Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що з 03.06.1988 року знаходився у трудових відносинах з Первомайським державним підприємством “Хімпром” та 13.11.2006 року звільнився з підприємства, але відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України своєчасно не виплатив заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем станом на 23.01.2008 рік становить 1365 грн. 62 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом з завданою моральною шкодою у розмірі 3 000 грн. 00 коп., всього - 4365грн. 62 коп. Представник відповідача до суду з'явився та пояснив, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнає повністю, заробітна плата не виплачувалась позивачу із-за довгого простою підприємства, а в частині стягнення моральної шкоди не визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив слідуючи обставини та відповідно до них правовідносини. Позивач був прийнятий на роботу до Первомайського державного підприємства “Хімпром” 03.06.1988 року, відповідно до наказу № 151 інженером по ремонту І категорії на ТЕЦ, та згідно наказу № 370 к від 13.11.2006 року був звільнений за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням адміністрацією умов колективного договору ( копія трудової книжки арк. спр. 4,5) Довідкою № 605 від 25.02.2008 року наданою Первомайським державним підприємством “Хімпром” підтверджується заборгованість відповідача у сумі 725 грн. 94 коп. перед позивачем. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди” від 21.03.1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останньго в її заподіянні. Згідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом морального збитку робітнику здійснюється у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормального життєвого зв'язку та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається із пояснень позивача, свідка [PERSON]. він не отримував з квітня 2006 року по день звільнення -13.11.2007 року заробітну плату. В цей час він мав травму хребта, потребував піклування, але у зв'язку з невиплатою заробітної плати не мав змоги сам оплачувати лікування, був вимушений знаходитись на утриманні доньки та дружини. Все це призвело до порушення життєвих зв'язків, душевних страждань, таким чином позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню. Але розмір моральної шкоди, що вимагає у позові позивач не відповідає вимогам розумності і справедливості, тому підлягає зменшенню до 1 000 грн. 00 коп. Судові витрати слід стягнути на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України. На підставі ст. 237-1, ч.1 ст.116, ч.2 ст.233 КЗпП, ст.ст.11,58-60,88 ч.3,212-215 ЦПК України,-

Outcome: partial