Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу. Надалі позивач змінив свої вимоги на вимогу про визнання права власності на майно відповідача. В обґрунтування позову позивач вказав, що 1 червня 2004 року між ним та відповідачем був укладений договір позики коштів на суму 21 тисяча доларів США. Про одержання коштів у названому розмірі відповідач підписав розписку. Строк повернення платежу був визначений до 1 липня 2004 року. В цей же день між ним і відповідачем в особі директора підприємства була укладена угода, названа сторонами договором про заставу, відповідно до умов якої у випадку невиконання зобов'язання по поверненню грошового боргу до позивача переходить право власності на предмет застави, визначене сторонами у вигляді двох автомобілів, а саме: Mercedes-Benz (реєстраційний № [NUMBER]), Volvo (реєстраційний № [NUMBER]). Обидва автомобілі мають причепи. Оскільки у встановлений договором строк відповідач не виконав зобов'язання по поверненню суми грошової позики, просить визнати за ним право власності на вищевказані автомобілі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, вважаючи його законним й обґрунтованим. Представник відповідача Салех О.В., що діє по праву спадкування прав й обов'язків власника підприємства, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що договору позики з позивачем ні підприємство, ні його власник не укладали. Затверджує, що представлені позивачем документи не є справжніми. У зв'язку з тим, що за заявою позивача про те, що частина заставного майна відчужене ПП «Фарвуд», зазначене підприємство було притягнуто в справі як третя особа. Представник третьої особи, що діє за дорученням, позов підтримував. В дане судове засідання представник ПП «Фарвуд» не з'явився, сторони не заперечували проти розгляду справи в його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність Вислухавши представника позивача, представника відповідача, 3-ої особи , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.06.2004 р. відповідно до представленої позивачем розписці підприємство “АООМ - Компані” в особі директора Салех Махмуда одержало від [PERSON]за договором позики кошти в сумі 21 (двадцять одна) тис. доларів США, які зобов'язується повернути до 01.07.2004 р. Згідно представлених позивачем договору позики від 01.06.2004 м і договору застави від тієї ж дати позивач вважає, що укладено договір позики на суму 21 тис доларів США між ним, займодавцем, і підприємством “АОММ-Компані” в особі директора Салех Махмуда, позичальником. В забезпечення договору позики укладений договір застави, предметом застави є рухоме майно: два автомобілі із причепами. У п.2.3 договору застави зазначено, що у випадку невиконання заставником своїх зобов'язань перед заставоутримувачем за договором позики в строк, зазначений у договорі позики, заставник передає, заставоутримувач здобуває право власності на предмет застави. Суд не вбачає підстав до задоволення позовних вимог позивача [PERSON] Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень... Представник відповідача заперечує угоду позики й застави. Стаття 218 ГК України вказує, що заперечування однієї зі сторін факту здійснення угоди або заперечування окремих її частин може доводитися письмовими доказами. Представлена позивачем копія розписки про одержання відповідачем - підприємством “АОММ-Компані” в особі його директора Салех Махмуда в борг 21 тис. доларів США не може бути прийнята судом як доказ, тому що , по-перше, розписки в оригіналі немає, а в копії, дійсність підпису Салех Махмуда не встановлена навіть висновком почеркознавчої експертизи № 40 від 16.11.2007р. Крім того, у розписці найменування підприємства зазначене невірно «АООМ-Компані» замість правильного «АОММ-Компані». Дійсність підпису Салех Махмуда також не встановлена на копіях договору позики й договору застави. Вимоги про визнання права власності на рухоме майно, що є предметом застави, взагалі не засновані на законі. Механізм реалізації заставних зобов'язань не передбачає можливість звернення у власність заставоутримувача закладеного майна. Стаття 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор має право у випадку невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок закладеного майна... У відповідності до ст. 590 ч.2 ЦК України, заставоутримувач здобуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.. Крім того, висновком судово-бухгалтерської експертизи № 40 від 16 листопада 2007 р. встановлено, що згідно представлених копій касових документів і касової книги підприємства «АОММ-Компані» за період з 01.06.04 р. по 16.06.04 р. надходження коштів від ПП [PERSON]за договором позики від 01.06.04 р. у касу підприємства не значиться. ( а.с.243). З відповіді спеціалізованої державної податкової інспекції в приморському районі м.Одеси на запит керівника підприємства «АОММ-Компані» вбачається, що СПД- фізична особа [PERSON]веде книгу обліку доходів та витрат по ф. №10, у якій не встановлено відбиття операцій по позиці й заставі валютних коштів. Таким чином, позивач не представив доказів на підтвердження його вимог і позов задоволенню не підлягає. З письмового пояснення позивача [PERSON], даного суду 18.12.2007 р. вбачається, що спірні автомобілі із причепами перебувають у нього, він просить визнати його законним власником цих автомобілів, для того, щоб він (позивач) міг розпоряджатися цим майном. На підставі викладеного, ст.ст. 570, 572, 590, 1046 ЦК України,

Outcome: approved