Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась до суду з позовом до ВАТ „Полтавакондитер” про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. У позові вказано, що 14.08.2006р позивачка була прийнята на роботу укладальником - пакувальником 2 - го розряду на ВАТ„Полтавакондитер”. 20.08.2007р.вона подала заяву відповідачу на звільнення за власним бажанням з 03.09.2007р. після чого продовжувала працювати. 26.08.2007р. позивачка захворіла і 27.08.2007р, потрапила на стаціонарне лікування до Лубенської ЦМЛ про що повідомила в телефонній розмові начальника цеху та те що вона вже не бажає звільнятися з роботи, а бажає працювати після видужання. Дана телефонна розмова проводилась у присутності її знайомої [PERSON] ., яка на її прохання в подальшому передавала її заяву про відзив своєї заяви на звільнення відповідачу . 03.09.2007р згідно наказу №557/2 [PERSON]. звільнено з роботи на підставі ст.. 38 КЗПП України . 07.09.2007р позивачка повторно телефонувала відповідачу , повідомивши його , що її стан здоров”я не покращився, що вона продовжує курс лікування в зв”язку з чим відповідач зобов”язав її надати офіційні медичні документи, підтверджуючи її лікування. 27.09.2007р позивачка рекомендованим листом відправили відповідачу 2 - а листа тимчасової непрацездатності за період її хвороби з 27.08.2007р. по 08.09.2007р. та з 10.09.2007 по 25.09.2007р. 04.10.2007р позивачка народила дитину в зв”язку з чим отримала лист непрацездатності з 04.10.2007 по 28.11.2007р.в зв”язку після родовою відпусткою. 18.10.2007р позивачка приїжджала до відповідача з метою здати лікарняний та вирішити питання післяродової відпустки і в цей же день взнала , що її звільнено з роботи з 03.09.2007р., що для неї було несподіваним , в цей же день їй видали трудову книжку та ознайомили з наказом про звільнення від 03.09.2007р. Позивачка вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки трудовий договір не розривала, її дії свідчили про намір продовжувати працювати, що вона завчасно попереджувала відповідача про відзив своє заяви про звільнення, не вимагала розірвання трудового договору, трудова книжка віддавалась у порушення вимог ст.. 47 КЗПП України, про своє звільнення позивачка дізналась тільки 18.10.2007р, а не вдень звільнення. Позивачка прохає суд поновити її на роботі на посаді укладальника - пакувальника 2 - го розряду на ВАТ „Полтавакондитер”, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі - 3557грн. Крім того позивачка прохає суд стягнути з ВАТ „Полтавакондитер”на її користь 8000грн. моральної шкоди, яку пов”язує з перенесеними моральними стражданнями через незаконність звільнення, втрати можливості годувати дитину природнім шляхом, а не штучним, позичанням коштів необхідних для проживання та проживання новородженої дитини . У судовому засіданні позивачка свої вимоги в частині поновлення на роботі підтримала повністю, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінила, прохаючи суд стягнути на її користь з відповідача - 2430гн. середнього заробітку включно по 28.11.2007р. та 4000 грн. моральної шкоди. При цьому суду пояснила, що укладений з нею трудовий договір вона не розривала і не прохала цього робити, під час перебування на лікуванні в іншому місті приймала всі заходи щоб попередити відповідача про те що бажає працювати в по-дальшому, свою заяву на звільнення відкликає, про своє звільнення взнала тільки через півтора місяця, що при її звільнені порушені вимоги трудового законодавства, неправомірними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода , як жінці, молодій матері, що вона з вини відповідача залишилась без роботи. Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що звільнення позивачки проводилось на підставі її заяви в той же день , при цьому на час звільнення ніяких заяв про відкликання заяви про звільнення адміністрація підприємства від позивачки не отримувала, вимоги трудового законодавства щодо оформлення звільнення , повідомлення працівника про його звільнення дотримані. На час звільнення позивачки 03.09.2007р. адміністрація знала про те що [PERSON]. хворіла з 27.08.2007р і перебувала на лікарняному, який був випалачений в по- дальшому їй. Те що [PERSON]. телефонувала на підприємство 07.09.- 10.09.2007р. не заперечує. Факту заподіяння моральної шкоди позивачці не визнає. Дослідивши обставини , докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Встановлено, що 14.08.2006р позивачка була прийнята на роботу укладальником - пакувальником 2 - го розряду на ВАТ„Полтавакондитер”. 20.08.2007р. позивачка подала заяву відповідачу на звільнення за власним бажанням з 03.09.2007р. після чого продовжувала працювати 25.08, 26.08.2007р., що не оспорюється сторонами і підтверджується письмовими матеріалами. 26.08.2007р. позивачка захворіла в зв”язку з чим 27.08.2007р, потрапила на стаціонарне лікування до Лубенської ЦМЛ і в цей же день їй відкрили листок непрацездатності . Згідно наказу №557/2 від 03.09.2007р [PERSON]. звільнено з роботи на підставі ст.. 38 КЗПП України під час її перебування на лікарняному. Згідно листка непрацездатності позивачка перебувала на лікуванні з 27.08.по 08.09.2007р., що підтверджується довідкою Лубенської ЦМЛ, копією листка. Після чого позивачка продовжувала лікуватися з 10.09.2007р по 25.09.2007року., з 26.09.по 04.10.2007р., що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.7-10). 04.10.2007р позивачка народила дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. У відповідності з ч.2 ст. 38 КЗПП України вказано, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніш заявою, крім випадків , коли на його місце запрошено іншого працівника. Судом встановлено, що на час звільнення 03.09.2007р. [PERSON]. не вимагала розірвання трудового договору, перебувала на лікарняному , що адміністрація підприємства ще до 03.09.2007р знала про відсутність на роботі позивачки через її хворобу, що підтверджується показами свідка [PERSON], [PERSON]., [PERSON], табелями обліку робочого часу, представником відповідача . Свідок[PERSON]. пояснила, що позивачка подавала заяву про звільнення у серпні 2007року, яку вона передала до відділу кадрів, написавши 'не заперечую ' . Позивачка їй не телефонувала по питанню відкликання своєї заяви про звільнення. Свідок [PERSON]. начальник відділу кадрів підтвердив, що на час звільнення їй не було відомо чи працює [PERSON]., чи ні, цим питанням відділ кадрів не займався. Лошаковій К.П. був оплачений листок непрацездатності за період з 27.08.по 08.09.2007р. Свідок [PERSON], підтвердила, що 07.09.2007р їй телефонувала [PERSON]. і повідомляла, що вона перебуває на лікарняному і. Вона особисто їй говорила про необхідність повідомити про це відділ кадрів. Свідок [PERSON]. пояснила, що вона працюючи обліковцем у цеху де працювала позивачка знала про подання заяви на звільнення позивачкою. [PERSON]. не було на робочому місці з 27.08. до дня звільнення. Про те що [PERSON] немає на робочому місці відділу кадрів не говорила. Про те що працівника [PERSON]. не було на роботі було внесено до табелю обліку робочого часу, який здавався до 01. 02.09. 2007року. В цьому табелі відмічено, що [PERSON]. хворіє. Свідки [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. пояснили, що являються працівниками охорони ВАТ „Полтавакондитер”. 27.08.2007р. вони ні від кого з сторонніх не отримували і не передавали нікому ніяких письмових заяв оскільки це не входить в їх службові обов”язки. Свідок [PERSON], підтвердила суду, що на прохання позивачки вона 27.08.2007р. привозила з м. Лубни її письмову заяву про відзив своєї заяви на звільнення, яку вона передала працівникам охорони підприємства. Позивачка при ній , з лікарні телефонувала 27.08.2007р до відповідача і повідомляла, що перебуває на лікарняному, бажає працювати в подальшому, свою заяву про звільнення вважає недійсною. Встановлено, що18.10.2007р. позивачка ще перебуваючи в післяродовій відпустці приїжджала до відділу кадрів з метою з”ясувати питання щодо своєї роботи і в цей же день їй повідомили, що вона звільнена з роботи з 03.09.2007р при цьому вона була ознайомлена з наказом та видано трудову книжку, яку нібито їй вручено 03.09.2007року, що для неї було несподіваним так як вона вважала себе не звільненою . З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку, що звільнення з роботи позивачки проведено з порушенням норм КЗПП України так як [PERSON]. перед звільненням ще деякий час працювала, що вона не вимагала розірвання трудового договору, навпаки старалась своєчасно повідомити відповідача про те що бажає працювати, що на час звільнення відповідач, знаючи про те що [PERSON]. перебуває на лікарняному оформив її звільнення, не з”ясувавши в неї чи бажає вона розривати трудовий договір, не цікавився, де перебуває його працівник на час звільнення, на її місце не приймалися інші особи по переводу, відповідач ознайомив позивачку з наказом про звільнення та видав трудову книжку тільки тоді коли сама позивачка приїхала до м. Полтави 18.10.2007р. Разом з тим суд вважає, що позивачка не переривала трудових відносин з відповідачем так як починаючи з 27.08.по 04.10.2007р перебувала на лікуванні, а 04.10.2007р. в неї народилася дитина , відповідач оплатив їй за лікарняний коли позивачка хворіла на час звільнення і після її звільнення, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. З урахуванням доведеності незаконного звільнення позивачки суд вважає, за необхідне позовні вимоги щодо поновлення на роботі [PERSON]. задовольнити , поновивши її на роботі на цій посаді з 03.09.2007року. Враховуючи вимушений прогул , що складається з часу перебування по тимчасовій непрацездатності позивачки з: 08.09.2007р по 04.10.2007р (18 робочих днів ) та 04.10.2007р по 28.11.2007р. (післяродова відпустка 56 днів з яких 40 робочих днів) з урахуванням середньоденного заробітку - 41 грн. 94 коп. підлягають стягненню -752грн. 40 коп. (41,94 *18=752, 4) та (41,94 * 40 =1677, 6), а всього - 2430грн. Суд при розгляді справи також взяв до уваги те що факт заподіяння моральної шкоди позивачці мав місце, що виразилось у втраті роботи, заробітку , перенесенні моральних та психічних страждань, позичанні коштів необхідних для проживання позивачці та її новородженої дитини, втрати нормальних життєвих зв”язків, які вимагають від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя ,а тому позивачка у відповідності з ст.. 237-1 КЗПП України має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд взяв дот уваги характер та термін моральних страждань, ступінь вини заподіювача, фінансовий стан відповідача, що позивачка має малолітню дитину і вважає за можливим стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі - 1000грн. Згідно ст.. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial