Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання недійсним рішення ради про відмову у передачі в приватну власність земельної ділянки та визнання власником земельної ділянки до відповідачів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її мама, а після її смерті і вона користувалася в с. Буковець земельною ділянкою 0.90 га та дозволила тимчасово використовувати її [PERSON] та[PERSON]для випасу худоби. Право користування цією земельною ділянкою вона не зареєструвала, так як є необізнаною в законодавстві. Минулого року вона дізналася, що вправі звернутися до сільської ради із заявою про передачу їй земельної ділянки у приватну власність на підставі набувальної давності і так як вона виїхала на роботу до іншої країни, то уповноважила свого зятя -[PERSON]вирішити питання приватизації цієї земельної ділянки. Він від її імені написав заяву до сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, однак рішенням сесії сільської ради у наданні земельної ділянки відмовлено із тих підстав, що вона є громадським пасовищем. Вважає, що рішення сільської ради є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки вона користувалася цією земельною ділянкою, що можуть підтвердити свідки, а також квитанція про сплату орендної плати, яка збереглася. Фактично ділянка, яку просила передати в приватну власність не є громадським пасовищем, а тому в сільської ради не було підстав відмовляти в передачі її в приватну власність за давністю користування. Просить визнати рішення сесії Буковецької сільської ради про відмову у передачі в приватну власність земельної ділянки недійсним і скасувати його та визнати її власником земельної ділянки, площею 0.90 га, яка знаходиться в селі Буковець, присілок Центр. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - сільської ради, заявлені позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка, використовується як пасовище [PERSON] та [PERSON]. Позивачка ніколи цією земельною ділянкою не користувалася. Практично вона використовувала на території сільської ради земельну ділянку, яка поряд із спірною, і цю земельну ділянку, площею 0.53 га рішенням сесії від 03 листопада 2005 року передано їй в приватну власність та видано Державний акт на право приватної власності на землю. Цим самим спростовується твердження позивачки, що вона не обізнана із земельним законодавством. Квитанція, на яку вона посилається як на доказ користування спірною земельною ділянкою, стосувалася земельної ділянки, яка передана їй в приватну власність. Крім цього, позивачка із заявою про надання їй спірної земельної ділянки у приватну власність не зверталася, вона перебуває за межами України, а зять, який представляє її інтереси в суді, не мав повноважень діяти від її імені. Просить в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що спірну земельну ділянку їм під пасовище надав колгосп і вони використовують його для цих цілей і по даний час, сплачуючи сільській раді за користування землею. Позивачка цією земельною ділянкою не користувалася ніколи. Просять в позові відмовити. Оцінюючи надані сторонами докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на момент прийняття рішення сесією сільської ради про відмову у наданні земельної ділянки у приватну власність позивачці, спірна земельна ділянка використовувалася як пасовище відповідачками по справі, [PERSON] та [PERSON]. Ця обставина ніким не оспорюється та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, ці свідки в судовому засіданні дали суду показання, що до організації колгоспу, спірна земельна ділянка належала батькам позивачки, однак ця обставина не може бути взята до уваги при вирішенні земельних питань, так як згідно ч. 4 ст. 78 Земельного кодексу особам (їх спадкоємцям) які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року земельні ділянки не повертаються. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка із заявою про надання їй в приватну власність земельної ділянки, не зверталася, що підтверджується позовною заявою, поданою до суду, в якій зазначено, що заяву про надання в приватну власність земельної ділянки написав її зять. Ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Рішення цих органів щодо приватизації земельних ділянок приймаються на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка із заявою про надання в приватну власність спірної земельної ділянки не зверталася, спірною земельною ділянкою вона не користувалася, земельна ділянка, яка використовувалася нею, площею 0.53 га передана їй в приватну власність, то при таких обставинах сесія сільської ради від 07 червня 2007 року прийняла в межах компетенції законне рішення про відмову у наданні земельної ділянки для ведення особистого господарства, а тому підстав для визнання його недійсним та скасування суд не вбачає. З врахуванням зазначених обставин та законного рішення сесії про відмову у наданні земельної ділянки для ведення особистого господарства, суд не може визнати її власником земельної ділянки, площею 0.90 га і в задоволенні цієї позовної вимоги теж слід відмовити.

Outcome: dismissed