Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-31 00:00:00

26.12.2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що з 06.08.1991 року до 26.02.2003 року перебував у трудових стосунках з АП «Шахта імені Засядько О.Ф.», був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України. При виконанні ним своїх трудових обов»язків він отримав професійне захворювання: хронічну двосторонню нейросенсорну туговухість з уміреним ступенем зниження слуху другої стадії та силікатоз, легеневу недостатність 1-2 ступеню. Згідно з висновками МСЕК в зв»язку із захворюванням йому первинно була встановлена 25 % втрата професійної працездатності, при повторному обстеженні була встановлена 55-відсоткова втрата професійної працездатності і 3 група інвалідності. В зв»язку з отриманням професійного захворювання вважав, що йому спричинено моральну шкоду, яка виражається не тільки в перенесенні тривалого фізичного болю, стражданнях, а і в емоційних переживаннях. Він відчувається неповноцінною людиною, не має можливості займатися своєю улюбленою справою (футболом), не може бігати, ходити на дальні відстані, йому протипоказана фізична праця, він не має змоги допомогти своїм близьким по господарству. Почувається беспомічним, нікчемним. Просив в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 20 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що [PERSON] в результаті професійного захворювання спричинено моральну шкоду, він відчуває себе неповноцінною людиною, не має можливості займатися своєю улюбленою справою, а саме грою в футбол, іншими видами спорту, йому протипоказана фізична праця, він не має змоги допомогти своїм близьким по господарству, почувається беспомічним, нікчемним, перебуває в стані депресії. Просила в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 20 000 грн. Представник відповідача Чернишенко Н.В. позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідно до норм цивільного та трудового законодавства відшкодувати моральну шкоду позивачеві має винна особа, тобто його роботодавець. Крім того зазначила, що підставою для відшкодування моральної шкоди є факт спричинення моральної шкоди, який має бути встановлений МСЕК, або такою підставою може бути заключення лікаря-психіатра або ВКК про стресс, який отримав потерпілий від професійного захворювання або його наслідків, про депресію або про інші негативні наслідки. Вважала вимоги позивача необгрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] працював на шахті імені А.Ф.Засядько з 06.08.1991 року по 23.02.2007 року (а.с.2-6). В березні 2003 року у нього виявлено професійне захворювання : хронічна двостороння нейросенсорна туговухість з уміреним ступенем зниження слуху другої стадії (а.с.10,12,17), встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % (а.с.7). В листопаді 2006 року у нього, крім того, виявлено силікатоз, легеневу недостатність 1-2 ступеню (а.с.11,14-16), встановлено ступінь втрати професійної працездатності 55 % безстроково (а.с.8) і третя група інвалідності (а.с.9). З приводу отриманих на виробництві захворювань позивач періодично проходить лікування (а.с.18-21). У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» приведене правове поняття моральної шкоди, під якою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати , зокрема, в моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд приходить до виснову, що позивачеві в результаті отримання професійного захворювання спричинено моральну шкоду. У відповідності до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 та частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», що діяли до 20.03.2007 року, Фонд соціального страхування мав виплачувати грошову сумму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Частина 1 статті 9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року в редакції від 21.11.2002 року передбачає, що «відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності». Відповідно до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 в редакції від 24 жовтня 2003 року і рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, незалежно від втрати ним професійної працездатності. Встановлюючі розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує конкретні обставини, характер і ступінь моральних страждань позивача, факт періодичного перебування останнього на лікуванні в зв»язку з професійним захворюванням, порушення нормального життєвого укладу, зв»язків з оточуючими людьми, а також вимоги розумності і справедливості і приходить до висновку про стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 18 000 грн.

Outcome: partial