зарплати, яке у випадку з [PERSON] ухвалене 11 вересня 2007 року (а.с.20). Вказаний позивачкою розрахунок суд знаходить вірним, оскільки з наступного дня після звільнення та по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати дійсно позивачка пропрацювала б 98 днів, середньоденний заробіток в сумі 56 грн. 32 коп. також вірно позивачкою визначений відповідно довідки (а.с.5) і, оскільки представник відповідача не заперечує проти стягнення вказаної суми, то суд вважає за необхідне задовольнити цю частину позовних вимог. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні була оглянута медична картка амбулаторного хворого [PERSON] Харківського НДІ неврології психіатрії і наркології ім. Протопопова, з якої вбачається, що вона хворіє з 2002 року нервовими розладами, скаржиться на тревожність, серцебиття, аритмію та інше. Протягом багатьох років лікувалася у невропатолога та психотерапевта. Це все не дає судові загальної картини ушкодження здоров`я через винні дії адміністрації ДП”Хімпром”. Крім того, як вбачається з розрахункових листів (а.с. 28-37), а також платіжних відомостей за 2006-2007 роки (а.с.59-80) ДП “Хімпром” майже щомісячно, та подекуди кілька разів на місяць виплачував позивачці як за її заявами, так і за усними проханнями частину заробітної плати з заборгованості і, на думку суду, вони є значимими. З розрахункових листів також вбачається, що відповідач частково сплачував комунальні послуги за позивачку. Тому, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 300 грн. за не одержання позивачкою частково заробітної плати враховує стан здоров'я позивачки, те, що вона має постійно витрачати багато коштів на придбання ліків (а.с.19), а несвоєчасна та не у повному обсязі виплати зарплати не давала позивачці належною мірою забезпечувати себе медикаментами. Також суд враховує вимушеність змін у її життєвих стосунках, що вона повинна докладати додаткові зусилля для відновлення здоров`я та організації свого життя. Суд вважає що розмір спричиненої моральної шкоди [PERSON] у позовній заяві нею завищений і визначає його у сумі 300 гривень, що, на думку суду, є достатнім та співрозмірним, оскільки інших доказів, які б могли вплинути на розмір відшкодування в бік його збільшення судові не надано.

Outcome: partial