Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

03 грудня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]., Дніпропетровської міської ради, треті особи - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ», про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому, його матері, [PERSON], та його дружині, [PERSON]., належить квартира [ADDRESS] м. Дніпропетровськ. У лютому 2003 року [PERSON]померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаної квартири. Позивач звернувся до нотаріуса, проте йому було відмовлено через те, що частка померлої на момент смерті не була виділена та не надано свідоцтво про народження позивача. Зазначені обставини явилися причиною звернення до суду із цим позовом (а.с.а.с. 3 - 5, 32, 36). 11 березня 2008 року суд своєю ухвалою виключив з числа відповідачів Дніпропетровську міську раду та залучив її до участі у справі в якості третьої особи. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення №№ 373330, 373348 та письмові пояснення Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Суд, вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач доводиться сином [PERSON], про що свідчать матеріали справи (а.с.а.с. 10, 12 - 14). 22 травня 1997 року на підставі розпорядження № 109 Дніпропетровського «Втормет» було видано свідоцтво про право власності на житло, за яким [PERSON]та сторони набули право спільної власності на квартиру[ADDRESS](а.с.а.с. 6, 7). [INFO] року [PERSON]померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.02.2003 р. відділом РАГС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис № 191) (а.с. 8). Після смерті матері позивач звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті, проте остання відмовила позивачеві, оскільки на момент смерті [PERSON]не була визначена її частка у спільній квартирі. Крім того, позивач при зверненні до нотаріуса не надав свідоцтво про народження, про що свідчать письмові пояснення третьої особи. Той факт, що позивач доводиться сином померлій підтверджується всією сукупністю існуючих у справі письмових доказів, а саме: -\~\~\~\~ копією свідоцтва про укладення шлюбу серії[NUMBER], виданого 29.04.1974 р. Письменською селищною радою Васильківського району Дніпропетровської області (актовий запис № 14), в якому зазначені дата та місце народження [PERSON](а.с. 10); -\~\~\~\~ копією довідки РЕД № 4 КВЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська № 3517 від 16.11.2007 р., відповідно до якої [PERSON]постійно мешкала і була зареєстрована за спірною адресою, і з нею мешкав її син, позивач (а.с. 12); -\~\~\~\~ копією Форми № 1 позивача, відповідно до якої його матір'ю є[PERSON] (а.с. 13); -\~\~\~\~ копією Ф-1 померлої, в якій зафіксовані її дата та місце народження, місце проживання (а.с. 14). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР, Цивільним кодексом України. В силу ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529, ст. 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Ураховуючи наведені норми, співвідношуючи їх зі встановленим в засіданні обставинами, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON]залишився один спадкоємець її майна, який прийняв спадщину, - позивач. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач на час смерті матері постійно мешкав у спірній квартирі, отже, у розумінні ст. 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину. У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спадкове майно також підлягає задоволенню, оскільки він прийняв це майно після смерті спадкодавця та є спадкоємцем першої черги. В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку ані договором, ані законом не встановлено спільну сумісну власність співвласників на спірну квартиру, а тому ця квартира належала їм на праві спільної часткової власності, отже, за правилом ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки кожного з власників являлися рівними (по 1/3).

Outcome: approved