Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

У березні 2007 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на наступні обставини. Домоволодіння [ADDRESS], що складалось з саманного жилого будинку площею 5,65кв.м.х8,95кв.м., жилою площею 22,6кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом належало співвласникам - позивачеві [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. У зв"язку з аварійним станом будинку він був знесений, [PERSON] надана трикімнатна квартира взамін її частки у спадковому будинку, а він для поліпшення своїх житлових умов самовільно, без отримання дозволу компетентних органів, звів на території даного домоволодіння жилий будинок літ. А-1, нежитлову прибудову літ. А&sup1;-1, жилу прибудову літ. А&sup2;-1, сені літ. А, сарай літ. Ж, літню кухню літ. Б. Вважаючи, що зведеною самозабудовою не порушуються права третіх осіб і держави, посилаючись на систематичну сплату земельного податку, необхідність розпорядитися власним нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на самочинну забудову, ввести її до складу домоволодіння [ADDRESS], зобов"язати БТІ м. Маріуполя зареєструвати його права власності на зазначений об"єкт нерухомості загальною площею 95,7кв.м., жилою площею 50,6кв.м. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримала позовні вимоги і приєдналась до пояснень свого довірителя. Зазначила, що позивач здійснив самозабудову у 1991 році, не звертався до компетентних органів щодо надання йому у користування чи власність земельної ділянки, розташованої під забудовою. Проте, у зв"язку з набуттям позивачем права власності на домоводіння в порядку спадкування до нього також перейшло й право власності на дану земельну ділянку. Представник відповідача - Маріупольскої міської ради - Жоголева ВВ., що діє за довіреністю, заперечуючи проти позовних вимог в повному обсязі пояснила, що позивач не має документів, що підтверджують його право користування чи власності на земельну ділянку, і територія, на якій розташовано будинок [ADDRESS], знаходиться в санітарно-захисній зоні промислового підприємства, що згідно з чинним земельним законодавством забороняє будівництво житлових об"єктів, а тому правових підстав для задоволення всіх позицій позовних вимог немає. Представники залученого у якості співвідповідача - ВАТ "МК "Азовсталь" Бузівська Н.М., Калабухова С.В. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на аналогічні підстави. Свої пояснення представники сторін виклали з посиланням на діюче законодавство. Представник залученого у якості третьої особи МКП Маріупольське БТІ в судове засідання не прибув, надав лист про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Залучені у якості третіх осіб [PERSON] і [PERSON], будучі повідомленими належним чином про дату і час розгляду справи, в судове засідання не прибули, заяви про причини неявки завчасно суду не надали. У зв"язку з цим на підставі ст. 169 ЦПК України та з метою дотримання вимог процесуального законодавства щодо вирішення справи впродовж розумного строку, суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних в справі матеріалів і доказів у відсутність третіх осіб. Заслухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та інші матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлені наступні обставни і відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого 24.04.1991р. за реєстр. № 1769 Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, на підставі заповіту від 26.01.1983р. [PERSON], померлої [INFO], її спадкоємцями є [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в рівних частках кожний. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з одного саманного жилого будинку жилою площею 22,6кв.м., уборної літ. З, бетонного погрібу літ. Б, парканів № 1, 2, замощення І. Дане спадкове майно належало померлій на підставі договору купівлі-продажу № 3846 від 19.05.1961р. (а.с. 6, 33-35). Право власності співвласників, в тому числі і позивача, на зазначений будинок зареєстровано в БТІ за № 11373 від 12.05.1991р. (а.с. 7). Маріупольским бюро технічної інвентарізації станом на 15.02.207р. виявлене самочинне будівництво на території доволодіння [ADDRESS] - жилий будинок літ. А-1 розмірами 5,65х10,60, нежитлова прибудова - літера А'-1, жила прибудова літ. А2-1, сені літ. А, сарай літ. Ж. дані споруди і будівлі зведені замість знесеного саманного будинку розмірами 5,65х8,95 (а.с. 8, 11, 13, матеріали інвентарної справи № 18875- 39512). Зазначені будівлі у якості самозабудови відзначені в технічному паспорті домоволодіння (а.