Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

В жовтні 2007 року Чернігівський транспортний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON]., в якому просив визнати дії посадових осіб ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 „ щодо стягнення станційного збору з інваліда війни незаконними. В ході розгляду справи Чернігівський транспортний прокурор заявлені вимоги уточнив та просив визнати дії ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 „ щодо стягнення станційного збору з інваліда війни незаконними та повернути незаконно стягнутий станційний збір в сумі 17 грн. 50 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON]. є інвалідом війни 2 групи та відповідно до вимог п. 23 ст. 13 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” вказана категорія громадян звільняється від сплати податків, зборів та мита всіх видів. Проте при придбанні квитків в касах автовокзалів в м. Чернігові та в смт Козельці, які входять в структуру ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499” на автобуси міжміського сполучення з [PERSON]. стягнутий станційний збір в сумі 17 грн. 50 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2007 року позовні вимоги задоволені частково. Визнані незаконними дії ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499” щодо стягнення станційного збору з інваліда війни [PERSON]. та стягнуто з відповідача на користь [PERSON]. незаконно стягнутий станційний збір в сумі 14 грн. 95 коп. В апеляційній скарзі ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499” просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що Законом України „ Про автомобільний транспорт” передбачене пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом, яке забезпечує автомобільний перевізник, але вказаним нормативним актом не передбачено звільнення певної категорії громадян від сплати станційного збору. Автостанційний збір не є збором в розумінні Закону України „ Про систему оподаткування”, щодо якого діє п. 23 ст. 13 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Автостанційний збір сплачується за послуги, надані автостанціями пасажирам: продаж квитків, інформація щодо розкладу руху, користування приміщеннями для чекання транспорту, а тому без отримання вказаних послуг не можливо здійснити поїздку. Постановлюючи рішення суд надав оцінку договору, укладеному ВАТ „Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499” з автомобільним перевізником, але останнього до участі у справі не залучив. Судом при задоволенні позовних вимог не були враховані вимоги ст. 16 ЦК України, яка не передбачає такого способу захисту цивільних прав як визнання дій незаконними. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, доводи апеляційної скарги, обговоривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON]. є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що [PERSON]., як інвалід війни, має звільнятися від сплати податків, зборів та мита всіх видів, але протягом 2006 - 2007 років ним було сплачено відповідачу станційний збір в сумі 14 грн. 95 коп., відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що [PERSON]. отримав ті послуги, за які стягується станційний збір, сума станційного збору включається у вартість квитка, а тому сума цього збору має бути обумовлена у договорі між власником автостанції та автомобільним перевізником. Проте, з такими висновками суду не погоджується апеляційний суд з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON]. є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відповідно до п. 23 ст. 13 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інваліди війни звільняються від сплати податків, зборів і мита всіх видів та земельного податку. Згідно з ст. 2 Закону України „ Про внесення змін до Закону України „ Про систему оподаткування” під податком і збором ( обов”язковим платежом) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов”язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначені законами України про оподаткування. За змістом ст. 36 Закону України „ Про автомобільний транспорт” автостанції надають пасажирам послуги, пов”язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування : продаж квитків, інформація щодо розкладу руху, користування приміщеннями для чекання поїздки. За надання послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягується автостанційний збір, що входить до вартості квитка. Послуги автостанцій, крім послуг кімнати матері і дитини, пасажирам надаються за плату. Враховуючи вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що автостанційний збір не є податком або збором, які передбачені законами України про оподаткування та від сплати яких звільняються ветерани війни - інваліди війни; Законом України „ Про автомобільний транспорт” не передбачено звільнення певної категорії громадян від сплати автостанційного збору, який за своїм змістом є платою за послуги, надані автостанціями пасажирам, а не є обов”язковим платежом, що сплачується до бюджетів або державних цільових фондів. Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до постановлення незаконного рішення, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed