Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 5151 від 02 червня 1999 року, укладеного Херсонською товарною біржею „Ізумруд” між [PERSON] і фермерським господарством „[PERSON]”, та визнати за фермерським господарством „[PERSON]” право власності на житловий будинок № 3 з господарськими забудовами та спорудами [ADDRESS]. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що на підставі договору, який укладений між ним та відповідачем 02 червня 1999 року, він купив спірний житловий будинок. Договір в нотаріальному порядку не посвідчували, як того вимагає закон, а посвідчили в Херсонській товарній біржі „Ізумруд” за реєстраційним № 5151. Позивач повністю сплатив відповідачу обумовлену суму. Відповідач після отримання грошей передав йому будинок, яким позивач на даний час користується. Договір позивач зареєстрував в Херсонському БТІ за № 55, про що свідчить відмітка в договорі від 02.06.1999 року. З моменту укладення договору сторони виконали всі його умови, позивач фермерське господарство „[PERSON]” сьогодні володіє та користується цим майном. Однак позивач не в змозі розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки сторонами при укладенні договору не була дотримана нотаріальна форма посвідчення. Відповідач позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем відбулася угода купівлі-продажу, згідно якої відповідач на підставі доручення передав позивачу належний йому будинок, а позивач сплатив останньому обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю. Позивач як власник будинку має намір розпорядитися ним, однак зробити цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна контора не визнає за ним права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 224 ЦК /в редакції 1963 року/ за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно ст. 47 ЦК /в редакції 1963 року/, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що в даному випадку відбулася угода купівлі-продажу, житло передано відповідачем позивачу, який повністю розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідача до позивача за будинок не має. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено порушення цивільного законодавства, однак незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна ніким не оспорювалось і не встановлена у судовому порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на будинок. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved