Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить винести рішення про поновлення її на посаді 0,5 ставки буфетниці та 0,5 ставки банщиці Левоньківської психіатричної лікарні, зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 8 серпня 2007 року та моральну шкоду в сумі 5000 грн., вважаючи, що звільнення проведено з численними порушеннями трудового законодавства. Уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, [PERSON] просила також визнати недійсним акт медичного обстеження від 8 серпня 2007 року та зобов'язати відповідача скасувати запис, внесений в трудову книжку про її звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що порушено процедуру її обстеження на стан сп'яніння і вказаний факт встановлений не був, від роботи її не відсторонювали, а саме звільнення проведено з порушенням вимог КЗпП України, оскільки відбулось без надання згоди профспілкового комітету. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову. Вважала, що її звільнено з урахуванням особистого неприязного ставлення до неї та її чоловіка головного лікаря Левоньківської психіатричної лікарні, а колишні співробітники, що засвідчили факт її перебування у стані алкогольного сп'яніння 8 серпня 2007 року, оговорили її, боячись втратити роботу. Представник позивачки вважала, що позов підлягає задоволенню, зазначаючи, що акт медичного освідування для встановлення стану алкогольного сп'яніння від 8 серпня 2007 року не може бути доказом, підтверджуючим перебування [PERSON] на роботі у стані алкогольного сп'яніння, оскільки відповідний аналіз крові позивачка не здавала, іншими медичними препаратами та засобами він не перевірявся, а [PERSON], що напередодні дізналась про тяжку хворобу, вживала заспокійливі медичні препарати, які могли містити спирт, і лікар, що її освідував, міг помилитися з приводу її сп'яніння. Крім того, звільнення проведено без згоди попередньої згоди профспілкового комітету, що є обов'язковою вимогою за положеннями трудового законодавства. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що звільнення відбувалось з дотриманням норм трудового законодавства. Позивачка 8 серпня 2007 року запізнилась на роботу, перебувала у стані алкогольного сп'яніння, а тому не змогла виконати трудових обов'язків і рознести хворим їжу. З урахуванням цього, старшою медсестрою на ім'я завідуючого відділенням був складений відповідний рапорт і завідуючий відділенням, будучи особою, що має допуск для проведення відповідного обстеження, освідував позивачку і встановив факт її перебування на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння, про що склав відповідний акт, де поставили свої підписи всі працівники, що на той час перебували у відділенні і бачили [PERSON] Пояснив, що дійсно адміністрацією лікувального закладу допущено помилку при звільненні позивачки, а засідання профспілкового комітету проведено після звільнення [PERSON] та без її участі, проте за дорученням суду 15 січня 2008 року це питання було розглянуто повторно з участю позивачки, дозвіл на звільнення профспілкою надано, тому вказана обставина не може бути підставою для поновлення [PERSON] на роботі. Свідок [PERSON] розповів, що працює на посаді завідуючого відділенням Левоньківської психіатричної лікарні, є за спеціальністю психіатром, проте відповідно до свідоцтва про право на проведення передрейсових (післярейсових) медичних оглядів водіїв транспортних засобів має повноваження на освідування осіб на стан сп'яніння. Зранку 8 серпня 2007 року за усним дорученням головного лікаря він оглянув позивачку, яка була у стані алкогольного сп'яніння, про що склав відповідний акт. Освідування проводилось органолептично, оскільки відповідних технічних або медичних засобів саме для цього в лікувальній установі не має, проте якби [PERSON] висловила думку про необхідність здачі нею відповідного аналізу, це питання було б вирішено відповідним чином. Але позивачка алкогольне сп'яніння заперечувала і його пропозицію взяти відпустку за свій рахунок з метою подальшого лікування відхилила. [PERSON], допитана судом в якості свідка, показала, що працює на посаді медсестри Левоньківської психіатричної лікарні і з 7 на 8 серпня 2007 року чергувала в 2-му відділенні. Позивачка зранку запізнилась на роботу і їжу хворим роздавали інші працівники. Вона особисто бачила [PERSON], коли та прийшла на роботу, і впевнена, що від неї був запах алкоголю, хода позивачки була невпевненою. На запитання головного лікаря вона доповіла, що [PERSON] запізнилась на роботу і була у стані алкогольного сп'яніння, а згодом написала такий же рапорт на ім'я завідуючого відділенням. З боку керівництва лікарні будь-якого примусу відносно неї щодо викладених обставин не було. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснювали, що 8 серпня 2007 року перебували на чергуванні і бачили позивачку, яка перебувала у стані алкогольного сп'яніння, оскільки від неї було чутно запах алкоголю, ходила [PERSON], хитаючись, розмовляла мляво. [PERSON] суду пояснив, що обіймає посаду головного лікарня Левоньківської психіатричної лікарні і 8 серпня 2007 року, зранку, перебуваючи на роботі, з'ясував у чергової медсестри, що позивачка запізнилась на роботу і була у стані алкогольного сп'яніння. З урахуванням отриманої інформації він звернувся до завідуючого відділенням з проханням оглянути [PERSON], після чого той приніс йому відповідний акт. Він мав бажання поговорити з позивачкою з приводу цієї ситуації, але [PERSON] до нього прийти відмовилась і того дня він її взагалі не бачив. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 13 серпня 2007 року наказом № 33-ІІІ головного лікаря Левоньківської психіатричної лікарні молодшу медсестру-буфетницю відділення № 2 [PERSON] звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України з 8 серпня 2007 року. (а.с. 24) Оскільки підставою для звільнення за вказаним пунктом ст. 40 КЗпП є поява працівника у стані алкогольного сп'яніння, представником відповідача суду надані відповідний рапорт чергової медсестри на ім'я завідуючого відділенням про знаходження [PERSON] на роботі в нетверезому стані (а.с. 31), а також копія акту медичного освідування для встановлення стану алкогольного сп'яніння від 8 серпня 2007 року, складеного щодо [PERSON] (а.с. 32), відповідно до якого при огляді позивачки було встановлено факт алкогольного сп'яніння другого ступеня. Трудовим законодавством не встановлено обов'язковість забору у особи відповідних аналізів або освідування з допомогою технічних або медичних препаратів, тому суд не погоджується з поясненнями представника позивача про те, що вказане освідування було проведено з порушенням встановленої законом процедури і стан сп'яніння [PERSON] не встановлений. Відповідачем дотримана обов'язкова умова проведення такого освідування - наявність у особи, яка його проводить, відповідної кваліфікації. З наданого [PERSON] свідоцтва № 78 про право на проведення передрейсових (післярейсових) медичних оглядів водіїв транспортних засобів від 10 грудня 2004 року (а.с. 43), вбачається, що право на проведення огляду позивачки на стан сп'яніння він мав. [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що вона висловлювала прохання про огляд її з допомогою медичних чи технічних засобів, але воно відповідачем було відхилено. Отже, акт медичного освідування для встановлення стану алкогольного сп'яніння від 8 серпня 2007 року, складений щодо [PERSON], суд вважає належним доказом, оскільки він містить інформацію щодо предмету доказування і складений відповідною посадовою особою в межах наданих повноважень. Доказів на підтвердження вживання [PERSON] 7-8 серпня 2007 року медичних препаратів, що містять спирт, під час розгляду справи позивачкою не надано. Вищезазначені документи співпадають з поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків щодо появи [PERSON] на роботі у стані алкогольного сп'яніння, які суд вважає достовірними, оскільки вказані особи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень і дали тотожні покази щодо однакових обставин. Стороною позивача не доведено того, що свідки обмовили позивачку, мають щодо [PERSON] упереджене ставлення або давали пояснення під тиском чи з примусу керівництва лікарні. Сама позивачка не змогла пояснити суду, чому пішла з роботи вранці 8 серпня 2007 року і не вийшла працювати наступного і в послідуючі дні. Її пояснення щодо того, у який спосіб і коли вона дізналась про своє звільнення, неодноразово змінювались в ході судового розгляду. Суд погоджується з поясненнями представника позивача про те, що процедура звільнення [PERSON] відбувалась з порушенням, оскільки засідання профспілкового комітету, членом якого була позивачка, відбулось після видання наказу про її звільнення і без участі [PERSON], проте, за судовим дорученням 15 січня 2008 року подання адміністрації психіатричної лікарні профспілковим комітетом було розглянуто повторно з участю [PERSON], про що свідчить виписка з протоколу № 66 від 15 січня 2008 року (а.с. 109-110), і відповідна згода на звільнення позивачки була надана, що не позбавляє суд можливості розглянути спір по суті, а отже вказане порушення в сукупності з іншими доказами не може бути єдиною підставою для поновлення [PERSON] на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: approved