Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

У лютому 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіального центру управління праці та соціального захисту населення Любашівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивачка зазначала, що з квітня 1998 року вона працювала у відповідача соціальним працівником і наказом від 18 січня 2007 року її було звільнено з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення проведено неправильно, позивачка просила задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає що позивачку було звільнено відповідно до вимог трудового законодавства, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Згідно наказу №26 від 17.11.2006 року , на підставі рішення районного суду від 14.11.2006 року [PERSON] була поновлена на роботі - на посаду соціального працівника Територіального центру по обслуговуванню пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з 14.11.2006 року, з місячним окладом згідно штатного розпису (442,50 грн) (а.с. 13). Зазначений факт підтверджується записом в трудовій книжці позивачки (а.с. 9). Тобто, позивачка продовжувала працювати на попередньому місці роботи. Із пояснень сторін видно що 16 листопада 2006 року позивачка була направлена в Любашівську ЦРЛ для проходження медичного огляду, вона була попереджена письмово про необхідність пройти медичний огляд до 21.12.2006 року що підтверджується листом (а.с. 21). Згідно пояснення [PERSON] від 22.12.2006 року вона не закінчила проходження медичного огляду у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.26). Згідно наказу № 29 від 22 грудня 2006 року за ухилення в проходження медичного огляду та ненаданням висновку лікарсько-консультативної комісії про стан здоров`я [PERSON] було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.25). Згідно листа від 22.12.2006 року позивачку було попереджено, що у зв`язку із тим, що вона не пройшла медичний огляд до 21.12.2006 року, термін для медичного огляду продовжено до 26.12.2006 року, після чого необхідно надати медичну довідку до особової справи. Із цим листом позивачка ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на листі (а.с.24). Згідно пояснення [PERSON] від 27.12.2006 року вона не закінчила проходження медичного огляду у зв`язку з тим, що лікарська виписка направлення не відповідає дійсності (а.с.27). Позивачку було запрошено на засідання профспілкових зборів (а.с. 30,31). Із листа Любашівської ЦРЛ від 11.01.2007 року видно, що [PERSON] було надано направлення в обласний лікувальний заклад, після чого на прийом вона не зверталась (а.с. 34). Рішенням профспілкового комітету від 15.01.2007 року було надано згоду на звільнення позивачки за порушення трудової дисципліни та навмисне ухилення від проходження медичного обстеження відповідно до ст. ст. 40 п. 3 та 169 КЗпП України (а.с. 37, 32, 38). Наказом начальника УПСЗН Ліщук О.І. позивачку було звільнено з займаної посади за ст. ст. 40 п. 3, 169 КЗпП України, за згодою профспілкового комітету. Відповідно до ст. 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов”язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників. Перелік професій працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються Міністерством охорони здоров”я України за погодженням із Державним комітетом України по нагляду за охороною праці. Однак, згідно Переліку професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 року № 559, із змінами територіальний центр управління праці та соціального захисту населення Райдержадміністрації не внесено до списку як організацію працівники якої підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам. Тому, суд не вбачає правових підстав, з яких позивачка повинна була проходити медичний огляд обов'язково. Відповідачем не надано доказів, і того, що були підстави боятися, що за станом здоров`я вона не зможе виконувати свої трудові обов'язки. Крім того, як видно з пояснення позивачки, її „ухилення” від проходження медичного огляду, що підтверджується і показаннями свідка [PERSON] та випискою з медичної карти (а.с. 159) не можна розцінювати як систематичне не виконання своїх трудових обов'язків, так як на це була поважна причина. На підставі викладеного позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню згідно ст. ст. 235, 236 КЗпП України.

Outcome: approved