Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-16 00:00:00

[PERSON] в липні 2007 року звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції про виключення майна з акту опису та звільнення з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно протоколу № 9 засідання правління колгоспу „Маяк", правонаступником якого є ТОВ „Ошихлібське", від 05 червня 1979 року для нього та його сім"ї було надано квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі він проживає з червня 1979 року по даний час. Разом з ним проживає дочка [PERSON] та онук [PERSON]. Вказує на те, що 18 червня 2007 року він отримав листа відділу ДВС та копію акту опису й арешту майна, з якого довідався, що квартира, в якій він проживає, описана та на неї накладено арешт по примусовому виконанню рішення господарського суду про стягнення з ТОВ „Ошихлібське" кредиторської заборгованості та заборгованості по бюджету. Ініціатором накладення арешту на квартиру, в якій проживає його сім"я, було ТОВ „Ошихлібське", яке вказало квартиру як майно, на яке може бути звернено стягнення. Вважає, що арешт на квартиру [ADDRESS] накладено незаконно, оскільки в указаній квартирі він з сім"єю проживає з 1979 року, квартира використовується за призначенням, комунальні послуги він сплачує своєчасно, а у ТОВ „Ошихлібське" є інша нерухомість, яка може бути реалізована з метою погашення заборгованості, тому просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що відділ державної виконавчої служби в своїй діяльності керується Законом України від 21 квітня 1999 року „Про виконавче провадження", яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів. Постановою державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти ТОВ „Ошихлібське" в ЧОД АППБ „Аваль", однак цих коштів на арештованих рахунках виявилось недостатньо для погашення боргу за виконавчими документами. На виконання вимог Закону державним виконавцем було направлено лист боржникові ТОВ „Ошихлібське" та запропоновано визначити те майно, на яке, на думку боржника, належить звернути стягнення в першу чергу. 12 червня 2007 року ТОВ „Ошихлібське" запропонувало майно, яке було виділено рішенням зборів засновників товариства, а саме, квартири №№ 1, 7 в житловому будинку [ADDRESS], які належать товариству згідно свідоцтва про право власності від 26 грудня 2002 року. Представник ТОВ „Ошихлібське" в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відомчий 2-х поверховий 8-ми квартирний житловий будинок, який знаходиться [ADDRESS], належить на праві власності ТОВ „Ошихлібське" згідно свідоцтва про право власності від 26 грудня 2002 року. [PERSON] не має ніяких правових підстав щодо володіння, користування та розпорядження двокімнатною квартирою № 1 у даному житловому будинку. Рішення про надання жилого приміщення [PERSON] виконком сільської ради не приймав, ордер на вселення [PERSON] в спірну квартиру не видавав, договір найму житла власником житла з [PERSON] не укладався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 50, 56 Закону України „Про виконавче провадження" (надалі - Закон) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно. Під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу. Судом встановлено, що 14 червня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження про стягнення з ТОВ „Ошихлібське" на користь стягувачів кредиторської заборгованості на виконання рішень господарського суду та з метою забезпечення стягнення виконавчого збору проведено опис майна, що належить боржнику, та накладено арешт на квартири №№ 1, 7 відомчого житлового 8-ми поверхового будинку [ADDRESS] Чернівецької області. Також встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 1980 року проживає позивач [PERSON], його дочка [PERSON] та онук [PERSON]. Спірна квартира позивачу була виділена згідно Протоколу № 9 засідання правління колгоспу „Маяк" с .Ошихліби від 05 червня 1979 року. Наведені обставини підтверджуються Актом опису й арешту майна від 14 червня 2007 року, довідкою Ошихлібської сільської ради Кіцманського району від 21 червня 2007 року № 527 та архівною довідкою Кіцманської райдержадміністрації від 07 липня 2005 року № 1/144. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно Свідоцтва про право власності на восьмиквартирний житловий будинок від 26 грудня 2002 року, яке видано на підставі рішення виконкому Ошихлібської сільської ради від 25 грудня 2002 року № 71/13 (реєстр, книга № 2 за реєстр. № 283 від 02 січня 2003 року), житловий будинок [ADDRESS] дійсно належить Товариству з обмеженою відповідальністю „Ошихлібське" на праві колективної власності. З Протоколу № 2 (5) зборів власників земельних часток (паїв) та співвласників майна ТОВ „Ошихлібське" Кіцманського району Чернівецької області, виділеного в натурі на підставі Договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном від 28 червня 2003 року, видно, що для повного забезпечення сплати кредиторської заборгованості вирішено включити в перелік майна, яке передбачається на погашення заборгованості, відомчий восьмиквартирний житловий будинок, який розташований [ADDRESS] Чернівецької області, який являється колективною власністю ТОВ „Ошихлібське". А з Протоколу № 3 (28) зборів засновників ТОВ „Ошихлібське" Кіцманського району від 29 грудня 2006 року видно, що при визначенні переліку майна для першочергової реалізації в рахунок погашення заборгованості згідно рішень господарського суду збори засновників вирішили визначити наступне майно, яке являється власністю товариства - квартири №№ 1, 7 відомчого восьмиквартирного житлового будинку, що знаходиться [ADDRESS] Чернівецької області. Крім того, ч. 1 ст. 59 Закону передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. З огляду на викладене, оскільки позивачем [PERSON] не доведено своє право на описане майно, а саме, на квартиру № 1 в житловому будинку [ADDRESS] Чернівецької області, рішення про надання йому житлового приміщення виконком Ошихлібської сільської ради Кіцманського району не приймав, ордер на його вселення в квартиру не видавав, договір найму між наймодавцем та наймачем не укладався, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Враховуючи наведене, ст.ст. 316, 319 ЦК України, ст.ст. 50, 55, 56,59 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями), ст.ст. 10, 11,15, 61, 208,212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed