Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» с. Печенюги Новгород-Сіверського району про стягнення матеріальної та моральної шкоди мотивуючи позовні вимоги тим, що між його покійним батьком [PERSON], який помер [INFO] та ТОВ «Мрія» с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області 3 січня 2003 року було укладено договір про оренду земельної ділянки розміром 4, 69 умовних кадастрових гектарів терміном на 5 років. Після смерті батька, йому [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкоємне майно, в тому числі й на вказану земельну ділянку. Орендар ТОВ «Мрія» не виконує умов договору оренди та не сплатив йому кошти за користування землею за два роки - 2006 та 2007 роки в сумі 1072 грн., які необхідно стягнути з відповідача , а також завдану моральну шкоду на суму 1000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, з посилання на обґрунтування викладене в позовній заяві, та доповнив, що він отримав спадщину згідно закону й займається переоформленням землі на своє ім'я. Представник відповідача Сухомлін В.М. в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі з посиланням на обґрунтування викладені в запереченні на позовну заяву та пояснив, що між [PERSON] та ТОВ «Мрія» дійсно укладено договір оренди землі за яким [PERSON] на протязі 3-х років виплачували орендну плату, а після його смерті за 2006 та 2007 роки виплати не проводились, хоча земля й знаходиться у користуванні товариства, оскільки у позивача відсутній належним чином зареєстрований акт про право власності на землю й він не являється власником цієї землі, а отже й не має права на отримання орендної плати за землю. Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 3 січня 2003 року між [PERSON] та ТОВ «Мрія» с. Печенюги Новгород-Сіверського району було укладено договір оренди земельної ділянки в розмірі 4,69 умовних кадастрових гектарів, строком на 5 років з щорічною сплатою орендної плати в розмірі 536 грн. (а.с. 7-8). Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 26 січня 2007 року спадкоємцем всього майна померлого [PERSON] є його син [PERSON], в тому числі й земельної ділянки площею 4,69 сотих гектарів розташованої на території Печенюгівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 10). Згідно статті 131 Земельного кодексу України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Стаття 792 Цивільного кодексу України зазначає, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 32 Закону України від 06.10.1998 рок «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до пункту 5 розділу 2.3 вищезазначеного договору оренди земельної ділянки від 3 січня 2003 року «В разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника». Відповідно до ст. 24 Закону України від 06.10.1998 року «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Суд не бере до уваги пояснення відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення до суду в зв'язку з тим, що він у встановленому порядку не оформив право власності на нерухоме майно, не має відповідного докумету та не здійснив його державної реєстрації, оскільки вирішення зазначених питань позивачем жодним чином не впливає на правовідносини що виникають з договору оренди, та не можуть бути підставою для невиконання умов договору оренди відповідачем. Зважаючи на вищевикладене та те, що правовідносини які виникли між орендодавцем та орендарем не є такими що нероздільно поєднані з особою спадкодавця й передбачають спадкування, те, що своєчасне неотримання документу що посвідчує право власності на землю позивачем фактично не позбавляє його права власності на спадкове майно та не може бути підставою для невиконання умов договору оренди відповідачем, суд остаточно приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми несплаченої орендної плати за користування землею за 2006 та 2007 роки по 536 грн. відповідно, а всього - 1072 грн. Обговорюючи питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі оскільки позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, душевних та психічних страждань та будь яких вимушених змін у життєвих стосунках. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial