Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по зарплаті, посилаючись на те, що з 18.07. по 18.10.2007 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, але жодного разу не отримував заробітну плату, борг по якій на день звільнення складає 3600 грн.; компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки складає 570 грн. Добровільно заборгованість відповідач не виплачує. В порядку ст. 117 КЗпП України просить також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення в сумі 2399 грн. 88 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, пояснивши, що при прийомі на роботу оговорювалася, що його заробітна плата складатиме близько 1200 грн., проте за чотири місяці роботи він жодного разу не отримав заробітної плати, у жовтні 2007 року допустив порушення, непогасивши квитки на суму 15 грн., оскільки під час перевезення пасажирів намагався дотриматися розкладу руху автобусів і не встиг видати квитки декільком пасажирам, внаслідок чого відповідач нарахував йому штрафні санкції у 100-кратному розмірі надлишкової суми в розмірі 1500 грн. Крім того, керівник товариства примусив його написати заяву про відрахування цих штрафних санкцій в рахунок заробітної плати в розмірі 1500 грн., погрожуючи притягненням до кримінальної відповідальності та звільненням за ст. 41 КЗпП України. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно за час роботи позивача у товаристві йому жодного разу не виплачувалася заробітна плата. На день звільнення заборгованість по зарплаті склала 1419 грн. 32 коп., в тому числі компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки 96 грн. 24., проте позивач заподіяв майнову шкоду товариству за час роботи на суму 1500 грн., яка була за його заявою відрахована із заробітної плати, тому на день звільнення позивач винен підприємству ще 80 грн. 68 коп. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день на був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 18.07. по 18.10.2007 року. Згідно довідки, наданої відповідачем заборгованість позивачу по зарплаті на день звільнення складає 1419 грн. 32 коп. (в тому числі й компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки в сумі 96 грн. 24 коп.), середньомісячний заробіток - 354 грн. 83 коп. Таким чином, оскільки на день звільнення позивача відповідачем всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі, що підтверджується довідкою ТОВ підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості по зарплаті в розмірі 4170 грн., жодних доказів на підтвердження зазначеної суми суду не надав, тому ці вимоги спростовуються офіційною довідкою ТОВ “Компанія Юграс” про розмір заборгованості по зарплаті. Разом з цим, суд вважає твердження представника відповідача про заподіяння товариству позивачем матеріальної шкоди на загальну суму 1500 грн., що виникла внаслідок пошкодження турбокомпресора, встановленого на автобусі моделі ХАЗ 3250.02 держномер [NUMBER], який експлуатував [PERSON] і як наслідок - відрахування встановленого товариством розміру цієї шкоди з заробітної плати за заявою позивача та відсутність заборгованості по зарплаті безпідставними з огляду на наступне. Так, на обґрунтування своїх заперечень проти позову представником відповідача в судове засідання не надано належних доказів, зокрема даних бухгалтерського обліку й інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди - матеріалів інвентаризації, актів ревізії та облікових документів, актів й інших документів про недостачу, зіпсування, втрату, знищення майна, довідок й інших документів про вартість майна; доказів про винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, наказу за результатами перевірки даного випадку, інших доказів, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню, дані про умови праці і зберігання матеріальних цінностей, доповідні записки працівника з цих питань тощо. Зокрема, копія акту виконаних робіт по ремонту турбокомпресора належним чином не завірена, на цьому акті відсутні дата та місце його складання, відсутні дні про особу, та компетенцію ПП [PERSON] щодо здійснення ремонту вказаного майна, що унеможливлює визнання цього доказу належним та допустимим. Сама по собі заява працівника про відрахування з його заробітної плати певних сум не є правовю підставою для невиплати заробітної плати, до того ж відповдіачем не надано суду доказів про те, що підставі цієї заяви наказом по підприємтсву дійсно було проведено таке відрахування. Не обгрунтований відповідачем й сам розмір матеріальної шкоди в сумі 1500 грн., в той час як згідно із наданого ним акту, вартість ремонта турбокомпресора склала 1300 грн. З цих підстав суд дійшов висновку про грубе порушення трудового законодавства з боку керівництва ТОВ “Компанія Югтранс” щодо визначення та обгрунутвання розміру заподіяних товариству з вини позивача збитків, і як наслідок - невиплати належної йому заробітної плати при звільненні і вважає, що невиплата заборгованості по зарплаті сталася з вини товариства, тому в силу ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за весь період затримки розрахунку - по день постановлення рішення в розмірі 1466 грн. 52 коп. (354,83 /середньомісячний заробіток/ х 4 міс / з 19.10.2007 року по 19.02.2007 року/ = 1419, 32 + 11,8 / середньоденна заробітна плата/ х 4 дні = 1419, 32 + 47,2 = 1466,52. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ТУ ДСА України в Херсонській області підлягають витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн., а також судовий збір на користь держави в сумі 51 грн. У відповідності зі ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108-95/ВР з наступними змінами і доповненнями; п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” від 24.12.1999 року № 13;

Outcome: partial