Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги такими обставинами. Згідно рішення загальних зборів колгоспу “Рассвет” від 29.05.1980 р. йому було виділено земельну ділянку для будівництва житлого будинку [ADDRESS]. Протягом 1980-2007 р.р. на вказаній земельній ділянці він власними силами за рахунок власних коштів побудував житловий будинок з господарчими спорудами. З метою проведення правової реєстрації об'єкта нерухомості, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок у цілому з усіма господарчими спорудами, розташований [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі у відповідності до вищевикладенного. Представник відповідача виконкому Іванівської сільської Ради у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, позов визнав, проти задоволення позову не заперечив. Перевіривши і дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено таке. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] згідно рішення загальних зборів колгоспу “Рассвет” від 29.05.1980 р. було виділено земельну ділянку для будівництва житлого будинку [ADDRESS] (а.с. 6), арішенняс виконкому Сакської районної ради від 26.09.1980 р. N 480 [PERSON] було дозволено побудувати житловий будинок на виділений земельній ділянці (а.с. 7). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] власними силами за рахунок власних коштів протягом 1980-2007 р.р. побудував на земельній ділянці [ADDRESS] житловий будинок з господарчими спорудами, та отримав на них технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія”. Як встановлено судом з висновку судової будівельно-технічної експертизи ТПП Криму N ВЕ-258 від 07.02.2008 р. житловий будинок [ADDRESS] зведено з дотриманням будівельних норм та правил, будівельні роботи виконано у повному обсязі (а.с. 40-50). Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворену річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. В силу ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном не встановлено або порушення прав інших осіб під час судового розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 331, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved