Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій з врахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просить витребувати із чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON] кольоровий телевізор моделі „LG” вартістю 900 гривень. Стягнути з відповідачки на користь позивача 1940 гривень, які вона забрала після реалізації худоби. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що телевізор марки „LG” вона придбала за свої кошти 29 вересня 2005 року на кошти отримані нею від реалізації худоби за своїм попереднім місцем проживання у Миколаївській області. На момент придбання телевізора вони проживали із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Шлюб сторони зареєстрували лише 01 лютого 2006 року. Шлюб було розірвано 28 листопада 2007 року. Після припинення подружніх відносин в жовтні 2007 року відповідачка переїхала проживати в с. Лівинці Кельменецького району Чернівецької області. Виїжджаючи з будинку де вони із позивачем спільно проживали відповідачка забрала спірний телевізор та гроші в сумі 1117 гривень та 200 гривень. Гроші в сумі 1117 гривень були отримані за м'ясо свині, яку вона вигодувала. Гроші в сумі 200 гривень були отримані за реалізацію бичка, якого їм подарувала мати позивача і якого також вигодувала відповідачка. Відповідачка залишила позивачу ще п'ять свиней, яких вони також спільно годували. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що спірний телевізор він придбав у вересні 2005 році за свої власні кошти. Крім того, у квітні 2007 року його мати подарувала йому бичка. Весною 2007 року він за власні кошти купив кабанчика та льошку. В жовтні 2007 року відповідачка без згоди позивача продала бичка за 713 гривень. також відповідачка зарізала льошку та продала м'ясо на суму 1117 гривень. Виручені кошти вона забрала собі. Судом досліджені наступні докази: показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], копія гарантійного талону серії S004 виданого 29 вересня 2005 року, копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] [NUMBER] виданого 01 лютого 2006 року, довідка видана магазином „Світ електроніки” без номера та дати видачі, копії поштових повідомлень про отримання переказів [PERSON] з м. Москва червень, липень, серпень та грудень 2007 року. Судом встановлено, що 29 вересня 2005 року відповідачка [PERSON] за власні кошти до реєстрації шлюбу із позивачем придбала телевізор випущений фірмою „LG” за 900 гривень. Кошти на його придбання вона отримала від продажу належних їй бичка та телиці, яких вона продала. 01 лютого 2006 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання у квітні 2007 року мати позивача [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] бичка, якого сторони спільно вирощували. Крім того, весною 2007 року сторони спільно за 110 гривень придбали льошку та кабанчика, яких також спільно вирощували. Восени 2007 року відповідачка продала бичка за 713 гривень, а м'ясо зарізаної свині за 1117 гривень. У жовтні 2007 року сторони перестали спільно проживати. Відповідачка переїхала в с. Лівинці Кельменецького району Чернівецької області і при цьому забрала телевізор та гроші отримані за реалізацію худоби. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Суд вважає доведеним той факт, що у вересні 2005 року сторони проживаючи спільно без реєстрації шлюбу придбали телевізор виготовлений фірмою „LG” за 900 гривень. Позивач та відповідачка не надали суду доказів, що цей телевізор був придбаний за кошти одного із них. Суд не бере до уваги як доказ, довідку видану магазином „Світ електроніки” без номера та дати видачі, оскільки така довідка не відповідає вимогам Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації затвердженої наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55 і на ній відсутні такі обов'язкові реквізити як номер і дата її видачі. Суд вважає доведеним той факт, що мати позивача [PERSON] подарувала [PERSON] бичка, оскільки вона ствердила це в судовому засіданні допитана як свідок. Суд вважає доведеним той факт, що сторони купили двох поросят весною 2007 року, оскільки сторони визнають цей факт і це ствердила свідок [PERSON] Відповідачка продала бичка за 713 гривень, а м'ясо свині за 1117 гривень. Ціну за якому було продано м'ясо свині визнає відповідачка і цю суму стверджує свідок [PERSON] Бичка було продано за 713 гривень, це стверджується показаннями свідка [PERSON], яка проживала в одному господарстві із сторонами. Згідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно до 58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Згідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Зокрема з відповідачки [PERSON] на його користь слід стягнути 450 гривень в рахунок поділу телевізора виготовленого фірмою „LG” та 915 гривень в рахунок поділу коштів отриманих від продажу бичка та м'яса свині. При цьому суд враховує, що бичок, що був особистою власністю позивача за період з весни до осені 2007 року виріс, і відповідно до ст. 62 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути з судові витрати, а саме 51 гривню в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 30 гривень в рахунок відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial