Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і просить постановити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію позивача інформацію, поширену на шпальтах газети “Свобода слова 2000” в номері 46 (390) від 16-22 листопада 2007року на сторінці В7 із анонсом на титульному аркуші щотижневика в статті автора [PERSON] “ [PERSON]: Эскиз непарадного портрета прокурора в интерьере земельного дележа...”, а саме позивач посилається на те , що : У публікації наведено нічим не підтверджену інформацію про участь позивача „ в самом натуральном криминальном сходняке” в м. Полтава. У вказаній публікації позивача по справі фактично звинувачено у здійсненні корупційних діянь у вигляді отримання очолюваного ним державним органом - Прокуратурою Автономної Республіки Крим - благодійної допомоги у вигляді транспортних засобів від благодійного фонду „Правопорядок і правосуддя”. У публікації наведено нічим не підтверджену інформацію про зустріч позивача із неназваним народним депутатом України , під час якої позивачем було передано цій особі „Заранее заготовленое досье - полнейшее собрание компромата на коллег и сотрудников всех правоохранительных органов Крыма.” У публікації вказано : „[PERSON] приблизительно в тот же период стали за глаза называть паралельным мером Ялты и Ливадии. Нечитые на руку местные руководители вздохнули с облегчением - они точно знали как, с кем и за какую суму можно „решить вопросы””. У публікації і з посиланням на рішення від 28.09.2007 року 14-ї сесії 5-го скликання Масандрівської селищної ради вказано „ в заинтересованности и личном участии руководства крымской прокуратуры в этом сомнительном земельном дележе не сомневается никто” . У публікації наведено нічим не підтверджену інформації стосовно наявності домовленості між позивачем та Президентом України про призначення позивача на посаду Генерального прокурора України .” Позивач просить зобов”язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена у газеті “Свобода слова 2000” , у тому ж форматі та на тому ж місці, що й публікація “ [PERSON]: Эскиз непарадного портрета прокурора в интерьере земельного дележа...”, стягнувши з сплачений при подачі позову судовій збір . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, уточнивши та збільшивши позовні вимоги , просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 100 000 грн. 00 коп. та збільшені судові витрати . Представник відповідача ПП „Газетний комплекс „Інтернет-Медіа” в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що спірна інформація містить критичні вислови , а згідно Закону України “Про інформацію” кожна особа може висловити будь-яку думку, і тому вважає, що висловлювання, висвітлені в спірній статті є не інформацією, а висловленням позиції, яка не може бути спростована у розумінні вимог закону. Відповідач [PERSON] судове засдання не з”явився неодноразово , про час , місце слухання справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації , причини суд не сповістив , суд визнав можливим слухати справу у відсутність відповідача автора статті на підставі наданих суду сторонами доказів . Суд , вислухавши пояснення представників сторін , вивчивши письмові докази , приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено , що в газеті “Свобода слова 2000” , яка належить відповідача ПП „Газетний комплекс Інтернет-Медіа” в номері 46 (390) від 16-22 листопада 2007року на сторінці В7 із анонсом на титульному аркуші щотижневика в статті була розміщена стаття автора [PERSON] “ [PERSON]: Эскиз непарадного портрета прокурора в интерьере земельного дележа...” , в якій була розповсюджена інформація, в якій в стверджувальній формі зазначалось , що : “..“[PERSON] ... по первой же просьбе народного депутата предоставил заранее заготовленое досье - полнейшее собрание компромата на колег и сотрудников всех правоохранительных органов Крыма”; „Как бы то ни было , в заинтересованности и личном участии руководства крымской прокуратуры в этом сомнительном земельном дележе не сомневался никто ” . Зазначені вислови були висвітлені у газеті, яка відповідно до Закону України “Про інформацію” є друкованим засобом масової інформації, а саме вислови були розповсюджені невизначеному колу аудиторії на території України. Зазначені обставини щодо розповсюдження, зазначеними в позові відповідачами, спірної інформації, представниками сторін не заперечувались. Таким чином, судом встановлено, що за інформацію, розповсюджену відповідачами в засобах масової інформації, відповідальність мають нести відповідачі, при недоведені її правдивості. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірної інформації про себе , а також право на відшкодування моральної шкоди , завданої поширенням недостовірної інформації . Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог та заперечень. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 28.09.1990 року “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”, відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності, на позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлений позов. Згідно ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища , що мали або мають місце у суспільстві , державі та навколишньому середовищі, при цьому суб”єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушення його права . Посилання представника відповідача на те, що викладена інформація є оціночними судженнями відповідача, судом не може бути прийнятими , оскільки вищезазначена спірна інформація не має ознак оціночних суджень , викладена стверджувально , розповсюджена відповідачами широкому невизначеному колу громадян , має форму , яка принижує ділову репутацію позивача, як посадовій особі , який займав посаду Заступника Генерального прокурора України - прокурора Автономної Республіки Крим , який на дострокових виборах 30.9.2007 року був обраний Народним депутатом України . Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку , що вищезазначені спірні відомості щодо позивача , відносяться до таких , що порочать ділову репутацію, оскільки викладені в стверджувальній формі та розповсюджені невизначеному колу аудиторії, а відповідачем не надано суду доказів, що оспорювана позивачем інформація є достовірною і підтверджується належними доказами, тому суд вважає , що позовні вимоги в частині спростування відповідачами відомостей підлягають часткового задоволенню, оскільки відповідачем не доведена їх правдивість. При цьому в іншій частині позовних вимог , щодо визнання відомостей недостовірними в частині нібито участі позивача в кримінальному зібранні , здійсненні корупційних діянь , отримання благодійної допомоги , наявності домовленостей з Президентом України , суд вважає , що такі відомості є оціночними судженнями автора статті , викладені не в стверджувальній формі , маються посилання на чутки , вислови інших осіб своїх думок та висновків , на підставі чого , суд приходить до висновку про і невідповідність таких відомостей , ознакам таких , що не відповідають дійсності , підлягають спростуванню та завдають шкоди інтересам позивача , а відтоді відсутні підстави для їх спростування та відновлення порушеного права позивача за ст. 277 ЦК України . Оскільки , частково позовні вимоги в частині визнанні відомостей недостовірними підлягають задоволенню , суд приходить до висновку , що частково підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення моральної шкоди за розповсюдження неправдивої інформації , яка порушує честь , гідність ділову репутацію позивача. Оскільки доказів на обгрунтування розміру моральної шкоди позивачем не надано, суд вважає факт її спричинення доведеним в узагальненому вигляді моральних страждань, тому вважає належною до стягнення суму моральної шкоди в розмірі, відповідно до вимог закону, а саме на користь позивача необхідно стягнути солідарно з відповідачів 1 000 грн. 00 коп. . Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору та витрати, пов'язані з розглядом справи підлягають відшкодуванню з відповідачів пропорційно до частин задоволених вимог . На підставі викладеного ,

Outcome: partial