Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить припинити право власності [PERSON]на Ѕ частину одноквартирного житлового будинку[ADDRESS], а також на Ѕ частку земельної ділянки, яка закріплена за вказаною адресою, визнавши за позивачем право власності на ці частки спільного майна та зобов'язавши позивача сплатити [PERSON]. грошову компенсацію за частку будинку та за частку земельної ділянки. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що [PERSON], являється власницею Ѕ частини одноквартирного житлового будинку[ADDRESS] та Ѕ частини земельної ділянки, яка закріплена за вказаною адресою. Власником іншої Ѕ частини цього будинку та земельної ділянки являється син позивачки - [PERSON]. Проте відповідач з дня приватизації даного будинку жодного разу не приймав участі в утриманні будинку та землі. Він взагалі фактично в ньому ніколи не проживав і на даний час не проживає. Його реєстрація в спірному будинку була необхідна лише для відновлення втраченого паспорту, тому має суто формальний характер. За викладених обставин [PERSON]. вимушена самостійно утримувати це домоволодіння та сплачувати відповідні платежі по електричному опаленню будинку та земельний податок. Отже відповідач таким відношенням до спільної власності порушує права позивача як співвласника, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явився, про дату і час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі слідуючого. У судовому засіданні встановлено, що сторони являються співвласниками одноквартирного житлового будинку[ADDRESS] вартістю 50693,00 грн, а також земельної ділянки, яка закріплена за цією адресою і яка складається з двох частин - площею 10000 кв.м. вартістю 7196,77 грн. та площею 930 кв.м. вартістю 772,67 грн. Викладені факти підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло за №9805, виданим Світловодським виконавчим комітетом 25.04.2006 року, та державними актами на землю. Проте, як вбачається з акту обстеження житлового будинку від 22.03.2008 року, відповідач фактично ніколи не проживав у цьому будинку. З квитанцій по оплаті опалення, які були надані позивачем, вбачається що ці витрати вона здійснює самостійно. Допитані у судовому засіданні в якості свідків сусіди позивача - [PERSON]. та [PERSON]. підтвердили, що відповідач ніякої участі в утриманні та збереженні домоволодіння по вул.Заводській 3Б не приймає, за цією адресою він не проживає і не з'являється. З цього можливо зробити висновок про те, що відповідач таким відношенням до спільної власності порушує права позивача як співвласника, внаслідок чого [PERSON]. вимушена замість відповідача виконувати його обов'язки щодо утримання його частки у спільному майні. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники повинні утримувати приватизовані квартири (будинки) за рахунок власних коштів згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Відповідно до ч.1 ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. У даному випадку є очевидним той факт, що відповідач не виконує свої обов'язки, які передбачені ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.360 Цивільного кодексу України, внаслідок чого порушуються права позивача як співвласника. Відповідно до ч.1 ст.365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників у тому числі, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим, а також якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд вважає, що у даному випадку можливо застосувати норми ст.365 ЦК України, оскільки відповідач у цьому домоволодінні ніколи не проживав і не проживає, утриманням та збереженням своєї частки у спільному майні не займається. Тому припинення його права власності у цьому домоволодінні з виплатою грошової компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Outcome: approved