с. 14-17). Відповідно до ст. 376 ч. 2 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Втім, положення ст. 376 ЦК України, на яку в обгрунтування своїх позовних вимог посилається позивач, передбачають можливість визнання за особою за рішенням суду права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, якщо таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, не має істотного порушення будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 125 ч. 1 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За ч. 3 наведеної норми приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. За відомостями Маріупольського БТІ згідно із квартальною зйомкою, затвердженою виконкомом міськради від 26.01.1956р., протокол № 2 земельна ділянка площею 1969кв.м. [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON] (а.с. 41-44). Даним документом зареєстровано на підставі даних заміру фактичне використання земельної ділянки. За довідками ж Маріупольського міського управління земельних ресурсів про правовий статус земельної ділянки [ADDRESS] - відсутній кадастровий номер, дані про надання земельної ділянки у встановленому порядку відсутні (а.с. 12, 45) і свідоцтво про право власності на спадкування за заповітом від 24.04.1991р., що засвідчує право власності на частку [PERSON] у домоволодінні не містить відомостей про підстави надання земельної ділянки, на якій розташовано спадкове нерухоме майно, в користування чи власність (а.с. 6). Посилання ж сторони позивача на набуття ним за ст. 81 ЗК України і ст. 377 ЦК України права власності на земельну ділянку у зв"язку з набуттям права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування є з правової точки зору неспроможними, оскільки земельна ділянка згідно з документами не входила до складу спадкової маси і спадкодавець [PERSON] за своє життя не отримала право власності на зазначену земельну ділянку чи її частку. В ході судового розгляду справи було досліджені матеріали інвентарної справи № 18875-39512 (кв. 1251) по домоволодінню [ADDRESS]. З даних документів, а також з матеріалів цивільної справи, зокрема довідок ВАТ МК "Азовсталь", управління капітального будівництва ВАТ "МК "Азовсталь", інформації Головного управління архітектури та містобудування, акту житлової організації за місцем розташування домоволодіння, вбачається, що даний будинок відповідно до генерального плану будинку розташований в санітарно-захисній зоні комбіната промислового підприємства ВАТ "МК "Азовсталь", яка передбачена проектним завданням розвитку 2-ї черги комбіната і затверджена Розпорядженням Радміну СРСР від 15.07.1971р. за №1355р. (а.с. 9, 50, 52-54, 67, 94, 101, 111). Відомостей про надання земельної ділянки у користування чи у власність у передбаченому законодавством порядку позивачеві чи комусь із громадян, встановлення її меж в натурі, в інвентарній справі не міститься. З досліджених документів вбачається, що взамін частки аварійного будинку [ADDRESS], що входить до санітарно-захисної зони, [PERSON] і її сім"ї УКС ВАТ "МК "Азовсталь" за програмою відселення мешканців з санітарної зони була надана трикімнатна квартира [ADDRESS] - із анулюванням правовстановлюючих документів на її частку в домоволодінні [ADDRESS], дане житло надано без врахування інтересів [PERSON], який був засуджений і не був її родичем (а.с. 9, 101, а.с. 80-81 інвентарної справи № 18875-39512). Відомості ж щодо надання житла взамін іншим співвласникам - позивачеві [PERSON] та [PERSON] - в цих матеріалах відсутні. Отже, в ході судового розгляду позивачем не доведено, що ним отриманий у встановленому законом порядку документ, передбачений ст. 126 ЗК України, що засвідчує його право користування або власності на земельну ділянку, її державна реєстрація, встановлення її меж в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 114 ч. 2 Земельного Кодексу України у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей. Цих вимог законодавства, як встановлено судовим розглядом, позивачем при самочинній забудові на земельній ділянці [ADDRESS] не враховано і не дотримано. При розв"язанні даного позову в конкретному випадку не мають правового значення висновки проведеної будівельно-технічної експертизи від 16.05.2007р., реєстрація позивача в даному помешканні і здійснення ним плати за використання земельної ділянки (а.с. 22-24, 79-82). Отже, за відсутності документів, передбачених ст. 126 ЗК України, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку, факту знаходження земельної ділянки в санітарно-захисній зоні промпідприємства з 1971р., відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності позивача на самочинно зведені споруди і будівлі на дільниці [ADDRESS], введення їх до складу домоволодіння і зобов"язання вчинити реєстрацію права власності на даний об"єкт нерухомості за позивачем. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати як то судовий збір, витрати з ІТЗ, оплата експертизи, у зв"язку з вирішенням спору і відмовою в задоволенні позовних вимог не підлягають відшкодуванню відповідачами і відносяться на його рахунок. На підставі ст. 376 ЦК України, ст. 114, 125-126 ЗК України,

Outcome: dismissed