Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду по слідуючим підставам: Між позивачкою та [PERSON] 05.12.2002 року був укладений договір позики, відповідно до якого останній зобов'язався повернути грошові кошти у сумі 17922 грв. до 01.01.2003 року, а у випадку не повернення, повинен був переоформити на [PERSON] спірний будинок. Борг [PERSON] не повернув, в зв'язку з чим відповідно до рішення Володарського райсуду від 13.12.2006 року, а згодом рішенням Апеляційного суду м.Маріуполя Донецької області15.05.2007 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та на її користь з [PERSON] були стягнуті грошові кошти за договором позики з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми боргу -23196 грв. 18 коп. та судові витрати по справі. Під час провадження цивільної справи за позовом про стягнення суми боргу за договором позики, на підставі клопотання 04.10.2006 році ухвалою Володарського райсуду був накладений арешт на будинок [ADDRESS], який належав на праві приватної власності [PERSON], при чому при вирішення цього питання та був присутній як сам [PERSON] так і його представник, т.б. [PERSON] було відомо про накладання арешту на спірний будинок. Ухвала про накладання арешту на будинок ні ким не оскаржувалась. 12.07.2007 року, [PERSON] якому було завідомо відомо про накладання арешту на будинок, уклав договір дарування цього будинку у Другій Маріупольській держнотаріальній конторі з своєю донькою [PERSON]. Крім того, ще в червні 2007 році [PERSON] звернувся до Володарського райсуду з позовом про визнання сина позивачки [PERSON] таким, що втратив право на користування даним житловим будинком, який був зареєстрований у цьому будинку, а вже 29.08.2007 році позовні вимоги [PERSON] за даним позовом були задоволені. [PERSON] був присутнім на цих судових засіданнях при вирішені цього позову, хоча йому вже було відомо, що він вже фактично не був власником цього будинку, т.б. [PERSON] продовжував себе вважати власником будинку, приховуючи факт укладання договору дарування від суду. 05.10.2007 року при складані держвиконавцем акту про опис та арешт будинку по виконавчому листу про стягнення з [PERSON] грошових коштів відповідно до постанови про накладання арешту на майно боржника, був присутній останній як господар будинку. В зв'язку з чим, вважає, що договір дарування укладений між [PERSON] Та [PERSON] 12.07.2007 році є фіктивним, як такий, що укладений з метою приховування у [PERSON] майна, без наміру створення правових наслідків та направлений на ухилення від стягнення та повернення грошових коштів. В зв'язку з чим просить визнати договір дарування недійсним. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволені. Як пояснили, що дійсно на підставі рішень судів з [PERSON] на її користь були стягнуті грошові кошти. На протязі усього часу та до теперішнього часу [PERSON] так нічого їй не повернув та не сплатив, ухиляється від цього. Зная про те, що він повинен сплатити їй гроші, [PERSON], з метою приховування майна яке підлягає арешту та його стягнення, який був присутній 04.10.2006 р. при прийняті рішення судом про накладання арешту на його будинок в с.Бойове, при винесені рішення Апеляційним судом 15.05.2007 році, звертається до суду про визнання її сина таким, що втратив право користування цим будинком та до його остаточного рішення у серпні 2007 році не повідомив суд, про те, що він вже не є власником цього будинку, відповідно до укладеного договору дарування будинку з своєю донькою. Вважають, що це договір є фіктивним без наміру створення правових наслідків, а тільки з метою ухилення від виконання своїх цивільно-правових обов'язків та виконання рішення суду про стягнення з нього на користь [PERSON] грошових коштів, як такий, що не повинен був укладатися під час діючої заборони у вигляді накладеного арешту за ухвалою суду арешту. Крім того, відповідно до п.4 такого договору [PERSON], не повідомив нотаріусу та стверджував, що даний будинок в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, прав третіх осіб як в межах, так і за межами України не має, хоча будинок був під арештом, але ж і не знаходився в реєстрі про заборону нерухомого майна та у будинку був зареєстрований син позивачки. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Як пояснила [PERSON] їй не було відомо про накладений арешт на будинок на підставі ухвали суду при укладанні договору. За її ініціативою, її батько [PERSON] відповідно до договору подарував 12.07.2007 року належний йому спірний будинок в с.Бойове для неї, її дитини, підтримання родинних стосунків та для забезпечення дитини нормальним повітрям. Вона мешкає разом з дитиною в м.Маріуполі та приїжджає періодично у подарований їй будинок. На теперішній час вона є власником цього будинку. Про те, що під час укладання договору в будинку був прописаний ще син позивачки їй було відомо, але ж вважає, що ці питання повинен був вирішувати її батько. Чому її батько при вирішені питання про визнання [PERSON], який був зареєстрований у спірному будинку, таким, що втратив право на користування ним представлявся власником будинку їй не відомо. Вважає, що ніяких намірів у батька при укладанні договору дарування будинку про ухилення від стягнення з нього на користь [PERSON] грошових коштів не було. Як пояснив [PERSON] йому було відомо, про те що з нього на користь [PERSON] були стягнуті грошові кошти за рішенням Апеляційного суду 15.05.2007 року. Також йому було відомо про накладання арешту на будинок у жовтні 2006 року за ухвалою суду. У нього у власності був будинок, розташований [ADDRESS]. Він влітку 2007 року звертався до суду про визнання сина [PERSON] таким, що втратив право користування його будинком. 12.07.2007 року він як власник будинку побажав подарувати свій будинок своєї доньки [PERSON], яка мешкає у м.Маріуполі, в зв'язку з чим уклав договір дарування та це відповідало його волі. Ніяких намірів про приховування свого майна яке підлягало стягненню при повернені грошових коштів на користь позивачки він не мав. Вважав, що не потрібно було нотаріусу повідомлять про накладання арешту по суду тому як пройшло багато часу, також він не повідомив нотаріуса про знаходження на розгляді у суді справи за його позовом. Ніякого іншого житла у його власності не має. У судове засідання представник Другої маріупольської держнотаріальної контори не з'явився, але ж від нього надійшла письмова заява, в якій зазначається, що в зв'язку з знаходженням держнотаріуса Володарського району у відпустці, на цей період вони виконували їх обов'язки. Всі здійснені правочини передані у Володарську держнотконтору. Просять справу розглянути у їх відсутність, що дає суду право про розгляд справи у відсутність цієї третьої особи. Як пояснила у судовому засіданні держнотаріус Володарського району Будика Н.М., що на час укладання договору дарування будинку, вона знаходилась у відпустці, в зв*язку з чим, обов*язки Володарської держнотконтори виконувала 2-га Маріупольська держнотконтора. Після виходу з відпустки виконані правочини були повернуті до її контори. При укладанні договорів, нотаріуси перевіряють чи не знаходяться певне майно, у т.ч. цей будинок під забороною, у реєстрі заборон на відчуження нерухомого майна. В її нотконторі не було ухвали суду про накладання арешту на цей будинок та вважає, що нотаріус правомірно посвідчила такий договір. У випадку, якщо б нотаріусу було б повідомлено з боку дарувальника, що на будинок накладений арешт, то ці дії по укладанню договору були б відкладені з перевіркою такого факту, але ж відповідно до п.4 договору нотаріусу про це не повідомлялось. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи та докази у їх взаємній сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] по слідуючим підставам: Відповідно до загальних вимог ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.(ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України). Суд вважає встановленим, проти чого ніхто не заперечував, та що підтверджується іншими матеріалами справи, що 12.07.2007 року між [PERSON] та його донькою [PERSON]. був укладений договір дарування [ADDRESS], який був посвідчений Другою Маріупольською держнотаріальною конторою, в зв'язку знаходженням Володарського держнотаріуса у відпустці, та належав на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до рішення Володарського райсуду від 13.12.2006 року, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду від 15.05.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті грошові кошти за договором позики з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми боргу у сумі 23196 грв. 18 коп., судові витрати по справі, та в зв'язку з чим був виданий виконавчий лист. Під час розгляду вишевказанної цивільної справи судом першої інстанції - Володарським райсудом 04.10.2006 року відповідно до ухвали був накладений арешт на спірний будинок, при чому [PERSON] було відомо про ці обставини. За рішенням Апеляційного суду про стягнення грошових коштів на користь [PERSON], [PERSON] як під час укладання, так і до теперішнього часу не сплатив ніяких коштів та заборгованості не погасив. (ці обставини підтвердив й сам відповідач). Під час розгляду цивільної справи про визнання [PERSON] таким, що втратив користування жилим приміщенням [PERSON] до прийняття рішення по суті заявлених ним вимог не повідомив суд про приналежність цього будинку не йому, а його доньки [PERSON]. та продовжував діяти як власник цього будинку, наполягая на задоволеній своїх вимог. [PERSON] у спірному будинку після укладання договору постійно не проживала, не проживає до теперішнього часу та не зареєстрована, а зареєстрованим у цьому будинку продовжує бути [PERSON] Крім того, [PERSON] при укладанні договору дарування 12.07.2007 р. не повідомив нотаріуса про знаходженні спірного будинку під арештом по ухвалі суду та не повідомив про знаходження у суді цивільної справи за його позовом щодо виселення [PERSON] Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованій) безоплатно майно у власність. Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Та такий правочин визнається недійсним. Т.б. договір може бути визнаний не дійсним, внаслідок того, що він не відповідав загальним підставам дійсності правочинів, вказаних в ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Фактично створюється своєрідний юридичний міраж, для досягнення певної мети однією з сторін. Суд вважає, що сукупність дій [PERSON] як до так і після укладання договору дарування, направлені на те, щоб фактично ухилитися від виконання своїх цивільно-правових обов'язків та рішення суду про стягнення з нього на користь [PERSON] певних грошових коштів, в зв'язку з чим належний йому будинок подарував своїй рідній доньці, при чому немая більш у власності свого будинку. Т.б. суд вважає на підставі наявних у справі доказів та доведеним, що [PERSON] діяв навмисно при укладанні такого договору та фактично його дії не були реально спрямовані на настання правових наслідків. Суд критично ставиться до доводів [PERSON] та не приймає їх до уваги, про те що, він добровільно не з метою ухилення від сплати на користь [PERSON] грошових коштів подарував своєї рідній доньки спірний будинок та що перешкод у його укладанні не було, тому як нотаріус перевірила чи знаходився його будинок під забороною чи ні. Його доводи та заперечення проти позову повністю спростовується поясненнями сторін та документально підтвердженими доказами, крім того в поясненнях відповідачів були противоріча щодо ініціювання укладання такого договору, так [PERSON] сказав, що він був ініціатором подарувати свій будинок доньці, а [PERSON] стверджувала що саме вона була таким ініціатором. Достовірно встановлено, що [PERSON] було відомо про накладання арешту на його будинок судом та що під час укладання договору дарування у Володарському суді знаходилась цивільна справа, т.б. фактично судовий спір щодо цього будинку з правами третьої особи про виселення сина позивачки [PERSON] При укладанні договору саме [PERSON] стверджував нотаріусу, що на момент підписання цього договору даний будинок в спорі та під забороною (арештом) не знаходиться, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб немає (п.4 Договору), т.б. [PERSON] суб'єктивно осозноючи, що будинок знаходиться під арештом за судовою ухвалою, є судовий спор по ньому, свідомо ввів в оману нотаріуса, щоб мати можливість чисто формально передати права на цей будинок своєї рідної доньки з метою уникнути певних негативних наслідків для нього - накладання стягнення та реалізацію будинку для погашення заборгованості перед [PERSON] Суд вважає, що у даному випадку відсутність спірного будинку на час укладання договору в Єдиному реєстрі заборон нерухомого майна не є діями правомірними з боку [PERSON], і це його не звільняло від відповідальності та свідомості про те, що ухвалою суду яка, ніким не оскаржувалось та заборона не знімалась, він не мав права в повній мірі розпоряджатися цим будинком. Враховуючи, майнові правовідносини власності, що вартість будівлі на час укладання договору складала 83446 гривен, тому при вирішені питань про судові витрати, суд вважає за необхідне відповідно ст.88 ЦПК України, до Декрету КМУ «Про державне мито» 21.01.1993 року із змінами та доповненнями до стягнути з [PERSON], як особа, яка уклала фіктивний правочин на користь своєї доньки, на користь держави 783 грв. 46 коп. судового збору, т.б. один відсоток від ціни позову з урахуванням часткової сплати такого збору позивачкою при звернені з позовом до суду. Крім того, в зв'язку з задоволенням позовних вимог позивачки, на користь останньої з [PERSON] необхідно стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення та правової допомоги адвоката. Суд вважає, за необхідне звільнити [PERSON] від стягнення з неї судових витрат, враховуючи не тільки сімейне положення та знаходженні на її утримані малолітньої дитини, самі фактичні правовідносини між ними при укладанні такого договору, а й те, що при укладанні договору дарування вона вже понесла витрати пов'язані з оформлення такого договору.

Outcome: approved