Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки на прибудинковій території будинку[ADDRESS]земельну ділянку, на якій встановлено гараж. Мотивує позов тим, що згідно рішення Київської міської ради від 23.12.1999 р. № 165/667 «Про питання індивідуального гаражного будівництва на територіях багатоповерхової житлової забудови» земельні ділянки в межах прибудинкових територій багатоповерхової житлової забудови в м. Києві можуть надаватися в тимчасове користування строком до 10 років для встановлення збірно-розбірних гаражів за рішенням районних у м. Києві рад за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, інвалідам, які мають мотоколясні або автомашини з ручним управлінням і за станом здоров»я не можуть користуватися відкритими автостоянками чи гаражно-будівельними кооперативами. Крім того, у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідного документу, який би посвідчував про право власності або право постійного користування земельною ділянкою на прибудинковій території будинку[ADDRESS]у відповідача відсутні. Представник позивача Корж О.А. позов підтримала в повному обсязі, пояснивши, що відповідного документу, який би посвідчував про право власності або право постійного користування земельною ділянкою на прибудинковій території будинку[ADDRESS]у відповідача відсутні. У своїх поясненнях посилалась на ст. 212 ЗК України, у відповідності до якої самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачами без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Також зазначила, що необхідність інтересів держави покладає на прокуратуру обов»язок представництва держави в суді згідно вимог ст. 121 Конституції України. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували з наступних підстав: гараж надавався батьку відповідача на підставі дозволу БМУ радіофікації від 16.11.1961р. як ветерану ВОВ, тому батько користувався на правовій підставі гаражем, і після цього прийнявший спадщину після смерті батька у [INFO]р. відповідач. До цього часу ніяких претензій і вимог до відповідача не пред»являлись. Просить відмовити за спливом строку позовної давності, оскільки ЖЕО-603 було відомо про наявність даного гаражу ще у 2004р. (а.с.126), але вимоги не пред»являли і на даний час сплинув термін позовної давності для звернення до суду. Крім того, прокуратура Печерського району не єналежним позивачем у даній справі. На виконання ухвали Апеляційного суду м.Києва від 14.11.2007р.(а.с.101-102) до справи залучена Печерська районна у м.Києві рада, яка про день та час розгляду справи повідомлена належно. У своєму листі від 04.02.2008 року № 78/01 зазначила, що підтримує позовні вимоги Печерської прокуратури і просить суд постановити рішення, яким зобов»язати гр. [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку від гаража на прибудинковій території будинку[ADDRESS]. Представник КП «Липкижитлосервіс» Яснець С.Ю. позов підтримав, пояснив, що 01.11.06 внесено [PERSON]припис-попередження з приводу звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Вимоги припису останнім не виконано - земельну ділянку не звільнено та дозвільної документації на використання земельної ділянки не надано. Враховуючи викладене, КП «Липкижитлосервіс» звернулось до прокуратури Печерського району за захистом порушених прав, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Крім цього, відповідно до п. 3.2 статуту КП „Липкижитлосервіс”, затвердженого рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 09.10.2003 № 15 КП „Липкижитлосервіс” здійснює контроль за виконанням громадянами обов'язків, покладених на них Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, облік земельних ділянок, наданих у тимчасове користування окремим громадянам, та контроль за їх використанням. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації. У цій справі 06.06.07 (а.с.42) та 06.09.07 (а.с. 71) судом вже було встановлено, що відповідач користується гаражем на земельній ділянці у подвір`ї будинку[ADDRESS]. Вказаний гараж був побудований батьком відповідача - [PERSON] у 1961 році з дозволу будівельно-монтажного управління Радіофікації, якому на той час належав будинок. Даний дозвіл було надано [PERSON] в порядку виключення як бувшому партизану Великої Вітчизняної війни, інваліду 2 групи. При цьому у вказаному дозволі батьку відповідача було рекомендовано звернутися до Виконкому Печерського району для узгодження дозвільної документації на гараж, але цього зроблено не було. Батько відповідача помер у [INFO] році. (а.с. 52). З цього часу відповідач користується вказаним гаражем, тримаючи в ньому свій автомобіль, проте будь-яких документів ані на гараж, ані на право користування земельною ділянкою відповідачем не оформлено. Це підтверджується як показами відповідача, які є в матеріалах справи, так і листом Печерської районної у м.Києві ради від 04.02.08, яка була залучена у справу у якості третьої особи, згідно якого Печерською районною у м.Києві радою не надавався дозвіл на встановлення гаражу за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, відповідач не звертався ані до КП «Липкижитлосервіс», ані до Печерської районної у м.Києві ради з питання узгодження дозвільної документації на земельну ділянку, на якій встановлено гараж, сплати за користування земельною ділянкою від відповідача до підприємства не надходили. Відповідно ст. 23 Закону України «Про основи містобудування» фактична забудова земельної ділянки здійснюється після встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, її державної реєстрації та одержання у встановленому порядку дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до вимог ст. 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельну ділянку. Крім цього, заява відповідача про те, що позивачем був пропущений строк позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з актом КП „Липкижитлосервіс” від 01.11.06 комісією у складі: головного інженера Яресько В.В., майстрів технічної дільниці Тищук О.В. та Розтрьопіної Н.В. обстежена земельна ділянка за адресою [ADDRESS] Комісійною перевіркою встановлено, що користувачем гаража з бетонних плит є [PERSON], який проживає за адресою[ADDRESS](а.с. 6). Земельна ділянка площею 18 кв. метрів зайнята [PERSON] самовільно під встановлення гаража. Даний акт свідчить про те, що користувач гаража був виявлений працівниками КП «Липкижитлосервіс» лише в листопаді 2006 року. Цей факт також підтверджується поясненнями [PERSON] від 09.01.07, які є в матеріалах справи (а.с. 29), згідно з якими відповідач говорить про те, що до цього часу КП «Липкижитлосервіс» не звертались до нього з питання знесення гаража. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Оскільки будинок по [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності територіальної громади Печерського району м.Києва та перебуває в оперативному управлінні КП «Липкижитлосервіс» на підставі розпорядження Печерської районної у м.Києві ради від 28.12.05 № 45, то користувача гаража у подвір`ї будинку[ADDRESS] виявлено працівниками КП «Липкижитлосервіс» лише у листопаді 2006 року, про що і складено відповідний акт. Тому, в даному випадку, перебіг позовної давності починається з дня, коли працівниками КП «Липкижитлосервіс» був виявлений користувач гаража [PERSON], прож. за адресою[ADDRESS], тобто з 01.11.06. Враховуючи викладене, суд вважає, що в даній частині вимог позивача щодо застосування строків позовної давності слід відмовити. Відповідно до п. 3.2 Статуту КП „Липкижитлосервіс”, затвердженого рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 09.10.2003 № 15 КП „Липкижитлосервіс” здійснює контроль за виконанням громадянами обов'язків, покладених на них Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, облік земельних ділянок, наданих у тимчасове користування окремим громадянам, та контроль за їх використанням. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідачем не надано такого документа, хоча судом було встановлено, що відповідач користується вказаним гаражем з [INFO] року, тримаючи там свій автомобіль. Крім того, відповідач після смерті батька не звертався до КП «Липкижитлосервіс» з питань узгодження дозвільної документації на земельну ділянку для встановлення гаража. Сплати за користування земельною ділянкою від гр. [PERSON] не надходили. Відповідно ст. 23 Закону України «Про основи містобудування» фактична забудова земельної ділянки здійснюється після встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, її державної реєстрації та одержання у встановленому порядку дозволу на виконання будівельних робіт. Таким чином в судовому засіданні відповідачем не надано доказів щодо законності будівництва на прибудинковій території будинку[ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельну ділянку. На підставі вищевикладеного та відповідно до ст.ст. 257, 260, 261 ЦК України, ст.ст. 42, 125, 212 ЗК України, ст.ст. 45, 46, 179, 213, 214, 292 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про основу містобудування», ст.ст. 20, 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, - суд, -

Outcome: approved