Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті батьків він успадкував квартиру [ADDRESS], в якій на теперішній час проживає, та користується господарською спорудою сараю, яка розташована біля будинку на ділянці 6,5 х 3,9 м, яку у 1961-1962 роках побудували його батьки. Оскільки документів на дану господарську споруду після смерті батьків не знайдено, просив суд визнати за ним право власності на зазначену споруду. В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився у адресованому суду листі просив розглянути справу у відсутність свого представника, позов визнав у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає можливим на підставі ст. 130, 174 ЦПК України ухвалити рішення під час попереднього судового засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або руховими майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не передбачено ЦК. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Постановою Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику у справах про захист права приватної власності” від 22.12.1995 року № 20 передбачено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності. Судом встановлено, що відповідно до довідок, виданих КП «Новокаховська ДЕЗ» та виконавчим комітетом Новокаховської міської ради прибудований сарай розміром 3,9 х 6,5 м, розташований [ADDRESS] збудований мешканцями самовільно за власний рахунок на земельній ділянці Новокаховської міської ради, не належить до міської комунальної власності і не обліковується на балансі виконавчого комітету міської ради та КП «Новокаховська ДЕЗ» ДЕЗ». Як вбачається з акту, складеного 15.09.2005 року КП «Новокаховська Дирекція єдиного замовника» дана споруда збудована в 1961-1962 роках. При зверненні позивача до виконавчого комітету Новокаховської міської ради з заявою про виділення земельної ділянки під сараєм для його реконструкції [ADDRESS] йому було рекомендовано звернутись до суду для отримання права власності на сарай за набувальною давністю. Вказані обставини повністю визнані відповідачем, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦК України є такими, що не підлягають доказуванню. На підставі викладеного, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном - спорудою, побудованою його батьками у 1961-1962 роках біля будинку [ADDRESS] на ділянці 6,5 х 3,9 м після їх смерті, і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном, суд вважає, що він набув право власності на це майно за набувальною давністю. Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки визнання за позивачем права власності на майно не суперечить вимогам закону та не порушуватиме прав та законних інтересів інших осіб, а також за таких умов, коли представник відповідача повністю визнав позовні вимоги. На підставі ст.ст. 130, 174, 321, 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved