Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-23 00:00:00

В липні 2007 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 травня 2007 року в м.Чернігові на вул. Щорса на належний йому автомобіль Ауді-100 д.н.з. [NUMBER], який стояв без руху, був здійснений наїзд автомобілем Деу Ланос д.н.з. [NUMBER]під керуванням водія [PERSON] Автомобіль позивача по інерції продовжив рух вперед і здійснив наїзд на електроопору. Винним у скоєнні ДТП є [PERSON] Сума матеріального збитку, завданого автомобілю, що належить [PERSON], згідно висновку автотоварознавчого дослідження становить 44913 грн.25 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з [PERSON]- як винного в ДТП, з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як таких, що не забезпечили належну охорону транспортного засобу, в зв”язку з чим [PERSON] та [PERSON] заволоділи ТЗ без належних правових підстав для управління (користування) ТЗ. Також просив стягнути з них солідарно 300 грн. за послуги евакуатора, 285 грн.60 коп. - сплачених за складання висновку авто товарознавчого дослідження, 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, так як він позбавлений можливості користуватися автомобілем, нервувався в зв”язку з ДТП та вимушеністю змін в його житті через дану подію та її наслідки. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2007 року на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] 8840 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 300 грн. за послуги евакуатора, 285 грн.60 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги та зобов”язати позивача після відшкодування матеріальної шкоди передати належний йому автомобіль відповідачам. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом невірно застосовані норми матеріального права та не застосовані норми матеріального права, які підлягають застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд не обґрунтував, чому відповідальність має нести тільки [PERSON], а не всі відповідачі по справі, і вважає висновок суду в цій частині хибним; не погоджується з сумою, стягнутою судом на відшкодування матеріальної шкоди, вважає, що суд невірно стягнув вартість відновлювального ремонту, а не вартість автомобіля в сумі 44913 грн.25 коп., і, оскільки відновлювати автомобіль недоцільно, слід вирішити питання про зобов”язання позивача після відшкодування йому шкоди передати автомобіль відповідачам; не погоджується зі стягнутою судом сумою морального відшкодування, вважає, що саме 10 тис.грн. є відповідною сумою, зважаючи на глибину переживань і справедливість сатисфакції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, понесених витрат за користування евакуатором та автотоварознавче дослідження, а також судових витрат, з постановленням нового, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 21травня 2007 року біля 23 год. [PERSON], керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем Деу Ланос д.н.з. [NUMBER], рухаючись в м. Чернігові по вул. Щорса, не вибрав безпечної швидкості руху і дистанції та здійснив наїзд на автомобіль позивача Ауді-100 д.н.з. [NUMBER], який стояв, і в якому знаходився [PERSON] Від удару автомобіль позивача по інерції продовжив рух вперед та здійснив наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобілю було завдано механічних пошкоджень. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який не виконав вимог п.2.3б, 2.9а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Зазначене визнається учасниками судового розгляду в суді апеляційної інстанції і обставини ДТП не заперечуються. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним відповідачем по справі, згідно вимог ч.1 ст. 1166, ст.1187 ЦК України, є [PERSON], тому стягнув з нього матеріальну та моральну шкоду. Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду. Згідно ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,інше речове право, договір підряду,оренди,тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об”єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно матеріалів справи власником автомобіля Деу Ланос є [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на а.с.40), який 18 серпня 2006 року уповноважив користуватися, розпоряджатися даним автомобілем [PERSON], [PERSON], [PERSON] (довіреність на а.с.7). Тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль виданий на ім”я власника [PERSON] (а.с.40), який застрахував свою цивільно-правову відповідальність( поліс на а.с.52). Згідно договору оренди автомобіля, наданого апеляційному суду, [PERSON] передав автомобіль в тимчасове володіння і користування [PERSON], термін оренди -з 13 травня 2007 року по 31 травня 2007 року. Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] даний договір нотаріально не посвідчений, оскільки він мав на меті упевнитись на протязі десь двох тижнів, що з [PERSON] можна мати належні договірні відносини, проте той скоїв ДТП. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що деякий час використовував автомобіль як таксі, проте 21 травня 2007 року вчинив ДТП. Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON], крім того, що він зазначений в довіреності від 18 серпня 2006 року, до автомобіля не має ніякого відношення. Оцінивши наявні у справі докази та пояснення учасників судового розгляду апеляційний суд вважає, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є [PERSON], який здійснював його експлуатацію на підставі довіреності, виданої [PERSON] [PERSON] не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки договір оренди автомобіля є нікчемним згідно ч.1 ст.220 ЦК України, так як форма договору не відповідає вимогам ч.2 ст.799 ЦК України. Не здобуто судом доказів того, що [PERSON] перебував з СПД-ФО [PERSON] в трудових відносинах і всі учасники судового розгляду заперечували наявність трудових правовідносин. Якщо власник/володілець передає транспортний засіб іншій особі в технічне управління без належного правового оформлення, то суб”єктом відповідальності є власник/володілець транспортного засобу. Тому відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю потерпілого [PERSON], та пов”язаних з цим витрат має нести саме [PERSON] Вимоги позивача щодо солідарної відповідальності відповідачів є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено спільності дій/бездіяльності відповідачів у заподіянні шкоди позивачу. Апелянт також не погоджується з сумою матеріальної шкоди, визначеною до відшкодування судом першої інстанції. Апеляційний суд вважає, що ці доводи заслуговують на увагу. Визначаючи суму матеріальної шкоди суд першої інстанції взяв за основу суму розрахунку вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що згідно висновку автотоварознавчого дослідження (а.с.10-18) становить 34340 грн.72 коп. Апелянт вважає, що до відшкодування підлягає сума матеріального збитку, визначена тим же висновком, - 44913 грн.25 коп. Як визначено п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку, завданого власнику ДТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості ДТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективне використання, вартість відновлювального ремонту ДТЗ не є меншою за його ринкову вартість; якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу ТДЗ і втрати товарної вартості не є меншою за ринкову вартість ДТЗ; в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових ДТЗ. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 85278 грн.91 коп., ринкова вартість ТЗ - 44913грн.25 коп., вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових - 3430 грн.72 коп. Оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ не є меншою за його ринкову вартість, то слід застосовувати положення п.8.2- вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості ДТЗ на момент пошкодження, тобто, 44913 грн.25 коп. Також судом першої інстанції вірно врахована отримана [PERSON]сума страхового відшкодування 25500 грн., сплачена 04 жовтня 2007 року МТСБУ ( а.с.89-93). Тому на користь [PERSON] належить стягнути з [PERSON] 19413 грн.25 коп.( 44913 грн.25 коп. - 25500 грн.), а також 300 грн. за послуги евакуатора (а.с.103) та 285 грн.60 коп.- за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с.102). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” передбачено, що постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки автомобіль, належний [PERSON], не може використовуватися за призначенням і його ремонт є економічно необґрунтованим, на чому наполягає позивач, і як це вбачається з висновку спеціаліста, тому після відшкодування [PERSON] збитків [PERSON], належить зобов”язати позивача передати автомобіль Ауді -100 [PERSON] Винним у ДТП є [PERSON], це підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2007 року, що знаходяться в справі про адміністративне правопорушення, скоєне [PERSON], свою вину визнав сам відповідач у судовому засіданні апеляційного суду. Тому він в силу вимог ч.1 ст.1167 ЦК України має нести відповідальність за спричинену позивачу моральну шкоду. Апеляційний суд вважає, що стягнута судом першої інстанції сума - 2 тис. грн. є виваженою та такою, що відповідає обсягу і характеру моральних страждань позивача. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 351 грн.20 коп. на повернення судових витрат (291 грн.20 коп. - судовий збір + 60 грн. витрати з ІТЗ розгляду справи), з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір 11гр. 75 коп.

Outcome: partial