Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-24 00:00:00

В листопаді 2006 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності на частину домоволодіння, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON], якій на праві власності належало 5\12 частин будинку, розташованого по [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона та її брат [PERSON], який помер, [INFO]. Після смерті [PERSON] позивачка дізналась, що останній отримав на своє ім”я свідоцтво про право на спадщину від 05.09.2003 року, приховавши від нотаріуса, що є ще один спадкоємець -[PERSON], чим позбавив її частини спадщини після смерті матері [PERSON], хоча 21.08.2003 року ще до виповнення 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, вона звернулась до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Тому, позивачка [PERSON] просила продовжити їй строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 05.09.2003 року, виданого на ім”я [PERSON], визнати за нею право власності на 5\24 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 листопада 2007 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Суд прийшов до висновку, що позивачкою [PERSON] не було пропущено строк прийняття спадщини та строк звернення до суду з вимогою про визнання права власності на частину домоволодіння, а вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності не грунтуються на вимогах законодавства, тому відмовив в задоволенні заявлених позовних вимогах. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом Конституції України, норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд не взяв до уваги, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], і що цей факт визнав представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, але зазначена заява не була знайдена вчасно при оформленні свідоцтва про право на спадщину на ім”я [PERSON], і виправити цю помилку на даний час може тільки суд. Крім того, [PERSON] зазначає, що суд безпідставно посилається в своєму рішенні на положення ст.ст.1301, 1302 ЦК України, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на ім”я брата [PERSON] видавалось до введення в дію зазначеною правової норми, і тому не має ніякого відношення до суті спору. Заслухавши суддю -доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.03.2003 року (а.с.30), після смерті якої залишилась частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963р ), у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, після смерті [PERSON],. спадкоємцями за законом в рівних частках були : дочка [PERSON] та син [PERSON]. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не пропущений строк для звернення з вимогою про визнання права власності, тому що [PERSON] своєчасно звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак з такою вимогою необхідно звертатись з підстав та у відповідності до норм законодавства. Проте з таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального права і є незаконним. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON], в передбачений п.2 ст.549 ЦК України ( в редакції 1963р ) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини ( після смерті її матері ) подала до першої Чернігівської державної нотаріальної контори особисто заяву про прийняття спадщини ( а.с.65 ). Виходячи зі змісту зазначеної правової норми -ст.549 ЦК, зазначені дії [PERSON], якою до нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини, є свідченням того, що вона прийняла спадщину і стала власником спадкового майна нарівні зі своїм братом -[PERSON]. Однак суд першої інстанції на цю обставину не звернув уваги, і вирішив справу з порушенням чинного законодавства, і тому рішення суду як незаконне підлягає скасуванню. Оскільки виданим 5 вересня 2003 року державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Свідоцтвом про право на спадщину за законом [PERSON], не було враховано право [PERSON], як спадкоємиці, частка якої в спадковому майні становить 5\24 ( 5\12 : 2 ) частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], та неправильно була визначена частка [PERSON] в спадщині, так як йому було видане свідоцтво на все спадкове майно, таке свідоцтво необхідно визнати частково недійсним. Виходячи з вищевикладеного, що [PERSON], правомірно ( на підставі спадкування), набуто право власності на 5\24 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], однак таке право не визнається відповідачами, які є спадкоємцями після смерті [INFO] свого батька [PERSON], колегія суддів, виходячи з положень ст.392 ЦК України ( в редакції 2004р), вважає необхідним задо- вольнити позовні вимоги та визнати за позивачкою право власності на 5\24 частин зазначеного будинку. Зі встановлених обставин справи вбачається, що [PERSON], прийняла спадщину в визначений ст.549 ЦК України ( в редакції 1963р). строк, маючи право на 5\24 частин в спадковому майні. Тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в частині вимог продовження позивачці строку на прийняття спадщини після смерті її матері, і рішення в цій частині необхідно залишити без змін. На підставі наведеного,

Outcome: partial