Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-01 00:00:00

В липні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути [PERSON] та [PERSON] грн. 09 коп. в рахунок відшкодування заподіяної шкоди виникненням недостачі в магазині, стягнути з відповідачів в солідарному порядку 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати по справі. Під час розгляду справи в суді [PERSON]відмовився від позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення з неї заподіяної шкоди виникненням недостачі в магазині, стягнення моральної шкоди та понесених судових витрат по справі, в зв”язку зі сплатою останньою половини суми боргу. Рішенням Коропського районного суду від 24 жовтня 2007 р. позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грн. 04 коп. завданої матеріальної шкоди., сплачені судовий збір в сумі 25 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 15 грн., 600 грн. витрат на правову допомогу та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення скасувати та закрити провадження у справі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним. Посилається на те, що інвентаризація проводилась з грубим порушенням вимог, передбачених Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, завтердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 р. № 69. Вказує на те, що ні вона, ні інший відповідач не погодились з результатами інвентаризації, оскільки вони не згодні з сумою нестачі, акт інвентаризації не відповідає вимогам до документів такої форми і не містить інфоромації про те, ким проводилась інвентаризація, про вихідні дані та про спосіб підрахунку нестачі. Вважає, що позивачем не доведено спричинення шкоди відповідачами. Також апелянт вказує на те, що вона була прийнята на роботу наказом від 15.05.2006 р., а договір про повну матеріальну відповідальність було укладено 01.03.2006 р. Посилається на те, що судом не було винесено рішення в частині позову до [PERSON] в зв”язку з тим, що позивач відмовився від позовних вимог до неї. Крім того вказує, що за правилами трудового законодавства не передбачено відшкодування моральної шкоди власнику. Також апелянт не погоджується із стягнутими витратами на правову допомогу, вважаючи, що сума мала бути стягнута пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, і взагалі вказує на те, що дані витрати нічим не підвтверджені, а наявна в справі довідка не відповідає дійсності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. По справі встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу до позивача на посаду продавця 01 грудня 2005 р. (а.с.87 зворот-88), а офіціально була оформлена на даній посаді відповідно до наказу № 18 від 15 травня 2006 р. (а.с.23) та трудового договору між працівником і фізичною особою 15.05.2006 р. (а.с.7). 01 березня 2006 р. між сторонами було укладено Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.6). Згідно п.3 укладеного договору 01.03.2006 р., у випадку не забезпечення по вині робітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, спричиненого підприємству, установі, організації, та його відшкодування провадиться у відповідності з діючим законодавством. Відповідачка [PERSON] з вищевказаними документами була ознайомлена про що розписалася. 12 липня 2007 р. під час проведення ревізій в Крисківському продовольчому магазині „Олімп”, де працювала відповідачка, було виявлено нестачу в сумі 4432 грн. 09 коп. Відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов”язків. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з [PERSON] половини суми боргу в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в зв”язку з нестачею товарно-матеріальних цінностей в магазині „Олімп”. Проте, апеляційний суд не може погодитись із стягненням суми моральної шкоди, оскільки нормами трудового законодавства не передбачено стягнення заподіяної моральної шкоди з винної особи на користь підприємтсва, установи, організації. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати пов”язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Із справи вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. (а.с.81). Витрати на правову допомогу, розмір яких не виходить за граничний розмір, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial