Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити посилаючись на те, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 05 лютого 1988 року по 26 червня 2007 року. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належать йому, тому просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” заборгованість по заробітній платі у сумі 8714 грн. 71 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку уточнив свої позовні вимоги і попросив стягнути 7347, 12 грн. Представник відповідача Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, тільки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8714,71 грн., а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнала, пославшись на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми, крім того пояснила, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок тривалого простою підприємства та відсутністю коштів на його рахунку. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Спору про розмір суми заборгованості, належної звільненому працівникові, між сторонами немає, тому відповідач, згідно ст. 116 КЗпПУ, зобов'язаний виплатити йому суму заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, сторони знаходилися у трудових відносинах з 05 лютого 1988 року по 26 червня 2007 року. У день звільнення підприємство не провело повного розрахунку із позивачем. Спору про суму заборгованості між сторонами не виникало. Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та тривалих простоїв підприємства є необґрунтованими, оскільки у даній категорії справ перебіг строку починається з дня фактичного розрахунку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». На підставі ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved