Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до державного нотаріуса першої Ялтинської державної нотаріальної контори Буханевич О.В. про визнання відмови необґрунтованою та зобов'язання вчинити нотаріальні дії. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON] на праві власності належить 9/25 частки житлового будинку [ADDRESS]. 16/25 часток зазначеного будинку належало [PERSON]. На підставі рішення Лівадійської селищної ради їм було надано у загальну сумісну власність земельна ділянка площею 1372 га, для обслуговування вищезазначеного будинку, на яку вони отримали державний акт. [ADDRESS][PERSON] вмерла та залишила свою частку будинку позивачам у рівних частках на що вони отримали свідоцтво про право власності. 04 грудня 2007 року вони звернулися до відповідача з письмовою заявою про надання свідоцтва про право на спадщину на &frac12; частки земельної ділянки кожному. Проте листом відповідача від 12 грудня 2007 року у задоволенні їх заяви було відмовлено та їм було рекомендовано звернутися до суду для визначення часток у загальній сумісній власності після смерті [PERSON]. Дану відмову вони вважають незаконною, у зв'язку з чим вони та змушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не надав. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позові вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходиться у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). При цьому судом встановлено, що згідно договору дарування від 15 липня 1989 року [PERSON] на праві власності належить 9/25 частки житлового будинку [ADDRESS]. 16/25 часток вищезазначеного будинку належало [PERSON]. На підставі рішення 24 сесії 4 - го скликання №32 Лівадійської селищної ради від 24 грудня 2004 року їм [PERSON] та [PERSON] надано у загальну сумісну власність земельна ділянка площею 1372 га, для обслуговування вищезазначеного будинку. На підставі зазначеного рішення Лівадійської селищної ради [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2005 року отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серії КМ №057422. Згідно копії свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] вмерла Після своєї смерті [PERSON] залишила свою частку будинку позивачам [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, що підтверджується заповітом, на що вони отримали свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом. 04 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з письмовою заявою про надання свідоцтва про право на спадщину на &frac12; частки земельної ділянки кожному. Листом державного нотаріуса О.В. Буханевич від 12 грудня 2007 року у задоволенні заяви позивачів було відмовлено. Відмова була мотивована тим, що земельна ділянка площею 0,1372 га, розташована за адресою [ADDRESS] є загальною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та частка кожного з власників не визначена. Відповідно до п.5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснена за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які не є рівними, якщо інше н передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки судом достовірно встановлено, що розмір земельних часток позивачів є нерівним та попередньо не був визначений рішенням суду, то відмова Державного нотаріуса Буханевич О.В. у наданні свідоцтва про право на спадщину кожному позивачу по &frac12; частки земельної ділянки є обґрунтованою та не порушує охоронюваних законом прав позивачів. Державний нотаріус Буханевич О.В. у наступний час не може встановити частку земельної ділянки, яка залишилася після смерті [PERSON], у зв'язку чим також позбавлений можливості надати позивачам відповідне свідоцтво. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів не ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим у їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed