Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Браво-Захід», [PERSON], третьої особи [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилалася на те, що 27 грудня 2004 року [PERSON]., який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Браво-Захід», керуючи легковим автомобілем марки «DAEWOO» д. н.[NUMBER] по [ADDRESS] скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок ДТП, вона отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні. На лікування, закупівлю медичних препаратів, на день подачі позову, нею було витрачено 683 грн. 83 коп. Також зазначила, що для закінчення курсу лікування їй буде необхідно 700 грн. 00 коп., а на санаторно-курортне лікування 2000 грн. 00 коп. Витрати на поїздки в лікарню та додому на таксі за цей період склали 300 грн. 00 коп. Крім матеріальної шкоди, просила стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., оскільки в результаті отримання тяжких тілесних ушкоджень вона позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя, відчуває фізичний біль. Згодом, позивач позовні вимоги збільшила, оскільки отримані нею тілесні ушкодження віднесено до категорії тяжких та нею понесено додаткові витрати на лікування та проїзд. Просила стягнути з відповідача 7276 грн. 83 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди. По справі в якості співвідповідача був залучений [PERSON] та в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] В березні 2008 року позивач повторно позовні вимоги збільшила. Пояснила, що у зв'язку з необхідністю надбання знань, фаху й роботи по профілю лікаря-косметолога, вона пройшла навчання інтернатури, стажування з оплатою медичних послуг інтернатури, а також косметологічні курси з оплатою апаратури, косметологічних приладів і матеріалів з їх транспортуванням з Нідерланд до м. Чернівці. Загальні витрати склали 25737 грн. 53 коп. Також, в період судового провадження нею були понесені додаткові витрати, пов'язані з лікуванням, реабілітацією, проїздом на загальну суму 400 грн. 00 коп., а всього просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 33414 грн. 36 коп. Крім цього, позивач збільшила розмір моральної шкоди та просила стягнути з відповідачів 270000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди. Також, просила стягнути з відповідачів 44085 грн. 60 коп. на відшкодування втраченого нею заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності, 3417 грн.00 коп. - понесених витрат на правову допомогу та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав, пояснив, що автомобіль марки «DAEWOO» д. н.[NUMBER] був неправомірно переданий від ТОВ «Браво-Захід» [PERSON] Вважає, що правової підстави володіння транспортним засобом у [PERSON] не було, а тому відповідальність повинно нести ТОВ «Браво-Захід», просив позов задовольнити та стягнути солідарно з обох відповідачів завдану шкоду. Представник відповідача ТОВ «Браво-Захід» позов не визнав, пояснив, що автомобіль марки «DAEWOO» д. н. [NUMBER] на момент настання ДТП не використовувався ТОВ «Браво-Захід». Даний автомобіль, відповідно до договору оренди, був переданий в користування [PERSON] та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу був переданий йому у власність. [PERSON]. на момент настання ДТП не перебував з ТОВ «Браво-Захід» в жодних трудових відносинах. Вважає, що ТОВ «Браво-Захід» не може бути відповідачем, а тому вимоги позивача безпідставні, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що в настанні дорожньо-транспортної пригоди винен [PERSON]. Він дав автомобіль [PERSON]. для проведення ремонту, будь-якого дозволу на право керування чи користування зазначеним транспортним засобом не надавав останньому. Вважає, що відповідачем по справі повинен бути [PERSON]., просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що [PERSON] передав [PERSON]. автомобіль для проведення ремонту, однак останній, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, самовільно керував вказаним транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення. Жодних документів на керування автомобілем [PERSON]. не мав, а тому вважає, що саме він є належним відповідачем. Просив в позові відмовити. Третя особа [PERSON]. суду пояснив, що 27.12.2004 року, керуючи автомобілем марки «DAEWOO» д. н. [NUMBER], допустив настання дорожньо-транспортної пригоди. Стверджував, що працював напарником [PERSON] в службі таксі ТОВ «Браво-Захід». Замовлення на перевезення пасажирів отримував від ТОВ «Браво-Захід», а гроші віддавав [PERSON], однак, у трудових відносинах з ТОВ «Браво-Захід» він не перебував, особисто на територію товариства ніколи не заїзджав. Стверджував, що 27.12.2004 року [PERSON] передав йому автомобіль для роботи, заперечував, що останній передавав йому автомобіль для проведення ремонту. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що 27.12.2004 року зустріла [PERSON], який повідомив, що [PERSON] дав йому автомобіль в якості таксиста їздити. Він запропонував їй покататись на автомобілі, сказав, що в даний час роботи не має, лічильник на автомобілі ввімкнутий не був. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2600 грн. 94 коп., моральної шкоди у розмірі 7000 грн. 00 коп. та 336 грн. 00 коп. судових витрат. Судом встановлено, що 27 грудня 2004 року о 06 год. 45 хв. по [ADDRESS][PERSON]., керуючи автомобілем марки «DAEWOO» д. н. [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись зі сторони [ADDRESS] виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ШКОДА ОКТАВІА» д. н. [NUMBER] під керуванням[PERSON], чим порушив п. п. 2.8 «а», 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. Згідно постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.09.2005 року, [PERSON]. свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України визнав, кримінальна справа була провадженням закрита у зв'язку з актом амністії (а.с.15-16, Том 1). На час розгляду справи в суді дана постанова ніким не оскаржувалася, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2004 року. Внаслідок зіткнення автомобілів, пасажир автомобіля марки «ШКОДА ОКТАВІА» [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато скалкового перелому променевої кістки, відкритого багато скалкового подвійного перелому правої ліктьової кістки зі зміщенням, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 06.10.2005 року, відповідають втраті загальної працездатності на 45% і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як розлад здоров'я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (а. с. 35-37, Том 1). Згідно вимог ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ч. 2 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом. Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» п. 4, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав( договору оренди, довіреності, тощо). Судом також встановлено, що, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 29.12.2003 року, ТОВ «Браво-Захід» передало автомобіль марки «DAEWOO» д. н. [NUMBER] в орендне користування [PERSON](а.с.46, Том 1). В подальшому, зазначений транспортний засіб, згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2004 року, був відчужений ТОВ «Браво-Захід» та переданий у власність [PERSON] (а.с.47, Том1). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником та володільцем автомобіля марки «DAEWOO» д. н. [NUMBER] є [PERSON], джерелом підвищеної небезпеки в даному випадку була діяльність з експлуатації транспортного засобу його володільцем, а тому суд вважає, що підстав для покладення на ТОВ «Браво-Захід» відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, немає, а позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Браво-Захід» задоволенню не підлягають. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він не передавав транспортний засіб для керування [PERSON]., суд вважає неправдивими, оскільки вони суперечать доказам по справі, зокрема поясненням третьої особи [PERSON], свідка [PERSON]., ухвалі Апеляційного суду Чернівецької області від 10.08.2007 року. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні фіскальних чеків та квитанцій, позивач витратила на придбання ліків 2239 грн. 54 коп., на проїзд до лікарні в м. Київ витратила 361 грн. 40 коп., а всього 2600 грн. 94 коп. (а.с.12, Том 1, а.с.66-68, Том 2 ). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Твердження позивача про те, що вона через отримані тяжкі тілесні ушкодження не може працювати лікарем-косметологом та зазнала додаткових матеріальних витрат, а саме: у зв'язку з проходженням навчання інтернатури, стажування з оплатою медичних послуг інтернатури, а також косметологічні курси з оплатою апаратури, косметологічних приладів і матеріалів з їх транспортуванням, в розмірі 25737 грн. 53 коп. не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Так, суду не було надано доказів тієї обставини, що поганий стан здоров'я позивача робить неможливим її роботу за фахом лікаря-косметолога, зокрема довідки про інвалідність чи непрацездатність позивач суду не надала. Крім того, як вбачається з підтверджуючих документів щодо оплати апаратури, косметологічних приладів і матеріалів з їх транспортуванням (а.с.70-82), вказані апаратура та прилади були придбані в 2006 році, хоча дорожньо-транспортна пригода сталась 27.12.2004 року і висновок судово-медичної експертизи №142 позивач отримала 06.10.2005року, а тому вимоги [PERSON] про відшкодування додаткових матеріальних витрат в розмірі 25737 грн. 53 коп. задоволенню не підлягають. В задоволенні позовних вимог в частині витрат на таксі, реабілітацію, майбутнього курортно-санаторного лікування також слід відмовити, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, матеріальна шкода завдана позивачці становить 2600 грн. 94 коп. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» п.9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач просить стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 270000 гривень, посилаючись на те, що вона позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя, відчуває фізичний біль, нею втрачені перспективи ділової активності і доходу, порушено її життєві плани. Посилання позивача на ту обставину, що вона позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя, не може працювати - не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовується наведеними доводами по справі. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяної шкоди, ступінь тяжкості завданих тілесних пошкоджень - тяжкий, тривалість моральних і психічних переживань, а тому суд вважає, що сума морального позову не відповідає фактично понесеним моральним втратам і позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача 7000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Щодо вимоги позивача про відшкодування втраченого нею заробітку(доходу) внаслідок стійкої втрати загальної працездатності в розмірі 44085 грн. 60 коп., слід зазначити наступне. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки [PERSON] №133 від 19.07.2007 року про доходи (а.с.62, Том 2), позивач працює лікарем-невропатологом в міській поліклініці №2, розмір її середньомісячного доходу становить 628 грн. 00 коп. Однак, позивач не вказала, яким був розмір її середньомісячного доходу до настання дорожньо-транспортної пригоди та не надала суду доказів на підтвердження вказаної обставини. Крім того, позивач не надала суду доказів тієї обставини, що у зв'язку з втратою працездатності (45%) вона працює не на повну ставку на основному місці роботи та отримує заробітну плату не в повному обсязі, а в меншому розмірі, відповідно до відсотку втрати працездатності. На підставі наведеного, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування втраченого нею заробітку(доходу), внаслідок стійкої втрати загальної працездатності, в розмірі 44085 грн. 60 коп. - задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 336 грн. 00 коп., згідно наданих суду квитанцій про оплату позивачем судового виклику до суду через засоби масової інформації (а.с.211, Том 1, а.с.69, Том 2). Вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3477 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає, оскільки суду не було надано відповідних чеків та квитанцій на підтвердження понесених витрат.

Outcome: partial