Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на таке: рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-2646/2007 від 26 листопада 2007 року на її користь з відповідача стягнуто заборгованість по зарплаті. На підставі ст.117 КЗпП України відповідач зобов`язаний сплатити на її користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку у сумі 3641 грн. 82 коп. У судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 04 лютого з наступного дня після звільнення, що складає 98 (робочих днів) х 59,55 грн. (середньоденний заробіток) = 5835 грн. 90 коп., а також просила стягнути на свою користь 200 грн. витрат за надання правової допомоги. Представник відповідача за довіреністю Кіншакова Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на процедуру санації, введену ухвалою господарського суду, а також на те, що з квітня 2006 року підприємство простоює і немає коштів. Процедурою санації передбачено лише виплата заробітної плати працівникам, а виплата середнього заробітку не передбачена. Також додала, що позивачкою невірно вирахувано суму середнього заробітку, оскільки вона має вираховуватися з наступного дня після звільнення по день фактичного розрахунку, тобто до дня ухвалення рішення суду про стягнення заробітної плати. Крім того, середньоденний заробіток має визначатися без врахування податків та інших обов`язкових платежів. Суд, заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-2646/2007 від 26 листопада 2007 року на користь позивачки з відповідача стягнуто заборгованість по зарплаті, що вбачається з копії рішення (а.с.3). Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На думку суду позивачка неправильно вирахувала суму середнього заробітку, виходячи з 98 робочих днів. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999 року непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності предбаченої ст. 117 КЗпП України, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення про стягнення заробітної плати, яке у випадку з [PERSON] ухвалене 26 листопада 2007 року. Тобто, суд вираховуючи суму середнього заробітку, виходить з того, що з наступного дня після звільнення і по день ухвалення рішення судом про стягнення заробітної плати (з 18.09.2007 року по 26.11.2007 року) позивачка пропрацювала би 41 день, що вбачається з довідки ДП “Хімпром”, а середньоденний заробіток її складає 59 грн. 55 коп., що також вбачається з наданої відповідачем довідки. Тому, сума середнього заробітку складе 2441 грн. 55 коп., а посилання представника відповідача що сума середньоденного заробітку має вираховуватися без врахування податків та інших обов'язкових платежів безпідставні, оскільки суперечать положенням постанови Кабінету Міністріів України “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” від 08.02.1995 року № 100. Також безпідставні посилання представника відповідача на поважність причин невиплати заробітної плати через відсутність коштів в наслідок простою підприємства та введення процедури санації, оскільки згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999 року сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, проте частковому. Так, на користь позивачки підлягає стягненню сума середнього заробітку у розмірі 2441 грн. 55 коп. за 41 робочий день, оскільки роботодавець не довів відсутності своєї вини у невиплаті зарплати. В решті позовних вимог позивачці слід відмовити у задоволенні. В порядку ст. ст. 84, 88 ЦПК України стягненню на користь позивачки підлягають витрати на правову допомогу.

Outcome: partial