Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-21 00:00:00

15.04.2008 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Шаргородської міської ради про визнання права на спадщину за законом, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Зазначила, що народилася [INFO] в с. Шостаківка Шаргородського району Вінницької області. Її мати - [PERSON], 1936 року народження, у зв'язку із складними сімейними обставинами змушена була виїхати в Росію у 1977 році, залишивши її проживати разом із її тіткою - [PERSON], проте, мати не змогла забрати її до себе, оскільки померла в Росії. Починаючи з 1977 року, навчаючись у 5-му класі, вона почала постійно проживати разом із своєю тіткою однією сім'єю, яка замінила їй матір, виховувала та навчала її, утримувала за власні кошти. З 1983 року по 1993 рік вона навчалася у Вінницькому медичному інституті і працювала у м. Жмеринка в залізничній лікарні, де мала тимчасову прописку. В 1993 році вона повернулася до тітки в м. Шаргород, оскільки на той час [PERSON] потребувала догляду за станом здоров'я, влаштувалася на роботу, 22.05.1993 року одружилася з [PERSON], [INFO] народила сина [PERSON]. Вся її сім'я проживала разом із тіткою, [PERSON], [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, кухні та веранди, загальною площею квартира становить 48,8 кв.м., а житлова площа становить 27,6 кв.м. Вказана квартира була приватизована нею, її тіткою [PERSON] та чоловіком [PERSON] і 20.01.1995 року їм видано свідоцтво про право власності на житло, де кожному належить 1/3 частка у квартирі. З 1993 року і по [INFO], тобто по день смерті [PERSON], вона проживала з нею постійно однією сім'єю, вела з нею спільне господарство, вони були пов'язані спільним побутом, обов'язками, за спільні кошти з тіткою утримували житло, сплачували за комунальні послуги, вона доглядала тітку до останнього дня її життя, так як тітка була інвалідом І групи і потребувала постійного догляду. [INFO] [PERSON] померла. Вона займалася похованням тітки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 квартири [ADDRESS]. У спадкодавця - [PERSON] спадкоємців першої, другої, третьої черги не має. Заповіту [PERSON] не залишила. Вона, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менше, а навіть більше п'яти років до часу відкриття спадщини, є спадкоємцем четвертої черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України. Проживаючи спільно із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину , оскільки не заявляла про відмову від неї. Просить визнати за нею право спадкування четвертої черги по закону після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за нею право власності на 1/3 квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], так як зверталася в усній формі до відповідача про вирішення даного спору в добровільному порядку, проте їй було відмовлено і роз'яснено право звернення до суду. В попередньому судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Не заперечувала про постановлення рішення по справі в попередньому судовому засіданні. Представник відповідача - Шаргородської міської ради, - Шейгець Н.І. в попередньому судовому засіданні позов визнала, не заперечувала відносно його задоволення та постановлення рішення по справі в попередньому судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено факт, що позивачка [PERSON] з 1977 року проживала спільно однією сім'єю з [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в одній квартирі [ADDRESS] до 1983 року, а на період навчання у Вінницькому медичному інституті і роботи у залізничній лікарні м. Жмеринка мала тимчасову прописку у зазначених містах Вінницької області. З 1993 року позивачка [PERSON] знову почала проживати спільно однією сім'єю з [PERSON] у одній квартирі [ADDRESS], вела спільне господарство з [PERSON], була пов'язана з останньою спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, оскільки з 1995 року [PERSON] стала інвалідом І групи та вимагала постійного догляду, у зв'язку із чим позивачка, як член сім'ї [PERSON], готувала для неї їжу, прала, прибирала квартиру, за спільні з [PERSON] кошти сплачувала за користування комунальними послугами, проведення ремонту квартири, придбавала меблі. 22.05.1993 року позивачка одружилася з [PERSON], який також проживав з нею і зареєстрований у зазначеній квартирі з 10.06.1993 року. 20 січня 1995 року позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та тітка позивачки [PERSON] отримали в результаті приватизації від Соснівецького цукрового заводу свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру за номером [ADDRESS] на підставі розпорядження керівника органу приватизації від 20.01.1995 року за №37. Дане свідоцтво про право власності було зареєстроване в Могилів - Подільському міжрайбюро технічної інвентаризації 9.03.1995 року. Згідно вказаного свідоцтва кожному із них належить 1/3 частка квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла у віці 86 років, при цьому не залишивши заповіт на належну їй частку квартири. У спадкодавця - [PERSON] спадкоємців першої, другої, третьої черги не має. Так як позивачка [PERSON] проживала з [PERSON] на час її смерті спільно однією сім'єю, то розпорядилася майном померлої. Зазначені обставини в судовому засіданні підтверджені поясненнями позивачки [PERSON], представника відповідача Шейгець Н.І., технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності, свідоцтвом про право власності на житло, домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS], витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтвом про укладення шлюбу, витягом із акту огляду у МСЕК, витягом із домової книги, довідкою Шаргородської міської ради за №321 від 11.04.2008 року, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1995 року вбачається, що квартира [ADDRESS] надана на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» Сонівецьким цукровим заводом у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8), у зв'язку із чим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно України за кожним із них зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру, де частка кожного складає 1/3 квартири (а.с.14). Згідно домової книги [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 10.06.1993 року і до даного часу, в тому числі була зареєстрована і на час смерті [PERSON] [INFO] (а.с.9-13), що також підтверджується витягом із домової книги квартири [ADDRESS](а.с.20), довідкою Шаргородської міської ради за №321 від 11.04.2008 року (а.с.21), з якої вбачається, що [PERSON] з 10.06.1993 року проживала однією сім'єю із своєю тіткою [PERSON], яка мала статус інваліда І групи і потребувала стороннього догляду, вела спільне господарство по день смерті [PERSON] [INFO], витягом із акту огляду у МСЕК [PERSON] 25.01..1995з якого вбачається, що [PERSON] була інвалідом І групи та потребувала постійного догляду. З технічного паспорта на квартиру (а.с.6-7) вбачається, що він виданий на ім'я позивачки [PERSON] і квартира зареєстрована і записана у реєстрову книгу за №37. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1993 року проживає у будинку [ADDRESS], у цьому ж будинку в квартирі №2 проживає позивачка з 1993 року і по даний час, вона постійно проживала спільно однією сім'єю з своєю тіткою [PERSON] до смерті останньої [INFO], вела з померлою спільне господарство, була пов'язана з [PERSON] спільним побутом, доглядала її, поховала та розпорядилася майном померлої після смерті, оскільки інших спадкоємців у [PERSON] не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1978 року проживає по сусідству із позивачкою, яка проживала однією сім'єю з [PERSON] до 1983 року, тобто до часу, коли вступила у Вінницький медичний інститут. Після навчання та роботи в м. Жмеринка у залізничній лікарні і одруження з [PERSON] у 1993 році позивачка повернулася до своєї тітки і проживала з нею спільно однією сім'єю до самої смерті тітки [INFO], вела з нею спільне господарство, доглядала її, поховала після смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка почала проживати з [PERSON] з 1977 року, коли її мати залишила її на [PERSON] та виїхала в Росію. Вона сама на той час також проживала у [PERSON] аж до свого одруження. У 1983 році позивачка поїхала на навчання, а повернулася у 1993 році і з того часу проживала з [PERSON] спільно однією сім'єю до смерті останньої [INFO]. Таким чином суд вважає доведеним факт спільного постійного проживання позивачки [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], [INFO], з 10.06.1993 року по день її смерті - [INFO] в квартирі [ADDRESS] та вважає можливим визнати за позивачкою право на спадкування четвертої черги по закону після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Враховуючи, що позивачка постійно проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] на момент відкриття спадщини, розпорядилася майном померлої, не заявила про відмову від спадщини, то [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка сталася [INFO], і за нею слід визнати право власності на 1/3 квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Даному факту відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 392, 1264, 1268 ЦК України. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Оскільки право [PERSON] на використання свого права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved