Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного підприємця П[PERSON] про стягнення компенсації за вимушений прогул, просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 9483грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 08 вересня 2005 року по 01 жовтня 2007 року, та просила зобов'язати відповідача звільнити її з роботи із записом в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням. В ході розгляду справи в суді позивач [PERSON] уточнила і змінила свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 5305грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2006 року по 01 жовтня 2007 року, та просила зобов'язати відповідача звільнити її з роботи із записом в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням. Як було встановлено в ході розгляду справи в суді 01 липня 2005 року приватний підприємець [PERSON] уклала безстроковий трудовий договір з позивачем [PERSON], який був зареєстрований у Першотравенському міському центрі зайнятості населення 01 липня 2005 року. Запис у трудовій книжці [PERSON] зроблений на підставі договору Першотравенським міським центром зайнятості населення і трудова книжка згідно діючого законодавства України передана на зберігання працівникові [PERSON]. Позивач [PERSON] працювала продавцем в магазині відповідача Приватного підприємця [PERSON] по листопад 2006 року, точної дати не встановлено. В цей час в магазині приватного підприємця [PERSON] виникла недостача грошових коштів у касі. В магазині працювало три продавці - позивач [PERSON] та[PERSON] і [PERSON]. [PERSON] потребувала від [PERSON] пояснень з приводу нестачі коштів у касі магазину, на що [PERSON] відмовилася давати пояснення і перестала ходити на роботу. Відповідач [PERSON] до 31 березня 2007 року сплачувала всі необхідні платежі за позивача [PERSON] і нараховувала їй мінімальну заробітну плату встановлену в Україні. В ході розгляду справи в суді сторони дійшли згоди про те, що вищевказаний трудовий договір слід розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника з 31 березня 2007 року. Що і було зроблено 18 березня 2008 року. Позивач [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона дійсно працювала у приватного підприємця [PERSON] по трудовому договору від 01 липня 2005 року. За час роботи неодноразово брала у відповідача товар в рахунок заробітної плати всього приблизно на 800грн.. у вересні 2006 року була не допущена відповідачем до роботи з зв'язку з тим що по магазину була недостача грошей в касі. Дійсно працювала в магазині разом ще з двома продавцями - [PERSON] і[PERSON].. Трудова книжка знаходилася після укладення трудового договору у неї. Зверталася до відповідача щоб та звільнила її за власним бажанням, однак відповідач [PERSON] відмовляла їй в цьому мотивуючи тим, що розірве трудовий договір після того, як вона віддасть гроші в сумі 800грн.. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 5305грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2006 року по 01 жовтня 2007 року. Відповідач [PERSON] підтвердила, що дійсно з позивачкою [PERSON] вона 01 липня 2005 року уклала безстроковий трудовий договір, який був зареєстрований у Першотравенському міському центрі зайнятості населення 01 липня 2005 року. Запис у трудовій книжці [PERSON] зроблений на підставі договору Першотравенським міським центром зайнятості населення і трудова книжка згідно діючого законодавства України передана на зберігання працівникові [PERSON]. Позивачка [PERSON] працювала продавцем в магазині не по 08 вересня 2005 року і не по 10 вересня 2006 як вказує позивач в своїх позовних заявах, а по листопад 2006 року, точної дати не пам'ятає. В цей час в магазині виникла недостача грошових коштів у касі. В магазині працювало всього три продавці - позивач [PERSON] та[PERSON] і [PERSON]. Вона потребувала від [PERSON] пояснень з приводу нестачі коштів у касі магазину, на що [PERSON] відмовилася давати пояснення і перестала ходити на роботу. Вона до 31 березня 2007 року сплачувала всі необхідні платежі за позивача [PERSON] і нараховувала їй мінімальну заробітну плату встановлену в Україні. На сьогодні трудовий договір розірваний, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Дійсно відповідач [PERSON] крім недостачі по касі магазину ще набрала товару під заробітну плату на суму 800грн. які до цього часу не віддала. Допитані в судовому засіданні свідки[PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що [PERSON] дійсно працювала в магазині відповідача [PERSON] з липня 2005 року по листопад 2006 року коли було виявлено недостачу коштів по касі магазину. Підозри впали на [PERSON] яка цього не признала і перестала виходити на роботу. Оскільки позивач [PERSON] як вбачається з первинної позовної заяви стверджувала що вона у відповідача працювала по 08 вересня 2005 року, а в уточненій позовній заяві стверджує що вона працювала по 10 вересня 2006 року, тобто вона не може вказати точну дату коли відповідач [PERSON] не допустила її до роботи, а відповідач [PERSON] та свідки[PERSON] і [PERSON] прямо вказують що [PERSON] працювала по листопад 2006 року, тому суд критично відноситься до показань позивачки і не бере їх до уваги і дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] працювала у відповідача [PERSON] по листопад 2006 року. Так як відповідач [PERSON] не надала суду доказів про те, що вона повідомляла позивачку [PERSON] про те, що їм необхідно розірвати трудовий договір і зареєструвати його в центрі зайнятості, хоча і сплачувала за неї всі необхідні платежі і нараховувала мінімальну заробітну плату по 31 березня 2007 року, а позивач [PERSON] не вживала ніяких заходів для розірвання трудового договору з відповідачем [PERSON] хоча мала таку можливість, оскільки в неї на руках була трудова книжка і сторони дійшли згоди про те, що вищевказаний трудовий договір слід розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника з 31 березня 2007 року. Що і було зроблено 18 березня 2008 року, тому суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково. Слід стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу позивача [PERSON] за період з листопада 2006 року по 31 березня 2007 року із наступного розрахунку: 375грн. х 2 місяці = 750грн., 400грн. х 3 місяці = 1200грн., а всього 1950грн. (750грн. + 1200грн.) В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки трудовий договір на день розгляду справи в суді вже розірваний з 31 березня 2007 року а решта позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved