Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

19 лютого 2008року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білогірської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] дійсним та визнання права власності на будинок. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 травня 1991року між нею та [PERSON] складана угода про купівлю-продаж будинку [ADDRESS]. Сума угоди склала 23000 карбованців, які вона сплатила [PERSON] у повному обсязі, про що останній власноручно надав розписку та передав будинок у користування, де вона проживає і на теперішній час. Наприкінці 2007року вона вирішила продати будинок, для чого її необхідно було нотаріально посвідчити угоди купівлі-продажу, але узнала, що [PERSON] помер [INFO]року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] на позові наполягала та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Білогірського міської ради Автономної Республіки Крим - [PERSON] - у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. Заслухавши сторони, їх доводи, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON], розглянув матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1962року, реєстровий №4148 (а.с.5). [INFO]року [PERSON] помер, про що свідчить запис акту про смерть №27 від 19.02.1991року (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги був [PERSON] та [PERSON] (сини померлого), про свідчить копія спадкової справи (а.с.19). Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (1963), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив до управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично вступив до управління, а також володіння спадковим майном після батька [PERSON], а саме житловим будинком [ADDRESS] - цей факт у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] (сусідка, що мешкає у будинку [ADDRESS]). 15 травня 1991року між [PERSON] та [PERSON] складана угода про купівлю-продаж будинку [ADDRESS]. Сума угоди склала 23000 карбованців, які вона сплатила [PERSON] у повному обсязі, про що останній власноручно надав розписку (а.с.34) та передав будинок у користування [PERSON], де вона проживає і на теперішній час. Факт отримання [PERSON] у будинку [ADDRESS] підтверджується актом Білогірської міської ради від 01.04.2008року, згідно з якого [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1991року (а.с.38). Цей факт також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч.1 ст.227 ЦК України (1963), договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоч одна зі сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Але, відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (1963), якщо одна з сторін повністю або часткове виконала угоду, яка вимагає нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою виконавчій угоду сторони визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, [PERSON] повністю виконала умови угоди купівлі-продажу, а саме передала гроші, отримала будинок у користування та їм володіє, але [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення угоди. [INFO]року [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис про смерть №267 від 16 листопада 2004року (а.с.27). Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Відносно вимоги позивачки про визнання права власності на будинок, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, оскільки в силу ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ст.ст.47,227,549 ЦК України (1963), ст.328 ЦК України,

Outcome: approved