Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-06 00:00:00

В жовтні 2007 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON]. позичені гроші в розмірі 101000 грн. 00 коп., що еквівалентно 20000 доларам США, 15 відсотків за прострочення строку повернення коштів за весь період заборгованості по поверненню коштів, що складає 18937 грн. 50 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач 18 жовтня 2005 року позичив грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. Вказані кошти [PERSON]. зобов”язувався повернути 18.01.06 року, а також сплати 15% від позиченої суми, але свої зобов”язання не виконав. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2007 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON]. 101000 грн. відшкодування за договором позики, 9089 грн. 50 коп. відсотків за час користування та прострочення строку повернення позики, 1100 грн. 90 коп. судових витрат по справі. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та не є доведеними. [PERSON]. посилається на те, що відповідно до наданої [PERSON]. розписки, він мав отримати кошти в майбутньому, але в подальшому така необхідність зникла. Крім того , між ним та позивачем не був укладений договір позики у встановленій законодавством формі, а тому суд дійшов невірного висновку, що розписка є письмовою формою договору позики. При написанні розписки свідки присутні не були. Також апелянт зазначає, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст.11 ЦПК України, оскільки позивачем не заявлялися вимоги про стягнення 3% річних, але суд, постановлюючи рішення про стягнення 3% річних, вийшов за межі заявлених позовних вимог. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 18.10.2005 року [PERSON]. отримав від [PERSON]. позику в сумі 20000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, написаної особисто [PERSON]. та відповідно до якої останній зобов”язався повернути позику 18.01.2006 року, а також 15% від суми позики, а тому на користь позивача слід стягнути позичені кошти в сумі 101000 грн., 15 % за користування позикою за період з 18.10.05 року по 18.01.06 року в сумі 3787 грн. 50 коп. та 3 % за користування позикою за період з 18.01.06 року по час звернення до суду в сумі 5302 грн. 50 коп. Проте з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд виходячи з наступного. За змістом ст. 1046 - 1049 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 18 жовтня 2005 року [PERSON]. була написана розписка, згідно якої він бере у борг 20 000 доларів США та зобов”язується повернути вказану суму 18 січня 2006 року , а також 15 % від суми щомісяця; оригінал вказаної розписки знаходився у [PERSON]. За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення позичених коштів в сумі 101000 грн. та 15 % за користування позикою за період з 18.10.05 року по 18.01.06 року в сумі 3787 грн. 50 коп., який відповідає вимогам законодавства та матеріалами справи. Доводи апелянта про те, що між ним та позивачем не був укладений договір позики у встановленій законодавством формі, а розписка не є письмовою формою договору позики, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки недодержання сторонами обов”язкової письмової форми договору позики не має наслідком визнання такого правочину недійсним, а розписка, яка була написана [PERSON]. 18 жовтня 2005 року ( а. с. 8 зворот) свідчить про те, що останній на відповідних умовах отримав позику в сумі 20 000 доларів США. Доводи апелянта про те, що відповідно до наданої розписки, він мав отримати кошти в майбутньому, але так їх і не отримав належними доказами не підтверджені. Проте, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення 3 % за користування позикою за період з 18.01.06 року по час звернення до суду в сумі 5302 грн. 50 коп., оскільки [PERSON]. такі позовні вимоги не заявлялися, а суд першої інстанції постановлюючи рішення в цій частині вийшов за межі заявлених позовних вимог, порушивши вимоги ст.11 ЦПК України. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду постановлено з порушенням вимог законодавства. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Outcome: partial