Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, скасування запису про звільнення в трудовій книжці. Зазначив, що з 1981 року працював на різних посадах в дочірньому підприємстві «Світловодський завод силікатних виробів», яке входить до складу акціонерного товариства закритого типу «Кіровоградбудматеріали». Згідно з наказом №114 АПО «Кіровоградбудматеріали» від 30.03.1995 року призначений директором ДП «Світловодський завод силікатних виробів». 01.12.2004 року з ним було укладено строковий трудовий договір (контракт), за яким він черговий раз призначався на посаду директора ДП «Світловодський завод силікатних виробів». Контракт укладено на строк з 01.12.2004 року до 1.07. 2007 року. В червні 2007 року АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» листом за підписом голови правління Лісиченко О. Д. йому було запропоновано в строк до 28 червня 2007 року з'явитись до правління для уточнення умов підписання нового контракту. В зазначений термін з'явитися до правління АТЗТ він не зміг, оскільки з 29.05.по 27.06.2007 року перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні. 29.06.2007 р. він приступив до виконання трудових обов'язків. Відповідачем питання про розірвання контракту не ставилося. Згідно з наказом № 28 від 09.07. 2007 року з 11.07 по 07.08.2007 року йому було надано чергову відпустку. В період відпустки він був звільнений з посади директора на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. З наказом про своє звільнення ознайомлений не був. Вважаючи, що він працював не за контрактом, а за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, і його звільнення з роботи проведено з порушенням трудового законодавства, просив поновити його на посаді директора дочірнього підприємства «Світловодський завод силікатних виробів», стягнути з Акціонерне товариство закритого типу «Кіровоградбудматеріали» виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати його внести відповідні зміни до трудової книжки стосовно його звільнення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просив поновити позивачу строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки за станом здоровя він не міг своєчасно звернутися до суду. Крім того, зазначив, що [PERSON] є депутатом Світловодської районної ради і у відповідності з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Проте, повідомлення про звільнення депутата районної ради [PERSON] із займаної посади від АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» до районної ради не надходило. Представник відповідача проти позову заперечував і просив суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, посилався на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідач мав право укласти контракт з позивачем. Після набрання з 01.01.2004 року чинності ЦК України, контрактну форму трудового договору з керівниками дочірніх підприємств АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» було введено наказом голови правління товариства № 102 від 29.06.2004 р. На підставі ст.21 КЗпП України, ст.65 ГК України, п.1 постанови Кабінету Міністрів України №170 від 19.03.1994 р., відповідач був вправі застосувати у відносинах з позивачем контрактну форму трудового договору. Контракт з позивачем було укладено 01.12.2004 року на термін з 01.12.2004 року до 01.07.2007 року (п.5.2. контракту). Наказом №24 від 26.06.2007 р. голови правління АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» у зв'язку з закінченням дії строкового трудового договору (контракту) з директором дочірнього підприємства, на підставі поданої заяви та повноважень згідно п.9.26. статуту товариства, було подовжено дію строкового трудового договору (контракту) з директором ДП «Світловодський завод силікатних виробів» [PERSON] на попередніх умовах до 31.07.2007 р. Представник відповідача заперечував проти того, що звільнення позивача в період його відпустки проведено в порушення ч. 3 ст.40 КЗпП України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», тому що звільнення на підставі п.8 ст.36 КЗпП України не стосується розірвання трудового договору з ініціативи будь-якої зі сторін, в тому числі власника або уповноваженого органу, а поширює свою дію на випадки припинення договору з підстав, передбачених контрактом. 3 особи та їх представники в судове засідання не з"явилися.Про час та місце розгляду справи були повідомлени належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Статтею 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт. Згідно з цією нормою закону і постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» він застосовується у випадках прямо передбачених законодавством, щодо осіб, які працюють або працевлаштовуються на визначений строк чи на час виконання певної роботи. З урахуванням зазначеного голова правління АТЗТ «Кіровоградбудматеріали» мав право 01.12.2004 року укласти контракт з позивачем, як директором дочірнього підприємства на термін з 01.12.2004 року до 01.07.2007 року . Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник у разі звільнення може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в місячний строк з дня вручення корпії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпПУ, районний (міський) суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпПУ). Встановлено, що позивач трудову книжку отримав 23 серпня 2007 року, до суду з позовом про поновлення на роботі звернувся 7 грудня 2007 року. Із наданих позивачем довідок вбачається, що до звільнення, позивач з 29.05.по 27.06.2007 року перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні. Протягом місячного строку з часу отримання трудової книжки, до позивача через незадовільний стан здоров"я двічи викликалася карета швидкої медичної допомоги. Але згідно наданої довідки Світловодського МРЦЗ, позивач 06.09.2007 року звернувся до центру зайнятості в пошуку роботи та був зареєстрований, як такий що шукає роботу(а.с.57). Крім того, 31.10.2007 року звертався до відповідного органу та був знятий з реєстрації по місцю попереднього проживання (а.с.50). В період з 23.08.2007 року по 7.12.2007 року позивач на стаціонарному лікуванні не перебував. Таким чином, суд вважає,що позивач мав можливість особисто чи через свого представника звернутися до суду в місячний термін з дня отримання трудової книжки з позовом про поновлення його на роботі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущений не з поважних причин, і тому поновленню не підлягає. Згідно Постанови ПВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів", якщо строк звернення до суду пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. На підставі ст.ст. 21 ч.3, 23, 36 п.8, 39-1,232, 233 КЗпП України,

Outcome: approved