Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-12 00:00:00

У грудні 2001 року [PERSON] звернувся з позовом до Чернігівського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] про стягнення, з урахуванням 3% річних та інфляційних, боргу в сумі 924 грн. за невидані йому, як приватному нотаріусу, бланки нотаріальних документів, перерахованих ним управлінню юстиції 15 грудня 1998 року. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь 33223 грн.80 коп. втраченого заробітку у зв”язку з невидачею йому вказаних бланків з 16 грудня 1998 року по 7 квітня 1999 рок, а також 250000 грн. моральної шкоди. У березні 2002 року [PERSON] в додатковому позові просив суд залучити до участі в справі в якості співвідповідача Управління Державного казначейства України в Чернігівській області та стягнути з нього на його користь 33223 грн. 80 коп. втраченого заробітку та 250000 грн. моральної шкоди, заподіяних йому посадовими особами управління юстиції [PERSON] і [PERSON] Також просив суд спростувати недостовірну інформацію, викладену в листі управління юстиції від 13 квітня 1999 року про грубе порушення ним Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та що він свідомо посвідчив наперед нечинний договір. У вересні 2002 року [PERSON] в додатковому позові просив суд визнати неправомірними дії посадових осіб управління юстиції щодо не доведення до нього наказу №1/1 від 4 січня 1999 року про призупинення його нотаріальної приватної діяльності, визнання його не чинним та скасування, посилаючись на те, що вказаний наказ був виданий [PERSON] заднім числом. У березні 2006 року [PERSON], остаточно визначившись із своїми вимогами, в позовній заяві просив суд: поновити йому строк на оскарження наказу № 1\1 від 4 січня 1999 року та визнати його не чинним та скасувати, - визнати неправомірними дії управління юстиції та службових осіб - [PERSON] [PERSON] по не видачі бланків в період з 16 грудня 1998 року по 7 квітня 1999 року, - стягнути з управління юстиції 924 грн., оплачених ним та не виданих йому бланків нотаріальних документів, з урахуванням 3% річних - 194 грн.04 коп. та інфляції - 1156 грн.54 коп. - стягнути з держави в особі управління Державного казначейства України у Чернігівській області за незаконні дії посадових осіб управління юстиції по не видачі бланків нотаріальних дій 33223 грн.80 коп. не одержаного доходу за період з 16 грудня 1999 року по 7 квітня 1999 року та 250000 грн. моральної шкоди, - стягнути з [PERSON] і [PERSON], як з посадових осіб управління юстиції, винних у невидачі бланків середньомісячний заробіток в порядку регресу, - спростувати недостовірну інформацію про нього в листі управління юстиції від 13 квітня 1999 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2006 року позовні вимоги [PERSON] щодо спростування недостовірної інформації, викладеної у листі управління юстиції від 13 квітня 1999 року, виділено в окреме провадження. Справа судами розглядалась не одноразово. Останнім рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 листопада 2007 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Головного управління юстиції у Чернігівській області ( як правонаступника управління юстиції) по невидачі [PERSON] бланків нотаріальних документів в період з 16. 12.1998 р. по 06. 04.1999 р., стягнуто з Головного управління юстиції у Чернігівській області на користь [PERSON] 924 грн. заборгованості за не видані бланки нотаріальних документів та 51 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд, або поновити строк звернення до суду та визнати нечинним і скасувати наказ управління юстиції №1\1 від 4 січня 1999 року, визнати неправомірними дії [PERSON] і [PERSON] як службових осіб, управління юстиції по не видачі бланків та стягнути з управління юстиції 924 грн., з врахуванням 3% річних і інфляції, а з управління казначейства - 33223 грн.80 коп. не одержаного доходу, 250000 грн. моральної шкоди та судові витрати, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права і зокрема тієї обставини, що вказаний наказ не видавався, а тому не був доведений до його відома, безпідставною не видачею бланків йому заподіяна як матеріальна, так і моральна шкода, а суд даних обставин не взяв до уваги. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника Головного управління Казначейства України в області та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, через порушення судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Визнаючи дії Головного управління юстиції у Чернігівській області неправомірними, суд виходив з того, що призупинення нотаріальної діяльності позивача не давало управлінню законних підстав для відмови у видачі бланків нотаріальних документів та про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав. По справі встановлено, що [PERSON], будучи приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, перерахував платіжним дорученням №33 від 15 грудня 1998 року на розрахунковий рахунок управління юстиції в Чернігівській області 924 грн. за бланки нотаріальних документів. У грудні 1998 року управління юстиції проводило, відповідно до плану роботи на друге півріччя, комплексу перевірку його діяльності, по результатам якої колегією управління було прийнято постанову від 28 грудня 1998 року про призупинення його діяльності, з метою усунення виявлених недоліків. На підставі вказаної постанови, начальником управління юстиції [PERSON] був виданий наказ №1\1 від 4 січня 1999 