overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

07 лютого 2008 року позивач в особі ВАТ „Донецькобленерго” ПЕМ звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. З 1998 року оплата за спожиту електроенергію надходить нерегулярно, в результаті чого станом на 14.11.2007 року має заборгованість перед позивачем у сумі 2257,53 грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., що були сплачені останнім при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача Колодка В.В., що діє за довіреністю, підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON], згідно копії особового рахунку, наданої ЖКП „Азовжитлокомплекс” від 10 грудня 2007 року, зареєстрований [ADDRESS]. Згідно із ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. З наданих позивачем розрахунків, актів звірок та довідок про надання електричної енергії вбачається, що станом на 14 листопада 2007 року сума заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію становить 2257,53 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електроенергію, як доведену в зазначеному розмірі, тим самим задовольнивши позовні вимоги. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Орджонікідзевському районному суді міста Маріуполя Донецької області в розмірі 30 грн. 00 коп. та на користь держави суму судового збору в розмірі 51 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. п. 42, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357, ст. 68 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

07 лютого 2008 року позивач в особі ВАТ „Донецькобленерго” ПЕМ звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS], регулярно не вносять плату за користування тепловою енергією, у зв'язку з чим з травня 1996 року по липень 2006 року заборгували позивачу 534 грн. 13 коп. У судовому засіданні представник позивача - ВАТ „Донецькобленерго” ПЕМ - Колодка В.В., яка діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги та дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідачі у судове засідання не прибули, надали заяву із проханням розглядати справу у їх відсутність, в якій також зазначили, що позовні вимоги визнають частково, а саме у межах строку позовної давності, тобто за останні три роки. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів, що підтверджують поважну причину пропущення строку позовної давності, а також зупинення або переривання цього строку, тому суд приходить до висновку про задоволення позову у строк позовної давності за період з лютого 2005 року у сумі 962 грн. 01 коп. Згідно із ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. З урахуванням наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 962 грн. 01 коп. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Орджонікідзевському районному суді міста Маріуполя Донецької області в розмірі 30 грн. 00 коп. та на користь держави суму судового збору в розмірі 51 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. п. 42, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357, ст. 257 ЦК України, ст. 68 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

07 лютого 2008 року позивач в особі ВАТ „Донецькобленерго” ПЕМ звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідачка проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. З 1994 року оплата за спожиту електроенергію надходить нерегулярно, в результаті чого станом на 17.11.2007 року має заборгованість перед позивачем у сумі 1878,51 грн. Просить стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., що були сплачені останнім при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача Колодка В.В., що діє за довіреністю, підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідачка у судове засідання не з'явилась за невідомими суду причинами, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON], згідно копії особового рахунку, наданої ЖКП „Азовжитлокомплекс” від 11 грудня 2007 року, зареєстрована [ADDRESS]. Згідно із ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. З наданих позивачем розрахунків, актів звірок та довідок про надання електричної енергії вбачається, що станом на 17 листопада 2007 року сума заборгованості відповідачки за спожиту електричну енергію становить 1878,15 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки суму заборгованості за спожиту електроенергію, як доведену в зазначеному розмірі, тим самим задовольнивши позовні вимоги. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачки на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Орджонікідзевському районному суді міста Маріуполя Донецької області в розмірі 30 грн. 00 коп. та на користь держави суму судового збору в розмірі 51 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. п. 42, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357, ст. 68 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем з 02 жовтня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сумісне життя з відповідачем не склалося по причині поганого ставлення відповідача до її дітей від першого шлюбу. Фактично шлюбні стосунки припинені з грудня 2007 року, з цього часу відповідач звільнив її будинок, зайнявши літню кухню, де мешкає всупереч її волі. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, подальше спільне життя, сумісне проживання та збереження шлюбу неможливе, на примирення незгодна, майнового спору між ними немає. Просить суд розірвати шлюб. До попереднього судового засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач до попереднього судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши думку сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 02 жовтня 2007 року, актовий запис № 1078 у свідоцтві про одруження [NUMBER]. Фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2007 року. Шлюб другий, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, майновий спір між сторонами відсутній. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановленими обставинами, з урахуванням думки сторін, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому він підлягає розірванню. Витрати по розірванню шлюбу суд покладає на відповідача. На підставі ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] одружилися 5 березня 1994 року, шлюб зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Жовтневого району міста Маріуполя Донецької області, актовий запис №109 від 5 березня 1994 року, у свідоцтву про укладення шлюбу [NUMBER]. Шлюб другий. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не маємо. Шлюбні відносини між сторонами припиненні з лютого 2008 року. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, суду пояснила, що через постійні сварки і конфлікти, ініціатором яких були вони обидва, та не поваги один до одного, фактичних шлюбних відносин між нею і відповідачем не існує з лютого 2008 року, вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе. Відповідач у судове засідання з'явився. Позов визнав. Не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємовідносини подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, або надання ним додаткового часу для примирення, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Спіра відносно майна на момент розгляду справи не має. Суд вважає, встановленим факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірвано. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе покласти витрати, пов'язані з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу на відповідача. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

27 лютого 2008 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем з 2002 року перебувають у цивільному шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON],[INFO], батьком якого є відповідач. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання дитини, хоча має таку матеріальну можливість. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею вимоги та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів в розмірі ј частині всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] до його повноліття, визнав повністю, заперечень не має. Але пояснив, що не згоден зі змістом позовної заяви в тій частині, що він у даний час не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 14 лютого 2006 року, актовий запис № 773, [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, визнання відповідачем пред′явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

Позивачка, переслідуючи мету упорядкування правовстановлюючих документів на самовільно збудовані прибудови, які розташовані в складі домоволодіння [ADDRESS] звернувся до суду з позовом до Маріупольської Міської ради про визнання права власності на самовільно збудовані прибудови. В обгрунтовання своїх позовних вимог посилалась на те, що на підставі договіру купівлі-продажу будинку від 5 травня 2005 року, вона є власником житлового будинку, розташованого за вказаною адресою. У зв'язку за господарськими потребами позивачка збудувала сарай (літ. Е-1), який розташований в складі домоволодіння [ADDRESS]. В теперішнй час позивачка звернулася в районну адміністрацію міста Маріуполя Донецької області з проханням про введення до складу домоволодіння вищезгаданих споруд де їй було відмовлено, та рекомендовано звернутися до районного суду. Позивачка вважаючи, що самовільне збудування в межах її домоволодіння та поліпшення технічного стану домоволодіння не ущемляє ні чиїх прав, просить визнати за нею право власності на самовільно збудований сарай (літ. Е-1), який розташований в складі домоволодіння [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про згоду з позовом та розгляд справи без його участі. Вислухавши позивачка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підставах. Згідно ст. 376 ЦК України, право власності на самовільно зведене нерухоме майно може бути визнано за особою, яка зробила самовільне будівництво на земельній ділянці, виданій особі в установленому порядку, за рішенням суду якщо це не порушує права інших осіб. На підставі договіру купівлі-продажу будинку ВСВ №813094 від 5 травня 2005 року, посвідченого 5 травня 2005 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Мошенко О.В. та зареєстровано в реєстрі за №973, власником житлового будинку [ADDRESS], є -[PERSON]. Висновком будівельної - технічної експертизи від 1 квітня 2008 року №502, при самовільному збудуванні сарая (літ. Е-1), який розташований в складі домоволодіння [ADDRESS], не порушені санітарно-гігієнічні вимоги та умови пожежної безпеки, їх несучі та захищаючи конструкції знаходяться в задовільному стані (II категорія технічного стану) і можуть експлуатуватися надалі. Технічний стан конструкції нежилої прибудови забезпечує їх безпечну надійну експлуатацію. Виготовлення та монтаж конструкцій проведені відповідно до СНіП 3.03.01-87 "Несучі та захищаючі конструкції". На підставі ст. 376 п.3, п.5 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач без законних підстав самовільно зайняв земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності й розмістив на ній кіоск, що є підставою до його знесення за рахунок відповідача, повернення земельної ділянки власнику та її приведення у придатний до використання стан. Представник позивача просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув, з огляду на, що представник позивача просив розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутність відповідача в загальному порядку. Заслухавши представника позивача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] самовільно встановив металевий кіоск на земельній ділянці біля [ADDRESS], яка у встановленому законом порядку для цієї мети не відводилася. Дозвіл на розміщення малої архітектурної форми відповідачеві не видавався. З цих підстав, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП постановою адміністративної комісії Вишгородської міської ради від 23 лютого 2007 року [NUMBER]. Земельна ділянка, під якою розміщено згаданий об'єкт, знаходиться в межах населеного пункт і належить на праві власності територіальній громаді м. Вишгорода, а отже є комунальною власністю, розпорядження якою здійснює Вишгородська міська рада згідно ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування” та статей 12 і 83 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа на неї та державної реєстрації забороняється. Зазначене кореспондується із вимогами ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”, згідно яких самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії особи з приводу фактичного використання не наданої їй земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі, що здійснюється за рішенням суду. Разом з тим, повернення земельної ділянки й приведення до придатного до використання стану, включаючи знесення будівель і споруд, проводиться за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки відповідно до вимог ст. 212 ЗК України. Таким чином, пред'явлений позов ґрунтується на вимогах Закону і підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

Позивач ВАТ «Крименерго» Сімферопольський РЕС звернулось до суду з позовом до відповідача - [PERSON]., про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням правил користування електричною енергією у розмірі 987 грн., 10 коп., а також судових витрат у розмірі 81 грн. У судовому засіданні представник позивача не з'явився, надав до суду заяву в якої просить справу розглянути у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 07 квітня 2008 року судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов по слідуючим правовим підставам. Судом встановлено, що 25.10.2004 року при перевірці контролерами Сімферопольського РЕС за місцем проживання відповідача, було встановлено порушення правил користування електроенергією, яке було зафіксовано у акті № 028450 від 25.10.2004 року., на підставі якого виписана довідка-розрахунок на суму 987 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірнии діями чи бездіяльністю майну юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд вважає, що відповідальність за складеним актом повинен нести відповідач, оскільки на час складання акту на нього відкрито лицевий рахунок. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому прохає розірвати шлюб з відповідачем. У судове засідання позивачка не з'явилася, але в позові наполягає на його задоволенні та просить суд розглядати позов без її участі. Відповідач на задоволенні позову не заперечує. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить враховуючи наступні обставини: 30 листопада 1991 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] народження. В шлюбних відносинах мешкали до 1999 року, а потім стали мешкати окремо. Беручи до уваги ті обставини, що між подружжям припинені шлюбні відносини та зберігання сім`ї є не можливим, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання, тому він підлягає задоволенню. При отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з [PERSON] . держмито на користь держави в сумі 17 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved