Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до ЗАТ «Дружба народів Нова», в якому просить стягнути з відповідача заробітну плату за січень та лютий місяці 2006 року, 16-ту премію за 2005 рік, щомісячну доплату за проїзд, середній заробіток за затримку цих виплат, а також компенсацію за затримку розрахунку. Крім цього вона просить скасувати дію наказів № 53/1 від 02.02.2006 року і № 19-к від 08.02.2006 року та стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Свої вимоги позивачка у суді підтримала, обґрунтовує їх тим, що вона працювала на посаді начальника юридичного відділу ЗАТ «Дружба народів Нова». При її звільнені їй не були проведені зазначені виплати, а саме заробітна плата за січень та лютий місяці 2006 року, 16-та премія та щомісячна доплата за проїзд. За рішенням суду її було поновлено на роботі, але ж ці виплати не були проведені, тому вона вважає, що має право на отримання середнього заробітку за затримку цих виплат відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Крім цього вона просить стягнути компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати. Позивачкою наданий розрахунок її позовних вимог в уточненому виді ( а.с. 92-93). Згідно із яким позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 74830,92 грн., доплату за проїзд у розмірі 2170 грн. за 15,5 місяців. Компенсацію позивачка просить стягнути у розмірі 139041,56 грн., з яких: 35676,67 грн. компенсація за невиплату доплати за проїзд, 30014,55 грн. - за невиплату 16-ї премії, 51495,88 грн. - за невиплату заробітної плати за січень місяць 2006 року і 21854,46 грн. - за невиплату заробітної плати за лютий місяць 2006 року. Представник відповідача із позовом не погодилась, суду пояснила, що ці питання вже були предметом розгляду інших судів. Позивачка поновлена на роботі та працює в поновленій посаді, а тому не можна говорити про виплати середнього заробітку за затримку виплат при звільнені. Компенсацію позивачка нараховує на ті виплати, в яких їй було відмовлено. Наказ № 19-к скасований наказом № 905 від 28.12.2006 року, Накладення дисциплінарного стягнення позивачка також оскаржувала, тому наказ № 53/1 про депремування є чинним, крім того пропущений строк для його оскарження. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2006 року Красногвардійським районним судом АР Крим було ухвалене рішення по декількох вимог [PERSON] до ЗАТ «Дружба народів Нова», серед яких були розглянуті і її вимоги щодо стягнути з відповідача заробітної плати за січень місяць 2006 року у розмірі 2558 грн., за лютий місяць 2006 року у розмірі 1030,19 грн., 16-ї премії за 2005 рік у розмірі 1350 грн., а також щомісячної доплати за проїзд у розмірі 1609,7 грн. (а.с. 68). Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 05 грудня 2006 року зазначене рішення Красногвардійського районного суду АР Крим від 15 серпня 2006 року було скасовано, ухвалене нове рішення, за яким в задоволенні зазначених вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача заробітної плати за січень та лютий місяці 2006 року, 16-ї премії за 2005 рік та щомісячної доплати за проїзд у розмірі 1609,7 грн., - було відмовлено (а.с. 66). Ухвалою від 11 березня 2008 року провадження по цивільній справі № 2-864/08 за позовом [PERSON]до ЗАТ «Дружба народів Нова», в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заробітної плати за січень та лютий місяці 2006 року, 16-ї премії за 2005 рік та щомісячної доплати за проїзд у розмірі 1609,7 грн. (за 11.5 місяців) було закрито. Таким чином на розгляд суду залишились позовні вимоги [PERSON] про стягнення щомісячної доплати за проїзд у розмірі 560,3 грн. за чотири місяця (оскільки в частині стягнення 11,5 місяців провадження було закрито), середній заробіток за затримку розрахунку, компенсація за затримку виплат, скасування наказів № 19-к і № 53/1, а також вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В частині позовних вимог про стягнення щомісячної доплати за проїзд суд відмовляє, оскільки судом встановлено, що позивачка була забезпечена службовим житлом за місцем роботи. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів щоденного переїзду позивачки з роботи і на роботу. Крім того, позивачкою пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, підстав для його поновлення судом не вбачається. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як було зазначено, рішенням Апеляційного суду АР Крим від 05 грудня 2006 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ЗАТ «Дружба народів Нова» щодо стягнення з відповідача заробітної плати за січень та лютий місяці 2006 року, 16-ї премії за 2005 рік та щомісячної доплати за проїзд у розмірі 1609,7 грн., - було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 23 січня 2007 року в ухваленні додаткового рішення щодо цих питань [PERSON] було відмовлено. ( а.с. 73). В задоволенні решти частини виплати щомісячної доплати за проїзд (за 4 місяця у розмірі 560,3 грн.) суд також відмовляє по суті, що зазначено вище. За таких обставин судом не вбачається підстав, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, для задоволення вимог позивачці щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплати при звільненні, по-перше, через те, що в стягненні цих виплат позивачці відмовлено. По-друге, така відповідальність за ст. 117 КЗпП України передбачена у разі звільнення працівника, але позивачка поновлена на роботі і наразі працює в поновленій посаді. За таких самих підстав, через необґрунтованість і відмову у стягненні з відповідача заробітної плати за січень та лютий місяці 2006 року, 16-ї премії за 2005 рік та щомісячної доплати за проїзд, вимоги позивачки про стягнення компенсації за затримку цих виплат також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати чистини доходів виплачується лише у випадку порушення втсановлених строків їх виплати, чого вданому випадку судом не втсанволено. Щодо вимог позивчки про скасування наказу № 19-к від 08.02.2006 року, то в цієї частині суд також має відмовити позивачці, оскільки наказом № 905 директора ЗАТ «Дружба народів Нова» від 28.12.2006 року, тобто ще до подачи позову до суду, наказ № 19-к про звільнення [PERSON] було вже скасовано. В задоволенні позовних вимог про скасування наказу № 53/1 від 02.02.2006 року про об'явлення догани та депремування суд відмовляє за таких підстав. Доповненням та уточненням позовної заяви від 12.05.2006 року, які позивачка подала до Красногвардійського районного суду АР Крим і що було предметом розгляду цього суду при ухваленні рішення від 15 серпня 2006 року, та предметом розгляду Апеляційного суду АР Крим при ухваленні рішення від 05 грудня 2006 року, вона просила серед іншого визнати накладення на неї дисциплінарного стягнення і депремування неправомірним і незаконним. Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 05 грудня 2006 року були задоволенні вимоги [PERSON] лише в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнено моральну шкоду та судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог їй було відмовлено. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] було відмовлено також і у її вимогах щодо визнання накладення дисциплінарного стягнення та депремування неправомірними, тобто це є підставою для звільнення від доказування згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Крім цього позивачкою пропущено строки звернення до суду, встановлені ст. 233 КЗпП України, для оскарження цього наказу, а підстав для його поновлення судом не вбачається. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі наявності вини та порушення його законних прав. Таких порушень з боку відповідача щодо цих позовних вимог які розглядалися наявною справою, судом не встановлено, у зв'язку із чим вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 82, 88 ЦПК України, суд вважає за можливе звільнити Рогову І.В. від оплати судового збору у зв'язку із знаходженням в неї на утриманні неповнолітньої дитини, проте з позивачки підлягає стягненню 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді за вимоги матеріального характеру і 7 грн. 50 коп. за вимоги немайнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: approved