року, яким [PERSON] було зобов”язано у двомісячний термін усунути недоліки у його роботі та про вжиті ним заходи проінформувати управління юстиції до 5 березня 1999 року, з призупиненням на вказаний період його приватної нотаріальної діяльності. Копія наказу була направлена позивачу 5 січня 1999 року, про що свідчить ксерокопія журналу вихідної кореспонденції управління юстиції за 1999 рік. Посилання [PERSON] на те, що вказаний наказ був виданий заднім числом та що про нього йому стало відомо лише у серпні 2002 року, коли він його отримав, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на підтвердження цих доводів він не надав будь-яких доказів і його ці посилання спростовуються його ж позовною заявою від 25 грудня 2001 року, в якій він зазначає вказаний наказ, та ксерокопією журналу вихідної кореспонденції управління юстиції про направлення йому наказу 5 січня 1999 року (т.1, а.с.2,88-89). У встановлений ст. 248-5 ЦПК України ( чинного на час спірних правовідносин) двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли йому стало відомо або повинно було стати відомо про порушення його прав чи законних інтересів, [PERSON] спірний наказ не оскаржив, в зв”язку з чим він пропустив строк його оскарження, а тому в цій частині його позовних вимог - про визнання наказу не чинним та про його скасування- слід відмовити. Підстав для поновлення строку [PERSON] на оскарження наказу, апеляційний суд не знаходить, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про поважність його пропуску. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] і в частині визнання неправомірними дій посадових осіб управління юстиції - [PERSON] і [PERSON] щодо призупинення його приватної нотаріальної діяльності, не видачі бланків, стягнення з них середньомісячного заробітку за 1998 рік в порядку регресу та стягнення з управління Державного казначейства в області 33223 грн. 80 коп. втраченого заробітку за період з 16 грудня 1998 року по 7 квітня 1999 року, оскільки приватна нотаріальна його діяльність була призупинена правомірно, відповідно до наказу №1\1 від 4 січня 1999 року, виданого на підставі постанови колегії управління юстиції № 38 від 28 грудня 1998 року ( яку він не оскаржив), ухваленої по результатам планової перевірки його приватної нотаріальної діяльності, про виявлені недоліки у його роботі. Правомірність призупинення нотаріальної діяльності управлінням юстиції не суперечила „ Методичним вказівкам щодо проведення перевірок законності виконання приватними нотаріусами службових обов”язків” , затверджених наказом Міністра юстиції України №2\5 від 4.01.98р., який був виданий на виконання ст. 33 Закону України „ Про нотаріат”. Відповідно до Методичних вказівок термін призупинення нотаріальної діяльності не повинен перевищувати 3-х місяців. Призупинивши наказом №1\1 від 4 січня 1999 року нотаріальну діяльність позивача до 5 березня 1999 року, управління юстиції не допустило порушень строку призупинення його діяльності. В зв”язку з обгрунтованим призупиненням нотаріальної діяльності, управління юстиції, яке видавало бланки до 7 квітня 1999 року, підставно не видало [PERSON] бланків нотаріальних документів, а оскільки управління юстиції діяло правомірно, то відсутні й підстави для стягнення з нього 33223 грн. 80 коп., а з [PERSON] та [PERSON], як службових його осіб , - середньомісячного заробітку в порядку регресу. До того ж, відповідно до ст.452 ЦК України ( редакції 1963 р.- чинного на час спірних правовідносин, право регресу належало особі, яка відшкодувала шкоду, що спричинена з вини її працівника, а не позивачу. Що з стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь 924 грн., перерахованих ним 15 грудня 1998 року управлінню юстиції за бланки нотаріальних документів, то в цій частині його вимоги підлягають задоволенню, оскільки між ним та управлінням юстиції виникли цивільно - правові відносини купівлі - продажу бланків, а так як останні йому не були видані, то вказана сума підлягає стягненню з Головного управління юстиції област, як правонаступника управління юстиції. Що ж стосується позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляції, у зв”язку з перерахуванням ним 924 грн., то вони задоволенню не підлягають, оскільки така відповідальність передбачена законом при простроченні виконання грошових зобов”язань. В частині стягнення моральної шкоди, то в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в сумі 500 грн., оскільки управління юстиції, а потім і головне управління юстиції, з березня 1999 року та на протязі розгляду справи в судах не повернуло і не приймало мір по поверненню [PERSON] 924 грн., не зважаючи на його звернення до управління листом від 2 липня 1999 року. Про його звернення до управління свідчить і акт звірки розрахунків на 1 вересня 2005 року між ним та управлінням, де позивачем вказані його банківські реквізити. Таким тривалим у часі протиправним неповерненням 924 грн., позивач зазнав душевних страждань, а тому враховуючи такі обставини по справі та розмір неповернутих коштів, апеляційний суд вважає стягнути моральну шкоду в зазначеному розмірі і стягнути її з головного управління юстиції, як правонаступника управління. При ухваленні рішення апеляційний суд керується нормами ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, оскільки цивільні відносини сторін хоча і виникли до набрання ним чинності, але продовжували існувати і після набрання ним чинності.

Outcome: partial