Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

В травні 2006 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Головне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус [PERSON], Київське міське бюоро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання договору дарування нікчемним, визнання права власності на майно, скасування державної реєстрації. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 22 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS] і стверджує, що цей договір купівлі-продажу є удаваним та таким, що приховував договір позики, який був укладений між її колишнім чоловіком [PERSON] та [PERSON] за наступних підстав. В 1998 році з [PERSON] позивачку познайомив її колишній чоловік [PERSON] і попросив її тимчасово укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу на 32/100 частин квартири [ADDRESS] з метою надання [PERSON] гарантій повернення коштів, які він взяв у [PERSON] в позику в розмірі 408 000,00 (чотириста вісім тисяч) гривень. що по курсу НБУ становить 80 000,00 (вісімдесят тисяч) дол.США, що підтверджується розписками [PERSON] [PERSON], показами свідка [PERSON], та показами [PERSON] по кримінальній справі №07-5835. 22 жовтня 1998 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS]. Отримавши кошти, [PERSON] сказав позивачці, що ці кошти потрібні йому на короткий термін для закупівлі сантехніки та будівельних матеріалів. Він умовив позивачку укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS], з метою надання відповідачу гарантій повернення позики самим [PERSON]Тому спірний договір купівлі-продажу, що укладений 22.10.1998 року і передбачав, що продажна вартість 32/100 частин квартири становила 4000,00 гривень. На момент укладання спірного договору реальна вартість вказаної частки квартири була значно більшою. Позивачка стверджує, що у неї не було наміру продавати належні її на праві власності 32/100 частин квартири за збитковою ціною, що перед підписанням договору купівлі-продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS], між позивачкою і [PERSON] була домовленість і [PERSON] написана розписка про те, що після повернення йому [PERSON]боргу, він одразу переоформлює 32/100 частин спірної квартири знову на позивачку Під час розгляду справи позивачка стверджувала, що між відповідачем і 3-тьою особою [PERSON]складено ще 2 розписки на інші суми боргу і тому позивач по теперішній час не знає яку суму 3-тя особа ( [PERSON]) взяв у відповідача в борг, оскільки на одна розписка [PERSON] складена на суму 80 000,00 доларів США, інша - «соглашение» - на суму 150 000,00 доларів США, позивачці відповідач сказав - 100 000 тисяч доларів США. Йшов час, а [PERSON] борг не сплачував. Виник конфлікт, і в 2002 році позивачка і 3-тя особа [PERSON] офіційно розірвали шлюб. Оскільки мирно домовитись позивачка з [PERSON] та [PERSON] не вдалось, позивач подала позов до суду про визнання договору купівлі-продажу 32/100 частин квартири в будинку [ADDRESS] не дійсним та договору дарування 32/100 частин квартири в будинку [ADDRESS] - нікчемним. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали заявлені вимоги. Представник [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Стверджували, що [PERSON] на законних підставах придбав спірні 32/100 частин квартири [ADDRESS] Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримала та вважала, що немає підстав для визнання угод недійсними та нікчемними. Представник третьої особи КМБТІ в судове засідання не з»явився, направив письмові пояснення та просив розглядати справу за його відсутністю. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Під час розгляду справи судом були витребувані та досліджені докази з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об'єкти нерухомого майна , Першої державної нотаріальної контори, на запит суду були надані протоколи допиту свідка [PERSON] по кримінальної справи№07-5735 та допитані свідки, проведені всі дії, які були необхідні для винесення рішення по справі. В процесі розгляду справи було встановлено, що в протоколі допиту свідка [PERSON] від 05.11.2003 року та від 11.08.2004 року по кримінальній справі №07-5835 [PERSON], попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, стверджував, що він не мав наміру придбати 32/100 частин квартири [ADDRESS] у власність і, що він мав домовленість з позивачкою про повернення її назад у власність 32/100 спірні частини квартири, а також той факт, що кошти він особисто давав [PERSON] оскільки добре його знав, бо вчився з його сином в одному класі. Кошти дав в квартирі [ADDRESS] і, що при передачі коштів позивач не була присутня і, що він ніколи не мав наміру купувати квартиру[ADDRESS], а саме: «У меня не было цели покупать квартиру лично. Я просил у [PERSON] продать квартиру и отдать мне мои деньги без всякой прибыли, на которую я не претендую». Далі в протоколі допиту свідок [PERSON] каже, що «у меня на руках находится расписка [PERSON]. о том, что она взяла у меня деньги в сумне 536.000 гривен. Даную расписку она написала не в момент получения денег, а гораздо позже, в октябре 2003 года по собственной инициативе» На питання суду чому розписка позивачкою написана не в момент отримання коштів, а через п'ять років, [PERSON] відповіді не дав, оскільки на засідання суду не з'являвся. На питання слідчого у протоколі допиту свідка [PERSON]: «Почему на «Соглашении» о виделении денег на ремонт квартир от 21.07.2001 нет подписи [PERSON]? [PERSON], відповів: «Это соглашение есть четвертое по счету. Перове было написано самой [PERSON].» Ні суду, ні слідству відповідач не надав цей документ. На питання слідчого в протоколі допиту свідка [PERSON]: «В соглашении сказано, что вы намеревались выкупить оставшуюся часть квартиры за 350 000 тысяч дол. США. Почему вы не выполнили свои намерения?» свідок [PERSON] відповів : «У меня не было цели покупать квартиру лично», і далі:«хочу заявить, что данная квартира мне не нужна. В любой момент я готов подписать соглашение на продажу этой квартиры, Я готов подписать договор купли-продажи. Я жду предложений от [PERSON]. Моя цель получить деньги». В судовому засіданні позивачка та її представник підтримували заявлені позовні вимоги та стверджували, що [PERSON] взагалі не мав та не міг мати ключів від квартири, оскільки між її колишнім чоловіком [PERSON] та [PERSON] мав місце договір позики, а не договір купівлі-продажу та в договорі купівлі-продажу 32/100 частин квартири не було встановлено порядок користування квартирою або окремими її частинами. [PERSON] не звертався до позивачки з пропозицією укласти догові користування квартирою або окремими її частинами. Це свідчить саме про те, що [PERSON], [PERSON] та позивачка фактично мали намір одержати за договором інші правові наслідки, ніж ті, які були виписані в тексті договору купівлі-продажу 32/100 частин квартири, оскільки гроші відповідач надав у позику [PERSON] Тобто правовідносини, які виникли між позивачкою та [PERSON] у 1998 році продовжують існувати на даний час і її позов спрямований на захист не порушеного її права, а тільки оспорюваного права, тому її позов може бути задоволений без обмеження строком позовної давності згідно ч.2 ст.267 ЦК України. Згідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, роз'яснено, що при встановленні факту, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. Суду були надані докази, що з 1997 року по сьогоднішній день у спірній квартирі ведуться ремонтно-будівельні роботи, квартира перепланована , перебудована ще з 1997 року та не введена в експлуатацію. Тому довідки - характеристики з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об'єкти нерухомого майна на 32/100 частин спірної квартири, які були отримані [PERSON] у 1998 році та [PERSON] у 2004 році для оформлення договору купівлі-продажу та дарування 32/100 частин квартири в будинку [ADDRESS], не відповідають справжньому технічному стану квартири, оскільки житлова та загальна площа квартири змінені, стіни між кімнатами зруйновані, коридор, кухня та ванна кімната і туалет перенесені в інше місце. Ці обставини підтверджуються технічним паспортом (планом за поверхами) на квартиру [ADDRESS] з відміткою БТІ м. Києва про те, що дозвіл на переобладнання квартири не поданий, довідками - характеристиками БТІ м. Києва на 32/100 частин квартири [ADDRESS] від 1996 року, 1998 року та 2004 року, довідкою ЖЕО-601 від 19.05.2006 року, у якій сказано, що з 1997 року і по даний час у квартирі [ADDRESS] ведуться ремонтно - будівельні роботи та п. 7 Договору дарування спірної частини квартири, укладеному 5 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] в якому зазначено про те, що „ Сторони домовились про те, що під передачею частини квартири за цим договором слід вважати передачу символу речі”. „Прийняття ОБДАРОВАНИМ від ДАРУВАЛЬНИКА примірника цього договору, свідчить про те, що передача речі відбулась”. Правоустановчі документи на квартиру згідно закону не можуть бути символом речі і передаватись із рук в руки, оскільки договір дарування належить до категорії реальних угод і правоустановчі документи на квартиру, згідно цивільного законодавства, не можуть бути символом речі. Документи не можна подарувати. Символом речі можуть бути цінні папери, предмети побуту тощо, а не правоустановчі документи на квартиру. За цим договором дарування правоустановчі документи віддає обдарованому не дарувальник, а нотаріус. В процесі розгляду справи суд встановив, що у довідках - характеристиках від 1998 та 2004 року, договорі від 22.10.1998 року та договорі дарування від 05.10.2004 року не вказано із скількох кімнат складається 32/100 частин квартири та розмір загальної та житлової площі даної квартири. Згідно п.п. 2.2, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок видачі довідок - характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.06.1996 року за № 273/1298, довідка - характеристика видається на підставі матеріалів інвентаризаційної справи з урахуванням всіх змін в квартирі. Виявлені при обстеженні самовільно побудовані, прибудовані об'єкти нерухомого майна заносяться в довідку - характеристику. У разі виявлення при обстеженні змін в об'єкті нерухомого майна, внаслідок чого змінилась житлова чи загальна площа, у довідці - характеристиці вказується номер і дата рішення місцевого органу виконавчої влади, місцевого самоврядування, на підставі якого зроблені побудова, добудова, перебудова, реконструкція. Таким чином, довідки -характеристики БТІ м. Києва на 32/100 частин квартири [ADDRESS], отримані у 1998 році на 2004 році були не чинними, оскільки не відображають дійсний технічний стан квартири, здійснені переобладнання та перепланування у квартирі - нежилих приміщень у жилі та навпаки, кількість кімнат, розміри загальної та житлової площі частини квартири. Разом з тим, позовні вимоги про визнання їх недійсними задоволенню не підлягають, оскільки вони не є угодою і визнання їх недійсними не передбачено діючим цивільним законодавством. Відповідно до ст. 50 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за № 152/361 (чинної на той час), а також ст.63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затверджена Наказом МЮ України від 03.03.2004 року № 20/5 роз'яснює, якщо у квартирі проведено переобладнання та перебудову без належного дозволу, то нотаріус відмовляє в посвідченні договору відчуження квартири. І тому згідно ст. 48 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), укладений 22.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS] не відповідає вимогам ст. 48 ч.1 ЦК УРСР ; п.п. 2.2., 2.4.., 2.6., Інструкції про порядок видачі довідок - характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.06.2006 за № 273,1298; ст. 50 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 року за № 152/361 ( чинної на той час); а також зовнішньому та внутрішньому волевиявленню сторін, , оскільки сторони не виявляли дійсної волі на досягнення певних правових наслідків, обумовлених договором купівлі - продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS]; спрямованістю правочину на реальне настання правових наслідків, передбачені договором купівлі - продажу; на протязі восьми років [PERSON] не вчиняв дій, спрямованих на набуття права власності 32/100 частин квартири, а саме: не користувався, не перевозив до неї речей, не проживав в спірній частині квартири, ніколи не мав, та і не міг мати ключів від вхідних дверей квартири, не сплачував гроші за надання комунальних послуг, користування телефоном, не брав участі у покритті витрат, пов'язаних з ремонтом квартири та покрівлі над квартирою та її утриманні. Тобто, як стверджує позивач, посилаючись на надані суду документи, [PERSON] ніколи не вступав у володіння придбаною квартирою. Таким чином, заява представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач на законних підставах придбав 32/100 спірні частини квартири спростовуються довідкою з відміткою в технічному паспорті БТІ за 1998 рік, в яких сказано, що квартира [ADDRESS] перепланована без дозволу, недобудована та не введена в експлуатацію та довідкою з Першої державної нотаріальної контори м. Києва. В судовому засіданні було встановлено, що договір дарування 32/100 частин квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить Цивільному кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Ч..5 ст.203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, укладений договір дарування 32/100 частин квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не має під собою правової підстави та суперечить чинному законодавству, а саме: ч.1, 5 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, п.п. 2.2., 2.4., 2.6., Інструкції про порядок видачі довідок - характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06. 06.2006 року за № 273/1298; ст. 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року за № 20/5 [PERSON] не визнавав право власності [PERSON] на 32/100 частин квартири [ADDRESS], у якій позивачка проживає з 1996 року і яка знаходиться у повному її володінні, користуванні та утриманні. Згідно ст. 392 ЦК України вимоги [PERSON] про визнання права власності можуть бути поєднані з позовом про визнання правочину недійсним, який є основним, а вимоги про визнання права власності - додатковими. Визнання права власності позивачки [PERSON] на 32/100 частин квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати загальною площею 45,0 кв.м., у тому числі житловою площею 34,0 кв. метра ґрунтується на таких підставах, а саме: - договорі купівлі - продажу, укладеному 26.04.1996 року між [PERSON] та громадянина ми [PERSON] і [PERSON] (первісні власники 32/100 частин комунальної квартири); недійсному договорі, укладеному 22.10.1998 року між [PERSON]. та [PERSON]; недійсних довідках - характеристиках БТІ м. Києва від 1998 року та 2004 року; діях [PERSON], якими він не визнає право власності [PERSON] на спірні 32/100 частин квартири; нікчемному договорі дарування, укладеному 05.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] ; та у письмових і усних твердженнях [PERSON], зафіксованих слідчим у протоколі його допиту, що він не мав наміру придбати 32/100 частин квартири [ADDRESS] у власність і, що він мав домовленість з [PERSON]. про повернення їй назад у власність 32/100 спірні частини квартири. Вказані обставини підтверджуються розписками [PERSON] [PERSON], згідно яких [PERSON] надав [PERSON] позику, а [PERSON] уклала з ним договір купівлі - продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS] який мав бути розірваний після повернення боргу. Крім того, на протязі восьми років, які минули з моменту укладення спірного договору, [PERSON] не вступив у володіння придбаним майном, не користувався ним, не приймав участі в утриманні та ремонті, а в 2004 році по недійсній довідці - характеристиці передарував його. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що він на законних підставах придбав 32/100 спірні частини квартири спростовуються довідкою з відміткою в технічному паспорті БТІ за 1998 рік, в яких сказано, що квартира [ADDRESS] перепланована без дозволу, недобудована та не введена в експлуатацію і довідку на продаж частини квартири [ADDRESS], БТІ видати не має права. Таким чином, договір купівлі - продажу 32/100 частин квартири [ADDRESS], вчинені після 1997 року вчинено з порушенням чинного законодавства по недійсних довідках - характеристиках з БТІ м. Києва. Представник позивачки пояснив, що в березні 2006 року [PERSON] погасила заборгованість [PERSON] по кредиту перед „Експобанком” в сумі 554 883, 12 гривен. На даний час 3-тя особа ( [PERSON]) наполягає, щоб позивачка повернула борги його кредиторам за рахунок спільного майна, Таким чином, на підставі наведеного та

Outcome: partial