Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON]., обґрунтовуючи його тим, що 11.11.2004 року він уклав договір позики з відповідачем, відповідно до якого передав йому 3200 грн., які він зобов'язався повернути до 21.11.2004 року, про що написав розписку. 16.03.2005 року відповідач знову звернувся з проханням позичити гроші і він надав йому в борг 2000 грн. на строк до 28.03.2005 року, так само він позичив позивачу 24.09.2005 року 8000 грн. на строк до 01.11.2005 року, 28.12.2005 року 7000 грн. на строк до 28.07.2006 року, 08.09.2006 року 5000 грн. на строк до 08.05.2007 року, 01.03.2007 року 20000 грн. на строк до 15.03.2007 року. В обумовлені в розписках строки гроші повернуті не були і до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконав. Всього за вказаний період він позичив [PERSON]. 45200 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з відповідача суму боргу 45200 грн., пеню з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 11.11.2004 року до 01.01.2007 року в розмірі 3290 грн. та з 01.01.2007 року до 01.10.2007 року в розмірі 5028 грн., пеню з урахуванням 3% річних від простроченої суми з 11.11.2004 року до 01.10.2007 року в розмірі 1849 грн., пеню з урахуванням рівня облікової ставки НБУ від простроченої суми з 07.12.2004 року до 30.09.2007 року в розмірі 3434 грн., а разом 58801 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та пояснив, що в період з 11.11.2004 року по 01.03.2007 року він неодноразово позичав відповідачу гроші на загальну суму 45200 грн., яку він зобов'язався повернути у вказані в розписках строки, але до теперішнього часу борг не повернуто. Спочатку відповідач обіцяв повернути борг, пізніше взагалі відмовився від своїх зобов'язань. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково та пояснила, що відповідач дійсно брав у [PERSON]. гроші в борг в сумах, які вказані у вищезазначених розписках, але завжди їх повертав, за його підрахунками він залишився винен позивачу лише 15000 грн. Розписки у позивача [PERSON]. не вимагав, тому що він розраховувався поступово, віддавав борг за кожною розпискою частинами. Те, що позивач надавав йому нові позики підтверджувало, що довіра до відповідача не була втрачена. Просила суд у позові відмовити. Свідок [PERSON]пояснила, що дійсно її чоловік - [PERSON]. позичав у [PERSON]. вказану суму грошей, але відразу їх повертав, за підрахунками чоловіка він винен позивачу лише 15000 грн. Гроші поверталися частинами, вона особисто в липні 2007 року віддала позивачу 12500 грн, а чоловік віддавав по 200-300 грн. Гроші передавалися на автовокзалі в м. Херсоні та декілька разів вона віддавала гроші у себе вдома, які конкретно суми поверталися вказати не може, оскільки не пам'ятає. Крім того, в рахунок погашення боргу вони придбали позивачу два мобільних телефона вартістю приблизно 1150 доларів. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений сторонами, що підтверджується представленими позивачем письмовими розписками, дійсність яких не оспорює представник відповідача, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладені договори позики, за умовами яких позивач [PERSON]передав [PERSON]. грошові кошти: 11.11.2004 року - 3200 грн., 16.03.2005 року - 2000 грн., 24.09.2005 року - 8000 грн., 28.12.2005 року - 7000 грн., 08.09.2006 року - 5000 грн. та 01.03.2007 року - 20000 грн., а всього на загальну суму 45200 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк відповідно до 21.11.2004 року, 28.03.2005 року, 01.11.2005 року, 28.07.2006 року, 08.05.2007 року та 15.03.2007 року. (а.с. 7-12). Як пояснив позивач, в обумовлені в розписках строки гроші йому повернуті не були і до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконав, незважаючи на те, що він, [PERSON]., неодноразово звертався до відповідача та його дружини, що підтверджується телеграмами та поштовими повідомленнями. (а.с. 43-46) У відповідності до ст. 625 ч. 2, ст. 1049 ч. 1, ст. 1050 ч. 1 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики у строк та в порядку, що встановлені договором, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Згідно наданих позивачем розрахунків, з якими суд погоджується та які розраховані згідно діючого законодавства відповідач повинен сплатити позивачу: суму боргу за договорами позики, що становить 45200 грн., пеню з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 11.11.2004 року до 01.01.2007 року - 3290 грн., пеню з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 01.01.2007 року до 01.10.2007 року - 5028 грн., пеню з урахуванням 3% річних від простроченої суми з 11.11.2004 року до 01.10.2007 року - 1849 грн., пеню з урахуванням рівня облікової ставки НБУ від простроченої суми з 07.12.2004 року до 30.09.2007 року - 3434 грн., а разом 58801 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача та свідка на боці відповідача, який є близьким родичем відповідача, оскільки ними не надано жодних письмових доказів повернення боргу в сумі 30200 грн. Інших об'єктивних доказів, крім показів свідка, представник відповідача в підтвердження своїх доводів суду не надав.

Outcome: approved