Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Вказала, що з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 03.01.2005 року. 25.06.2007 року була звільнена наказом №211-К за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що наказ є незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству виходячи з наступного. 29.03.2007 року за підписом в.о. директора Сосіна О.М. було видано наказ №98 «Про зміни в штатному розписі». 02.04.2007 року позивачку було попереджено про наступне звільнення. 25.06.2007 року їй було запропоновано посаду бухгалтера ІІ категорії на період відсутності основного працівника з посадовим окладом 765 грн. Від запропонованої посади відмовилась, оскільки за фахом є юристом. Зміни в штатному розписі були введені з 2 квітня 2007 року, які не були затверджені відповідно до Положення про Кіровоградську дирекцію УДППЗ «Укрпошта». Будь-яких суттєвих змін в роботі юридичної групи не відбулося, скорочення чисельності працівників групи (штатних одиниць) із вказівкою на конкретні посади наказом передбачені не були. Також вважає, що порушено норми КЗпП, оскільки підстав для припинення трудового договору з мотиву відмови працівника від продовження роботи не було. Звільнення з мотиву відмови працівника від продовження роботи відбувається лише тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією, посадою зберігається, але працівник не бажає продовжувати роботу. Також роботодавець повинен був довести інформацію про нові умови праці завчасно, не пізніше ніж за два місяці. Вказала, що незаконне звільнення завдало їй моральних страждань. Моральну шкоду позивачка оцінює у 4000 грн. Просить поновити на посаді провідного юрисконсульта Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта», стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, судові витрати у сумі 58 грн. 50 коп., у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 4000 грн. У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги та просить поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у сумі 4 тис. грн. та судові витрати у сумі 7,5 грн. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову не визнав у повному обсязі та пояснив, що позивача звільнено з дотриманням норм трудового законодавства. Позивачку було попереджено про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату, а тому підстави для поновлення на роботі відсутні. Просить відмовити у позовних вимогах повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини регулюються КЗпП України. Судом встановлено, що 25.06.2007 року позивачка була звільнена наказом №211-К за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Суд дійшов висновку, що вказаний наказ є незаконним та таким, що видано всупереч чинному законодавству виходячи з наступного. 29.03.2007 року за підписом в.о. директора Сосіна О.М. було видано наказ №98 «Про зміни в штатному розписі» (а.с.4). Вказані зміни в штатному розписі були введені згідно зазначеного наказу з 2 квітня 2007 року. Структура управління була затверджена в.о. Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» Гаєвською Л.Д. (а.с.40), проте, всупереч п.5.3.6 Положення про Кіровоградську дирекцію УДППЗ «Укрпошта» не погоджена з генеральним директором УДППЗ «Укрпошта». Крім того, згідно п.5.3 зазначеного Положення затверджує організаційну структуру апарату Управління директор Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.53). Структура ж Управління, на підставі якої видано наказ «Про зміни в штатному розписі», була затверджена виконуючою обов'язки директора, а не директором. Доказів того, що дана особа мала повноваження на виконання обов'язків відповідач суду не надав. Слід також зазначити, що наказ від 29.03.2007 року №98 підписано в.о. директора Сосіним О.М. Проте, повноваження Сосіна на виконання обов'язків відповідач у судовому не підтвердив. Пунктом 5.3.2 Положення передбачено, що накази та розпорядження видає директор Кіровоградської дирекції у межах своєї компетенції. Таким чином, затверджена структура управління та зазначений наказ не можуть вважатися легітимними. 02.04.2007 року позивачку було попереджено про наступне звільнення в.о. директора Сосіним О.М. (а.с.5). Посаду бухгалтера ІІ категорії на період відсутності основного працівника з посадовим окладом 765 грн. їй було запропоновано лише 25.06.2007 року. Від запропонованої посади позивачка відмовилась, оскільки за фахом є юристом, а не бухгалтером. Стаття 49-2 КЗпП України передбачає порядок вивільнення працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці, при цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (а саме ст. 42 КЗпП). Частина 3 зазначеної статті вказує на те, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві. в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або влаштовується самостійно. В порушення вказаних вимог відповідач запропонував позивачці іншу роботу лише 25.06.2007 року, але не за її професією чи спеціальністю. Як свідчать посадові інструкції провідного юрисконсульта та юрисконсульта юридичної групи та Положення про юридичний відділ суттєвих змін в роботі юридичного відділу не відбулося, а, крім того, скорочення чисельності працівників групи (штатних одиниць) із вказівкою на конкретні посади наказом передбачені не були. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Проте, в порушення зазначеної норми позивачку про зміну істотних умов праці у встановлені строки повідомлено не було. Статтею 40 п.1 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, у т.ч. ліквідації. реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається зі змін до штатного розпису по Кіровоградській дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 02.04.2007 року у юридичному відділі як і в юридичній групі передбачено дві штатні одиниці (а.с.44), тобто скорочення чисельності або штату працівників не вбачається. Не надано також доказів щодо змін в організації виробництва і праці, як передбачає п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами). Оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що накази відповідача про зміни в штатному розписі від 29.03.2007 року №98 та про звільнення позивача від 25.06.2007 року №211/К є неправомірними, а тому наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. Оскільки судом встановлено незаконність звільнення з роботи позивачки, то відшкодуванню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньомісячної заробітної плати - 810 грн.65 коп., середньоденної 36,85грн. за 145 робочих днів за вимушений прогул (з 26 червня 2007 року по 16 січня 2008 року) у розмірі 5343 грн. 25 коп. За вирахуванням допомоги по безробіттю у сумі 2838,10 грн. до сплати належить 2505,15 грн. з урахуванням необхідних до сплати податків. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, врати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусильдля організації свого життя. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. “Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з подальшими змінами) передбачено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення невиплати належних йому грошових сум тощо) обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності. Враховуючи тяжкість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 500 грн. В частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за 1 місяць у сумі 810,65 грн. рішення підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.3 ст.81 та ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 51 грн. судового збору на користь держави та 22,5 грн. за інформаційно-технічні послуги на користь УДК у м. Кіровограді, а також судові витрати на користь позивача у сумі 7,5 грн.

Outcome: partial