Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

21.11.2008р. до Кам»янсько-Дніпровського районного суду звернулась [PERSON] діючі за себе та за неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на момент приватизації житла , про визнання частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, в якому вона просить : 1. Відновити пропущений строк позовної давності. 2. Визнати [PERSON] такою особою, що втратила на 05.06.2000 року на момент приватизації спірного житла , право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], як відсутню без поважних причин більш шести місяців на той момент. 3. На підставі ст.. 4 ЗУ « Про приватизації державного житлового фонду» п. 5 Положення ДКУ по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року від 15.09.1992 року визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.06.2000 року видане Водянською сільською радою , виключивши з нього співвласника спільної власності [PERSON], включивши замість неї співвласником : неї [PERSON] та двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] , посилаючись на те, що вона в з 30.12.1993 року до липня 2007 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей. До грудня 1998 року вона зі своєю сім'єю проживала в [ADDRESS]. В грудні 1998 року вони усією сім”єю переїхали жити на постійне місце проживання в будинок [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в січні 1999 року переїхала жити в будинок [ADDRESS] та по теперішній час там проживає. Їй було відомо, що [PERSON] у 2000 році займався оформленням документів в тому числі і приватизацією житла, а саме будинку [ADDRESS]. У грудні 2006 року їх сім'я розпалась, та вона пішла від відповідача разом з сином, а дочка залишилась з батьком [PERSON]. 03.09.2007 року в судовому засіданні вона дізналась, що вона не є співвласником будинку [ADDRESS] тим самим, відповідачі під час приватизації якимось чином виключили її та її дітей із власників житлового будинку. На момент приватизації спірного будинку вона та її діти постійно там проживали. [PERSON] на момент приватизації житла тобто на 05.06.2000 року була прописана, але на підставі ст. 71 ЖК України вже втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та просить суд їх задовольнити. У судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позов не визнали у повному обсязі та просять відмовити в його задоволені, посилаючись на те, що позивач безпідставно просить визнати строк позовної давності таким, що пропущений з поважних причин , оскільки в 2000 році [PERSON] як наймач, та її син [PERSON] як член сім'ї наймача та особа яка постійно проживала в будинку [ADDRESS] здійснювали приватизацію житла, про що було відомо [PERSON] оскільки вона сама в позовній заяві про це зазначає. Виходячи з діючого законодавства на той час ( ст. 8 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду») для участі в приватизації необхідно було подати заяву про приватизації житла, або бути членом сім'ї наймача, постійно мешкати в квартирі та надати згоду на приватизацію. Позивач знала що приватизується житло, але ніяких дій щодо приватизації не здійснила. Відповідно до цього, оскільки [PERSON] знала о приватизації квартири, то строк позовної давності минув. Посилання на те, що вона помилкового вважала, що частина житла приватизується на неї не може братись до уваги, оскільки щоб брати участь в приватизації житла необхідно було надавати заяви, згоду до відповідних органів. Щодо строків позовної давності до позовних вимог про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житлом - також, якщо допустити, що [PERSON] більш ніж 6 місяців була відсутня за місцем проживання, то ця обставина була би відома [PERSON] та вона могла подати позов в межах строків позовної давності. Щодо визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житлом на час приватизації позов необґрунтований, оскільки відповідно до наданих документів до позову [PERSON] була наймачем будинку [ADDRESS] була там постійно зареєстрована за місцем проживання. Оскільки вона була наймачем будинку, то мала права на приватизацію. Щодо визнання недійсним свідоцтва на приватизацію, виключення [PERSON] з свідоцтва та включення туди інших осіб. Теж вимоги необгунтовані, оскільки відповідно до Житлового кодексу України, ЗУ “ Про приватизацію державного житлового фонду” тільки наймач та члени його родини, які постійно мешкали в найманому будинку, мали право на приватизацію житла. На час приватизації в цьому будинку постійно мешкала наймач [PERSON] Член її сім”ї - [PERSON] був там зареєстрований теж зареєстрований за місцем мешкання на час приватизації. [PERSON] та її діти на час приватизації мешкали в с.