Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-17 00:00:00

У серпні 2007 року ВАТ „Чернігівгаз” заявило позов про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по оплаті послуг з газопостачання в сумі 1439,74 грн. за період з липня 2005 р. по липень 2007 р. включно. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач не виконує вимоги договору про надання послуг з газопостачання і не вносить плату за надані послуги, незважаючи на те, що статус працівника МВС України не дає підстав для несплати за спожитий природний газ, а лише надає відповідачеві можливість скористатись правом на відшкодування своїх витрат відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 р. № 426. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково на суму 422, 02 грн. за газ, спожитий понад норму, а в іншій частині позов не визнав, посилаючись на ст. 22 Закону України „Про міліцію”. Рішенням Коропського районного суду від 03 січня 2008 року позов задоволено частково і з відповідача на користь позивача стягнуто 422 грн.02 коп. заборгованості за спожитий понад норму газ, в іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] 1017,72 грн. заборгованості, 90 грн. у повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення при розгляді цивільної справи та 51 грн. у повернення державного мита. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а рішення таким, що підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України із задоволенням позову у повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції послався на норми ст. 22 Закону України „Про міліцію”, оскільки відповідач є працівником Коропського РВ УМВС України у Чернігівській області. Проте, з висновками суду не можна погодитись, оскільки не враховані положення законодавства України, яке регулює надання пільг і гарантій працівникам міліції. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України „Про міліцію”, працівники міліції і члени їх сімей, які живуть і працюють у сільській місцевості та селищах міського типу, забезпечуються безоплатно житлом з опаленням і освітленням за встановленими нормами, а також користуються іншими пільгами, передбаченими законодавством. Порядком надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 31 березня 2003 року передбачено, що видатки на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Відповідно до вимог п.5 цього Порядку, пільговик повинен подати до бухгалтерії установи копії квитанцій про оплату за користування житлом, паливом, телефоном і комунальними послугами, а грошовий еквівалент наданих пільг, компенсації установа повинна виплатити пільговику разом з іншими щомісячними виплатами. Фінансування міліції, як це передбачено ст. 24 Закону України „Про міліцію”, здійснюється за рахунок державного та місцевих бюджетів. Зважаючи на положення наведених вище актів законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач не зобов'язаний надавати позивачеві послуги безоплатно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача належить стягнути судові витрати. За даними квитанцій, що є у матеріалах справи, позивачем сплачено 90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 9, 30 та 89) і 51 грн. судового збору (а.с. 41, 90), а всього 141 грн.

Outcome: approved