Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 01 червня 2007р. на підставі наказу №02-к він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера-лаборанта лабораторії. 27 вересня 2007 року він подав відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням. 02 жовтня 2007 року отримав від відповідача повідомлення про відсторонення від роботи, оскільки відповідач його послуг не потребує. 9 жовтня 2007 року заявою до відповідача Влащицький відізвав раніше подану заяву про звільнення. Весь цей час він продовжував виходити на своє робоче місце, не дивлячись на відсторонення. 9 жовтня 2007 року о 8-00 позивач прийшов на своє робоче місце, проте не був до нього допущений директором відповідача. Оскільки йому стало погано, о 9-30 він попередивши директора пішов до терапевта поліклініки №2 Суворовського району та стоматологічної поліклініки медсанчастини ХБК, про що свідчать додані довідки з вказаних установ. 11 жовтня 2007 року він прийшов на роботу, та директор відповідача також його не допустив до робочого місця сказавши прийти 12 жовтня 2007 року за своєю трудовою книжкою, оскільки він звільняється за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України. 12 жовтня 2007 року позивач прийшов на роботу, де йому було видано: 12розрахунок по заробітній платні; 13трудова книжка із записом про звільнення згідно п.4 ст. 40 КЗпП України; 14довідка про розрахунок компенсації відпускних; 15копію наказу про звільнення. Вважає звільнення за прогул без поважних причин 10 жовтня 2007 року незаконним і необгрунтованим. Оскільки через незаконні дії відповідача він не працює, то строк з 12.10.2007 року по день поновлення на роботі - становить вимушений прогул. Туму він просить стягнути на його користь з відповідача компенсацію за вимушений прогул з врахуванням того, що його середньомісячна заробітна плата становить 975 грн. Крім того, вважає, що незаконними діями адміністрації підприємства йому спричинено моральну шкоду. Просить поновити його на займаній посаді, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. та зобов'язати відповідача викреслити запис у його трудовій книжці.. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив позов задовольнити за наведеними в ньому підставами. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, пояснивши суду, що позивач 10.10.2007 року без поважних причин, більше ніж три години був відсутній на робочому місці. На вимогу надати пояснення двічі відповів відмовою, тому на час прийняття рішення про його звільнення, керівництву підприємства не були відомі причини відсутності його на роботі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З 01.06.2007 року до 12.10.2007 року [PERSON] працював на посаді інженера-лаборанта приватного підприємства „Лабораторія експертизи умов праці АРМ”. 27.09.2007 року позивач подав директору підприємства заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. 02.10.2007 року директор підприємства Аніщенко Ю.С. повідомив [PERSON] про те, що підприємство не потребує його послуг до моменту звільнення (до 10.10.2007 року). 09.10.2007 року позивач подав заяву в якій зазначив, що він відкликає раніше подану заяву про звільнення. Наведені факти, особами, які беруть участь у справі не оспорювалися. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що трудові відносини між ПП „Лабораторія експертизи умов праці АРМ” та [PERSON] не припинилися і останній 10.10.2007 року повинен був виконувати свої посадові обов'язки. 10.10.2007 року позивач близько 8 год. ранку прийшов на своє робоче місце, але о 9.30 год. пішов з роботи, оскільки йому стало погано і він потребував медичної допомоги. Але не попередив керівника підприємства про причини відсутності на роботі, про що в судовому засіданні зазначив представник відповідача та свідки [PERSON] та [PERSON]. 11.10.2007 року позивач будучи на робочому місці на пропозицію Аніщенко Ю.С. надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці 10.10.2007 року, відповів відмовою, документів які б виправдовували причини його відсутності на роботі не надав. Про що в судовому засіданні пояснив сам позивач та про що свідчить акт від 11.10.2007 року підписаний працівниками підприємства: Аніщенко Ю.С., [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт відмови позивача надати пояснення та виправдувальні документи з приводу його відсутності на роботі 10.10.2007 року. Відсутність позивача на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня та відмова надати пояснення причин відсутності на роботі 10.10.2007 року з 09.30 год. до кінця робочого дня (до 17.00 год., відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку) стала підставою для керівника підприємства вважати дії [PERSON] прогулом та надало йому право видати наказ про звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з чим, 12.10.2007 року наказом за № 13-к [PERSON] було звільнено з посади інженера-лаборанта згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 10 жовтня 2007 року. Для видачі наказу про звільнення, директору підприємства, відповідно до ст. 43-1 КЗпП України, не було необхідності зажадати згоди виборного органу профспілкової організації, оскільки підприємство такого органу не має. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що дії відповідача відповідали вимогам трудового законодавства, тому розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є таким що відповідає діючому законодавству. Надані позивачем документи (довідки з лікувальних установ), обгрунтовують поважність причин відсутності його роботі 10.10.2007 року, але 11 та 12 жовтня 2007 року на підприємство дані довідки надані не були та причини прогулу він керівництву не повідомив, відмовившись від пояснень. Крім того, у суда є сумніви щодо дійсного перебування позивача у одному з лікувальних закладів, оскільки відповідно до довідки виданої поліклінікою Суворовського району він перебував у поліклініці з 12.00 год. до 14.00 год., а в довідці яку надали на адвокатський запит з Стоматологічної поліклініки медсанчастини ХБК, зазначено що [PERSON] перебував у них з 13.00 год. до 13.30 год. Як в судовому засіданні пояснив позивач, він спочатку перебував в поліклініці Суворовського району, а потім в стоматологічній поліклініці. З довідки стоматологічної поліклініки вбачається, що [PERSON] був працездатний, а відповідно мав можливість в цей день продовжити роботу. Але він з 13.30 год. до 17.00 год. на робочому місці не з'явився, що також свідчить про відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом дня (прогул). Таким чином, оскільки судом було встановлено законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, позов в частині стягнення компенсації за вимушений прогул задоволенню не підлягає. Законні дії відповідача не могли завдати моральних страждань позивачу, тому позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає, як не підлягають задоволенню вимоги про внесення змін до трудової книжки позивача.

Outcome: dismissed