Водяне за іншою адресою та були в будинку [ADDRESS] зареєстровані як тимчасові жильці, які відповідно до ст. 99 ЖК України, ЗУ “про приватизацію...” не набували право користування житлом та на приватизацію незалежно від тривалості проживання. Більш того . відповідно до ст. 64 ЖК України вони не були членами сім”ї наймача, а саме [PERSON] Також вимоги щодо визнання свідоцтва на приватизацію недійсним, включення туди сторонніх осіб безпідставні, суперечать вимогам діючого законодавства, оскільки суд не уповноважений вирішувати питання щодо змін в документи які посвідчують право , суд може захищати та визнавати порушені права. Свідоцтво на право власності є документом яке посвідчую право, виданим на підставі рішення ор[PERSON] приватизаціїх, та не змінюючи рішення не можливо змінити документ. Позов про визнання особи, такою яка втратила право на користування житлом, може подавати або власник, або особа яка має право на користування житлом. [PERSON] не є власником будинку, не є членом сім”ї, відповідно до цього позов поданий не відповідним позивачем. Відповідно до ст. 119 ЦПК України позивач повинен викласти обставини, на які посилається, тобто зазначити норми нормативно-правових актів, які вважає суд повинен використовувати при вирішенні справи по суті. Так, позивач безпідставно посилається на ст. 4 ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду” яка не регулює ці відносини, а зміст її відноситься до житлових чеків. Представник органу опіки та піклування при Кам”янсько-Дніпровської районної державної адміністрації у своєму висновку зазначає про можливість задоволення позовних вимог, з тих підстав , що позивачка разом з пітьмами проживала на час приватизації в будинку [PERSON], тому вони мали право приймати участь у приватизації. Помічник Кам”янсько-Дніпровського міжрайонного прокурора Панчук Р.В. вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст. 4 ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду”. Третя особа Водянська сільська рада просят справу розглядати у відсутність їх представника. Третя особа група громадянства та імміграції фізичних осіб при Кам”янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області просят справу розглядати у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення сторін, їх представників допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. З 30.12.1993 року по 04.09.2007 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] В шлюбі у них народились 2 дитини : - [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] року народження. 18.04.2000 року відбулася приватизація будинку [ADDRESS] Кам”янсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 05.06.2000 року видане Водянською сільскою радою. На час приватизації будинку, в ньому були зареєстровані за місцем мешкання постійно [PERSON] та її син [PERSON], про що свідчить довідка про склад сім'ї від 03.04.2000року видана КСП “Водяне” ( а.с. 62). Відповідно до наданих документів, а саме заяви на приватизацію (а.с.63), довідки (а.с. 62) свідоцтву на право власності на житло (а.с. 121) наймачем житла була [PERSON], а [PERSON] був членом сім” наймача. Згідно даних господарських книг № 20 (для тимчасової реєстрації) та № 348 (для реєстрації постійного місця проживання) (а.с. 65-66 ) [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з 22.08.1997 року до 25.09.2001 року в будинку [ADDRESS] були зареєстровані як тимчасові жильці (квартиранти). Постійну реєстрацію вони отримали 25.09.2001 року згідно довідки ГГІЗФО К-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області від 14.09.2007 року. Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України сторони по справі зобов'язані довести ті обставини на які вони посилаються. Позивач у судовому засіданні повинен був довести, наступні обставини : що строк позовної давності пропущений з поважних причин, що позивач та її діти були членами сім'ї наймача на час приватизації, що вони постійно мешкали в будинку [ADDRESS], що [PERSON] на час приватизації більш ніж 6 місяців без поважних причин не проживала в будинку. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що жодна з наведених обставин не доведена позивачем належними доказами. Щодо строків позовної давності. Суд вважає, що строк позовної давності пропущений без поважних причин тому не може підлягати відновленню, оскільки дійсно як зазначає позивач в своїй позовній заяви та в своїх поясненнях, вона знала , що проводилась приватизація будинку [ADDRESS], але сама ніяких дій щодо участі в приватизації не здійснювала (не подавала до органів приватизації письмових заяв, погоджень, не отримувала свідоцтва, не реєструвала своє право власності тощо), а відповідно ст. 8 ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду” брати участь в приватизації без надання відповідних заяв не можливе, тому суд до пояснень позивача , про те що вона не знала, що не є власником будинку весь цей час відноситься критично та до уваги не приймає. Тим більш вимоги щодо визнання особи такою, що втратила права користування житлом подані також із значним порушенням строків позовної давності, та теж про цю обставину було відомо позивачу. Переконливих доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин позивач суду не надав. Згідно ст. 267 ЦК України наслідком пропущення строків позовної давності, застосування якої заявлено стороною є підставою відмови в позові. Щодо вимоги визнання [PERSON] такою особою, що втратила на 05.06.2000 року на момент приватизації спірного житла, право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], як відсутню без поважних причин більш шести місяців на той момент, теж суд вважає. Що ця вимога задоволена не може бути з наступних підстав, що по-перше позивач [PERSON] та її представник не надали суду будь-яких доказів того, що [PERSON] не мешкала станом на 05.06.2000 року в будинку [ADDRESS] без поважних причин більш ніж 6 місяців. Відповідно до даних про реєстрацію, та пояснень відповідачів [PERSON] була зареєстрована за місцем проживання в даному будинку до 2001 року та мешкала в ньому. Окрім пояснень відповідачів, це підтверджується довідкою КСП “Водяне”. По-друге, позов поданий неналежним позивачем, оскільки відповідно до ст.. 3 ЦПК України з цим позовом може звернутись особа, права якої порушуються, а відповідно до цього позивачем може бути власник, або користувач майна. На час приватизації власником майна був КСП “Водяне” відповідно до свідоцтва (а.с.120) По-третє, приватизація відбулась 18.04.2000 року ( а.с. 121), визнання особи такою, що втратила права на користування житлом на дату після приватизації (05.06.2000 року), буде незаконним, оскільки буде порушуватись права власника майна. Щодо вимоги позивача, а саме визнання частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.06.2000 року видане Водянською сільською радою, виключивши з нього співвласника спільної власності [PERSON], включивши замість неї співвласником: мене [PERSON] та двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] якою вона просить на підставі ст.. 4 ЗУ « Про приватизації державного житлового фонду» п. 5 Положення ДКУ по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року від 15.09.1992 року суд вважає що також ця вимога є безпідставною, та недоведеною жодним доказом. По-перше, позивач в своїй вимозі посилається на норму закону ( ст.. 4 ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду”) , яка не регулює відносини включення-виключення в свідоцтво права власності осіб. По-друге, суд відповідно о своєї компетенції передбаченої ст. 1-4 ЦПК України, ст.. 16 ЦК України не може вирішувати питання, які відносяться до компетенції інших органів державної влади. Свідоцтво на право власності це відповідний документ який підтверджує право власності на підставі рішення органу приватизації. Не можливо зміна даного документа судом, оскільки рішення органу приватизації не оскаржувалось. Суд може визнати право, припинити дії які порушують права, але позивач не ставить таких вимог, тому задовольнити вимоги щодо внесення змін до документів не можуть вирішуватись судом. По-третє, позивач та її представник не довели свої вимоги жодним належним доказом, не довели ту обставину, що [PERSON] та її діти мали право на приватизацію. Відповідно до ст. 65-1 ЖК України та Закону України “Про приватизацію житлового фонду” наймачі та члені його родини мали право приватизувати житло громадського житлового фонду, до якого відносився будинок [ADDRESS]. Суд при винесенні рішення бере до уваги, що наймачем на час приватизації житла була [PERSON] , а членом її родини був її син [PERSON] , який був зареєстрований за постійним місцем мешкання в цьому будинку, а мешкав в іншому будинку разом с сім'єю (питання щодо участі в приватизації [PERSON] не оспорюється) . Позивач та неповнолітні діти на час приватизації в будинку [ADDRESS] були зареєстровані як тимчасові жильці (квартиранти). ( а.с.59-61 ) Згідно до ст. 99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане приміщення не набувають незалежно від тривалості. Допитана в якості свідка Оверко пояснила, що у неї з 1997 1998 року в будинку за адресою: с.Водяне вул. Леніна мешкали [PERSON] , [PERSON] з дітьми, виїхали в будинок по [ADDRESS] восени 2001 року. Таким чином, при вирішенні цього спору суд виходить з того, що [PERSON], неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] не були членами сім'ї наймача - [PERSON] відповідно до ст.. 64 ЖК України та не визнанні такими. На час приватизації ( квітень 2000 року) постійно в будинку [ADDRESS] не мешкали та були зареєстровані як тимчасові жильці, про що свідчать докази : заява на приватизацію, свідоцтво на право власності на майно, довідка про склад сім'ї, довідки про реєстрацію, а відповідно до цього вони не мали право брати участь в приватизації. Посилання позивача на штамп реєстрації в її паспорті (а.с.11), довідки зі школи (а.с.78) та лікарні (а.с 77,,79.) , відповідно до яких вона та діти рахуються зареєстрованими в будинку [ADDRESS] суд вважає необґрунтованими, оскільки ці докази є неналежними, так як первинними документами що свідчать про реєстрацію, є по-господарськи книги Водянської сільради. Штамп в паспорті проставляється на підставі цих книг, та у даному випадку дані штампу не відповідають первинним документам, тому суд вважає, що допущена помилка, більш того, як вбачається з даних паспорту, він замінювався в 01.03.1999 року у зв'язку з чим можлива помилка в даних штампу. З довідки зі школи та лікарні не можливо визначати місце мешкання та реєстрації, оскільки діти були тимчасово зареєстровані за цією адресою, а відповідно до цього, місцем проживання при взятті на облік зазначалась місце реєстрації. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed