Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і прохає поновити йому строк звернення до суду за захистом порушеного права, змінити дату звільнення з роботи в наказі №300 від 30.05.1978 р. по Рудоуправлінню ім. Комінтерна об'єднання “Кривбасруда», правонаступником якого являється ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» м. Кривий ріг Дніпропетровської області, вважаючи його звільненим з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України з 14.06.1978 р.. В підтвердження своїх вимог позивач вказує, що на підставі трудового договору, укладеного між ним та ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правопередник: Рудоуправління ім. Комінтерна трест «Ленінруда») 14.05.1974 р., згідно наказу № 220 від 31.05.1974 р. був прийнятий на роботу підземним бурильником шпурів. З 26.04.1978 р. до 14.06.1978 р. йому була надана щорічна відпустка. Наказом № 300 від 30.05.1978 р. трудовий договір припинений за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. В даний час, він досягнув пенсійного віку, маючи право на пільгову пенсію і йому не дістає стажу. Звільнення його з роботи датою закінчення відпустки, забезпечить його право на отримання пільгової пенсії. До цього часу він не ставив питання про зміну дати звільнення з роботи, оскільки не знав, що при призначенні пенсії цей строк з 23.05.1978 р. до 14.06.1978 р. буде мати юридичне значення. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник ВАТ «Криворізького залізорудного комбінату» в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON].., в якому заперечує проти задоволення вимог позивача і вказує, що: 1. [PERSON]. порушено вимоги ст. 233 КЗпП України, пропущено строк позовної давності за вирішенням трудового спору, який встановлений у тримісячний строк; 2. [PERSON]. звернувся до суду 31.10.2007 р., тобто через 29 років, мотивуючи тим, що він не був обізнаний, що при призначенні пенсії підземні роботи зараховуються в пільговий стаж роботи, що не може братись до уваги, оскільки позивач за 29 років з 25 травня 1978 р. по 31 листопада 2007 р. мав всі можливості навести довідки та витребувати їх у підприємства на підтвердження стажу своєї роботи; 3. [PERSON]. був звільнений з роботи по п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, згідно з наказом № 300 від 23.05.1978 р., тобто ні одна із сторін, і роботодавець і працівник не заперечували проти припинення трудового договору з 25.05.1978 р.. [PERSON]. 25.05.1978 р. добровільно одержав трудову книжку, про що свідчить його підпис у особовій карточці по обліку кадрів і таким чином він не заперечував свого звільнення за згодою сторін, визначивши дату свого звільнення з 25.05.1978 р. самостійно, а не по ініціативі адміністрації підприємства, не зважаючи на обставину, що він знаходився у відпустці; 4. При домовленості між працівником і роботодавцем про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, договір припиняється у строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді працівника та роботодавця на момент звільнення. Такої домовленості між [PERSON]. та адміністрацією підприємства не було; Тому прохає в задоволенні позову відмовити за відсутністю порушення трудового законодавства при звільненні позивача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]. порушено вимоги ст. 233 КЗпП України пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, який встановлений у тримісячний строк. [PERSON]. звернувся до суду тільки 31.10.2007 р., тобто через 29 років, мотивуючи тим, що він не був обізнаний, що при призначенні пенсії підземні роботи зараховуються в пільговий стаж роботи, що не може братись до уваги, оскільки позивач за 29 років з 25 травня 1978 р. по 31 листопада 2007 р. мав всі можливості навести довідки та витребувати їх у підприємства на підтвердження стажу своєї роботи. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9, встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, в позові може бути відмовлено з цих підстав. При прийомі на роботу з шкідливими та тяжкими умовами працівники обов'язково попереджуються про це роботодавцем, та їм роз'яснюється про пільги та компенсації за роботу в шкідливих та тяжких умовах праці, в тому числі і пільгове пенсійне забезпечення, згідно з діючим трудовим законодавством України. [PERSON]. був звільнений з роботи по п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, згідно з наказом № 300 від 23.05.1978 р., тобто ні одна із сторін, і роботодавець і працівник не заперечували проти припинення трудового договору з 25.05.1978 р.. Трудовим законодавством не передбачено яких не будь обмежуючих причин чи обмежень при досягненні такої угоди, день припинення трудового договору визначається за взаємною згодою сторін і розширеному тлумаченні не підлягає, оскільки сторони трудового договору дійшли взаємної згоди та виявили своє волевиявлення. [PERSON]. 25.05.1978 р. добровільно одержав трудову книжку згідно зі ст. 47 КЗпП України, про що свідчить його підпис у особовій карточці по обліку кадрів і таким чином він не заперечував свого звільнення за згодою сторін, визначивши дату свого звільнення з 25.05.1978 р. самостійно, а не по ініціативі адміністрації підприємства, не зважаючи на обставину, що він знаходився у відпустці. Запис у трудовій книжці [PERSON]. працівниками відділу кадрів було виконано у відповідності з вимогами трудового законодавства та формулюванням у наказі № 300 від 25.05.1978 р. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. зі змінами від 25.05.1998 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і роботодавцем про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, договір припиняється у строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді працівника та роботодавця на момент звільнення. Такої домовленості між [PERSON]. та адміністрацією підприємства не було; Крім того, відповідно до записів в трудовій книжці колгоспника [PERSON]. в 1978 р. зараховано 7 місяців трудового стажу, що свідчить, про те, що [PERSON]. з 01.06.1978 р. працював в колгоспі «Іскри» с. Сичівка Христинівського району. Даний факт є також підставою для відмови в позові, поскільки при задоволенні вимог про звільнення з 14.06.1978 р. стаж роботи перевищував би 12 місяців за 1978 р., що є неможливим. Таким чином, відповідачем не було порушено норм трудового законодавства при звільненні [PERSON].. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду. Підстав для поновлення цього строку судом не встановлено, [PERSON]. працездатний, працював, тому мав реальну можливість звернутись до суду за захистом своїх прав в передбачені законом строки. Пропущення зазначеного строку є підставою для відмови в позові. На підставі наведеного суд вважає, що позов на підлягає до задоволення.

Outcome: approved