Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: згідно наказу № 191-к від 09.07.1980 року вона була прийнята на роботу до Первомайського ДП „Хімпром”, де працювала лаборантом. Наказом № 291 від 09.08.2007 року позивачку було звільнено з підприємства на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. За цей час відповідач не виплатив заробітну плату, проте рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 грудня 2007 року зарплата була стягнута з відповідача на користь позивачки. У зв'язку із чим, позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні з наступного дня після звільнення - 10 серпня 2007 року по 03 грудня 2007 року, що складає 2332 грн. 50 коп. Позивачка у судовому засіданні змінила позовні вимоги, наполягає на стягненні з відповідача середнього заробіткук за час затримки розрахунку станом на 03.12.2007 року, який визначила в сумі 1839 грн. 50 коп., виходячи з 65 днів та середньоденного заробітку 28 грн.30 коп. Позивачка наполягає на задоволенні змінених позовних вимог. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посиляючись на те, що позивачка пропустила строк позовної давності у три місяці для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку з дня звільнення, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України, оскільки позивачка була звільнена 09.08.2007, а з позовом звернулася до суду 22.11.2007 року. З проведеним позивачкою розрахунком суми середнього заробітку представник відповідача згодна. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: дійсно, позивачка згідно наказу № 191-к від 09.07.1980 року була прийнята на роботу до Первомайського ДП „Хімпром”, а наказом № 291 від 09.08.2007 року була звільнена з підприємства на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 5-8). При звільненні відповідач не розрахувався по заробітній платі та іншим виплатам перед позивачкою, тому позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03.12.2007 року заборгованість по заробітній платі стягнута з відповідача на користь [PERSON] У зв'язку із чим, позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні станом на 03.12.2007 року, який визначила у сумі 1839 грн. 50 коп., виходячи з 65 робочих днів та середньоденного заробітку 28 грн. 30 коп. Вказаний розрахунок суд знаходить вірним, проти чого представник відповідача не заперечує, оскільки з наступного дня після звільнення та по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати дійсно позивачка пропрацювала би 65 днів. Середньоденний заробіток в сумі 28 грн. 30 коп. також вірно позивачкою визначений відповідно довідки (а.с.3). Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою тримісячного строку для звернення до суду за стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, на думку суду, є безпідставними. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спору про розмір невиплаченої заробітної плати сторони не мають, оскільки вже є рішення суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999 року непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності предбаченої ст. 117 КЗпП України, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, яке у випадку з [PERSON] ухвалене 03 грудня 2007 року. Перебіг тримісячного строку починається з наступного дня після проведення розрахунку або ухвалення рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому [PERSON] не пропустила строку позовної давності , предбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що відповідач, який порушив гарантоване законом право на оплату праці повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середньоденного заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved