Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на автомобіль та визнання договору купівлі-продажу автомобіля частково не дійсним і просила: - визнати за нею право власності на цілий автомобіль марки VOLKSWAGEN T-4 [NUMBER], 2003 року випуску; - визнати, що договір купівлі-продажу(біржовий правочин) № 10-585 від 11 серпня 2006 року про продаж автомобіля VOLKSWAGEN T-4 був в дійсності укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). На підтвердження своїх позовних вимог позивачка вказала наступне: З 15 липня 1996 року позивачка і син відповідачки [PERSON]проживали однією сім*єю і вели спільно всі справи, мали спільний сімейний бютжет. У 1998 році у них народився син, який записаний на батька і проживав разом з ними. Для ведення їх сімейного бізнесу їм був потрібен грузопасажирський автомобіль і вони вирішили придбати такий автомобіль. В звязку з тим, що у чоловіка уже був автомобіль, а його мати - відповідачка по справі, є ветераном праці і має пільги, то вирішили, щоб зекономити на платежах по оформленню автомобіля, тимчасово зареєструвати автомобіль на відповідачку і оформити на неї угоду. Відразу ж після оформлення договору відповідачка видала доручення на право керування цим автомобілем сину позивачки [PERSON], що фактично управляв цим автомобілем. Договір купівлі-продажу було здійснено в Ізюмському міському ДАІ за 51000 гривень. При цьому угода і всі умови купівлі-продажу були оговорені раніше між її чоловіком і власником спірного автомобіля - третьою особою [PERSON]. Відповідачка до угоди ніякого відношення не мала, при передачі грошей вона була відсутня. Посвідчення на керування автомобілем відповідачка не має, грошей на придбання автомобіля у неї не було. Оформлення угоди на відповідачку було здійснено тільки для того щоб менше платити державі і ініціювала це відповідачка і підбила на це сина. Цей мікроавтобус був придбаний для сімейного бізнесу. Спірний автомобіль ні єдиного дня не був у користуванні відповідачки і ніякого відношення до нього вона не мала. Після раптової смерті у серпні 2007 року [PERSON] відповідачка почала вимагати повернути їй автомобіль. Позивачка вважала, що після смерті чоловіка вона є повним власником спірного автомобіля, оскільки відповідачка не вклала в цей автомобіль ні єдиної копійки. Відповідачка не мала зовсім коштів і всі затрати по похоронах померлого [PERSON] понесла позивачка. За чотири дні до смерті її чоловік продав належну йому машину і хотів оформити спірний автомобіль на себе, але не встиг цього зробити. Вона прожила із померлим [PERSON] понад 11 років однією сім*єю, виховували спільну дитину, разом вели господарство і тому вважала, що спірний автомобіль є спільною власністю їх сім*ї. На підставі викладеного вважала, що позов підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] позов не визнала повністю. І на заперечення протии позовних вимог вказала наступне: Вона є повноправним власником спірного автомобіля, про що свідчать правовстановлюючи документи на цей автомобіль. Автомобіль вона купила за свої власні кошти, які збирала протягом деякого часу. Вона сама вирішила купити цей автомобіль тому, що він їй сподобався. І хоча вона не вміє керувати автомобілем, але постійно ним користувалась коли він їй був потрібен. Кошти вона зібрала коли займалась підприємницькою діяльністю. Не заперечувала, що померлий постійно їй допомагав матеріально. Вказала, що дійсно гроші і всі процедури оформлення угоди виконував її син, але робив він це з її волі. Гроші вона йому передала до укладення угоди. Вважала позовні вимоги не обгрунтованими та не підтвердженими доказами. Вказала, що гроші на автомобіль вона одержала частково від продажу належного їй автомобіля ВАЗ 21099 1996 року випуску. Наполягала на тому, що в похоронах сина вона несла матеріальні затрати. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. До таких висновків, суд приходить з наступних підстав: Сторонни не оспорюють той факт, що позивачка і син відповідачки [PERSON] понад 11 років фактично проживали однією сім*єю, мають сина [PERSON], 1998 р. Народження, якого виховували до дня раптової смерті [PERSON]. Цей факт встановлено і рішенням суду від 20 вересня 2007 року і підтвердили всі допитані в суді свідки. Сторонни не оспорюють той факт, що спірний автомобіль був придбаний за 51000 гривень у продавця [PERSON], що діяв по дорученню його дружини [PERSON]. При цьому сторони і третя особа підтвердили, що продавець повністю виконав умови угоди - передав належний йому автомобіль і отримав у повному обсязі його вартість у грошовому еквіваленті. З викладеного, суд робить висновок, що продавець, в даному випадку, повністю виконав умови договору зі своєї сторонни і крім того в суді не заявляв ніяких вимог, отже говорити про недійсність договору у повному обсязі не має підстав, оскільки одна сторона повністю виконала умови угоди і не вимагає скасування цієї угоди. Сторонни не оспорюють той факт, що померлий і позивачка займались бізнесом пов*язаним з транспотуванням товарів і робили це на спірному автомобілі, для чого останній і був придбаний. Свідок [PERSON] - племінник відповідачки, підтвердив у суді, що даний спірний автомобіль куплено померлим для зареєстрованої фірми ТОВ «Вертикаль-М-98» за кошти померлого [PERSON] і для цього він навіть брав гроші в борг, так як повністю суми на покупку автомобіля не вистачало. Автомобіль оформили на матір, оскільки налоги платити менші. Суд вважає свідчення достовірними. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2006 році за 3-4 місяці до Нового Року померлий брав у нього в борг 50000 гривень на покупку автомобіля, при цьому договір займу вони оформили пізніше, оскільки свідок виїжджав у термінових справах. У суду не має причин не довіряти свідку. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є сином позивачки. Вони всі - він, його мати і померлий [PERSON] займались сумісним бізнесом - оптикою. Спірний автомобіль купували для роботи. Перед покупкою автомобіля [PERSON] показував йому цей автомобіль. Гроші на покупку автомобіля [PERSON] позичав у [PERSON]. Грошей на покупку спірного автомобіля померлий у своєї матері і брата не брав. Ніяким бізнесом відповідачка не заямалась. В ДАІ мати померлого видала доручення на керування спірним автомобілем на нього, оскільки, фактично автомобілем управляв тільки він. До цього раніше у померлого був автомобіль ВАЗ 21099, яким управляв свідок за дорученням, яке на його ім*я видавала теж відповідачка, так як і той автомобіль було оформлено на її ім*я. Вказав, що померлий і він допомагали відповідачці і її другому сину в перевозках. Суд вважає свідчення достовірними. Свідок [PERSON] подтвердил суду, раніше він працював водієм у [PERSON] і йому достовірно відомо, що померлий купував для себе автомобіль ВАЗ 21099, який оформи на відповідачку, щоб менші платити налоги. Вказав, що померлий займався бізнесом разом з сином дружини [PERSON]. Спірний автомобіль померлий купив для роботи і для цього позичів грошей у своїх друзів. Суд вважає свідчення достовірними. Свідок [PERSON] підтвердила в суді, що син відповідачки [PERSON] часто приїздив на автомобілі до матері, допомагав їй матеріально. Від відповідачки вона чула, що та купила сину автомобіль і білий автобус. У 2000 році відповідачка торгувала у ларку на базарі - продавала хліб. На автомобілі син возив відповідачку куди їй було потрібно. Суд вважає ці свідчення достовірними. Свідок [PERSON] підтвердила, що син відповідачки з матір*ю допомагали їй перевезти речі з квартири в сарай. Вказала, що раніше відповідачка торгувала хлібом і продуктами. Син [PERSON] часто бував у матері - допомагав їй. Вказала, що у відповідачки був невелички город. Вказала, що у відповідачки була машина, а потім вона продала її і купила білу. Позивачка на свідчення свідка указала, що речі свідку перевозив не син відповідачки, а її син [PERSON], на що свідок нічого не змогла відповісти. Ці свідчення суд не може взяти до уваги, оскільки свідок нічого конкретного не могла пояснити. Свідок [PERSON] - син відповідачки, пояснив, що автомобілі купувала відповідачка і про це вона йому говорила коли він приїжджав у 2006 році в Ізюм. Вказав, що в матері були гроші. Вказав, що його брат [PERSON] взяв без дозволу його гроші, що були у матері і вони із-за цього поскандалили. Він теж допомагає матері матеріально, допомагав і [PERSON] продуктами, грошима. Суд вважає ці свідчення частково достовірними в тому, що померлий син відповідачки [PERSON] постійно матеріально допомагав матері. Решту свідчень суд розцінює критично, як свідчення зацікавленої особи. Свідок [PERSON]- рідна сестра чоловіка відповідачки, підтвердила в суді, що обидва автомобілі на ім*я відповідачки купував її померлий племінник [PERSON] за свої кошти, які він разом з позивачкою заробляв займаючись бізнесом. Від померлого їй відомо, що свій бізнес він і позивачка розпочали за гроші, які позивачка отримала від продажу нерухомого майна і ці кошти були вкладені у справу. Їй достовірно відомо, що відповідачка живе бідно і коштів на покупку автомобілів у неї не було. Вказала, що вона повністю займалась похоронами племінника. Всі кошти на всі ритуольні послуги, поминки до єдиної копійки вклала позивачка [PERSON]. Перед тим, як померлого відвезли до моргу свідок поцікавилась у відповідачки як вона матеріально буде брати участь у витратах на похорони, на що відповідачка їй відповіла, що грошей у неї не має і що померлий винен гроші її сину [PERSON] Після цього всі розрахунки, і в тому числі по тій квитанції, що надала суду відповідачка, оплачувала свідок, а гроші на всі витрати їй давала позивачка, яка сама не могла, за станом здоров*я, займатись похороном. Підтвердила, що відповідачка була присутня при цьому, але жодної копійки не заплатила, навіть вінок від її імені був заказаний за гроші позивачки. На ці свідчення відповідачка не змогла нічим заперечити. Суд свідчення свідка [PERSON] вважає достовірними. Відповідачка не заперечувала, що всі документи на спірний автомобіль знаходились у померлого і позивачки, яка це підтвердила у суді, як сама так і свідки. Згідно з страхового полісу № ВА/ 9418233 видно, що цей поліс видано не на ім'я відповідачки, а на ім'я померлого [PERSON] і [PERSON] /л.с. 7/. Відповідачка в суді не змогла назвати ні марки, ні моделі спірного автомобіля, навіть не знала в якій валюті проводився розрахунок за куплений автомобіль, не має прав на керування транспортними засобами, спірний автомобіль в її володінні ніколи не був. За таких обставин, суд не може вважати, що відповідачка купила спірний автомобіль. Продавець автомобіля - третя особа по справі [PERSON] в суді посвідчив, що він і померлий [PERSON] давно займались одним бізнесом і були знайомі. Він хотів продати автомобіль і попросив [PERSON] знайти покупця на автомобіль Т-4. [PERSON] сказав, що сам купить автомобіль, вони домовились про ціну і час здійснення угоди купівлі-продажу. Про всі умови угоди він домовлявся тільки з померлим, який купував автомобіль для свого бізнесу. З відповідачкою він ні про що не домовлявся, вперше побачив її тільки в ДАІ, коли підписували угоду, при цьому вона ніякої участі в здійсненні угоди не приймала, лише підписала папери. Сам він вважав, що угода здійснюється між ним і померлим. В теперішній час ні він ні його дружина не мають ніяких претензій до автомобіля і вважають, що вони добросовісно виконали свою частину угоди - передали автомобіль у належному стані і отримали за нього оплату. Згідно договору купівлі-продажу /біржова угода/ № 10 - 585 від 11 серпня 2006 року слідує, що [PERSON], по дорученню [PERSON], продала автомобіль VOLKSWAGEN T-4, а [PERSON] купила цей автомобіль за 51000 гривень./л.с. 64-65/. Згідно довідки про доходи відповідачки видно, що за 2003 і по 31 грудня 2004 року вона дохід від підприємницької діяльності не отримувала; з 01 квітня 2004 по 31 грудня 2004 року згідно звітів платника єдиного податку отримала дохід 20000 гривень; з 01 січня 2005 року по 06 травня 2005 року дохід не отримувала. Інших даних про доходи відповідачки остання не надала. На запитання про розмір її пенсії відмовилась відповідати. /л.с. 70/. Згідно довідки про доходи [PERSON] за 2005 рік вони склали 814 000 гривень. /л.с. 106/. З наданих довідок про доходи, суд приходить до висновку, що доходи померлого були значно перевищували доходи відповідачки, що і підтвердили свідки, вказані вище. Згідно з довідок ККП видно, що ритуальні послуги похорону померлого [PERSON] повністю фінансувала свідок [PERSON], що вона і підтвердила в суді. /л.с.107-112/. Суд пояснення відповідачки у частині, що вона вкладала кошти у похорон померлого, вважає не відповідними дійсності. І вважає, що свідок[PERSON]говорила правду - що у відповідачки коштів не було. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль VOLKSWAGEN T-4 був куплений повністю на кошти померлого [PERSON] який і є дійсною, а не удаваною стороною у договорі купівлі-продажу автомобіля. [PERSON] на той час понад 11 років знаходився у шлюбних відносинах з позивачкою і вів з нею разом сімейний бізнес. Також суд приходить до висновку, що угода договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN T-4 зі сторони [PERSON] була удаваною, здійсненою з ціллю приховати угоду між її сином та [PERSON], щоб ухилитись від податків на користь держави у повному обсязі. В той же час угода договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN T-4 зі сторони продавця [PERSON] була повністю чинною і була виконана в повному обсязі. Продавець не бажає розірвання угоди і свою волю він виклав у суді. Отже в даному випадку діє правочин, який насправді був учинений сторонами: померлим [PERSON] і [PERSON]. Враховуючи ті факти, що померлий [PERSON] і позивачка понад 11 років проживали однією сім'єю, суд приходить до висновку, що автомобіль VOLKSWAGEN T-4 був придбаний на їх спільні кошти, отже позивачка як дружина померлого має право на &frac12; частину спільного майна. В даному випадку - на половину спірного автомобіля. Оскільки після смерті [PERSON] минуло понад 06 місяців спадкоємці мають право на спадок &frac12; частини автомобіля VOLKSWAGEN T-4, що належала померлому. В даному випадку спадкоємцями першої черги є дружина - позивачка, мати померлого - відповідачка і син померлого. Згідно викладеного, суд вважає можливим частку дружини визнати за нею, оскільки спадкоємців троє то кожен з них має право на 1/6 частину автомобіля, звідси, суд вважає необхідним визнати за позивачкою, як дружиною померлого право власності на (1/2 + 1/6) = 2/3 спірного автомобіля, а не на весь автомобіль, як просить позивачка. Решта 1/6 та 1/6 мають бути розділені між сином померлого та його матір*ю. Але оскільки вказані особи не заявили таких вимог в установленому порядку, суд залишає відкритими ці частки для отримання спадщини вказаними спадкоємцями або відмови їх від цієї спадщини.

Outcome: partial