Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

Уточнивши свої первинні позовні вимоги позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Краснодонвугілля» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування компенсації моральної шкоди. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач вказав, що він працював на шахті ім. М.П. Баракова ВАТ «Краснодонвугілля» з травня 2005 р. за професією ГРП 3 розряду дільниці ВШТ. Наказом директора шахти № 444 о/к від 15.06.2007 р. позивач був звільнений з 15 червня 2007 року по п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин. Позивач вважає наказ № 444 о/к від 15.06.2007р. про його звільнення незаконним з наступних обставин. З 01.06.2007 року позивач є членом Незалежної профспілки гірників (НПГ) шахти ім.. М.П. Баракова м. Краснодона та Краснодонського району. Згідно ст.. 39 Закону України «Про професійні союзи, їх права та гарантії діяльності» та ст.. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника з причин, передбачених п.4 ст. 40 КЗпП України може бути проведене тільки за попередньої згодою профспілкової організації, членом якої є робітник. Позивач вказує, що попередньої згоди на його звільнення виборний орган первинної профспілкової організації НПГ шахти ім.. Баракова не давав, тому що адміністрація шахти не зверталась до профспілки із поданням про дачу згоди на звільнення позивача. На підставі наведеного позивач просив суд визнати незаконним наказ №444 о\к від 15.06.2007 року про його звільнення, поновити його на посаді ГРП СП шахти ім.. Баракова ВАТ «Краснодонвугілля» з внесенням відповідних записів до трудової книжки позивача, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8836,14 грн. із розрахунку: 77.51 грн. (середньоденна заробітна плата) х114 (кількість днів вимушеного прогулу). Крім того позивач вказав, що незаконним звільненням йому спричинені моральна шкода, яка полягає у підірвані його авторитету як робітника, погіршені стосунків у сім»ї, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 6000 гривень у рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої позивачу незаконним звільненням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, дав суду пояснення аналогічні, викладеним у позові . Представник позивача - [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Вказав, що [PERSON] є членом профспілки шахти ім.. Баракова, але всупереч діючому законодавству адміністрація шахти не зверталась до бюро профспілкового органу із поданням про дачу згоди на звільнення [PERSON]. Представник відповідача ВАТ «Краснодонвугілля» - [PERSON] позов не визнав і пояснив суду, що при звільненні [PERSON] не відбулось порушень трудового законодавства. На момент звільнення позивача адміністрація шахти Баракова не мала даних про те, що позивач є членом будь якої профспілкової організації, тому подання про дачу згоди на звільнення позивача до НПГ не надсилалось. Оскільки позивач без поважних причин був відсутній на роботі 12.06.2007 року, його було звільнено за ч.4 ст. 40 КЗпП України. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнав і пояснив суду, що процедура звільнення [PERSON] відбулось з додержанням діючого законодавства, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Краснодонвугілля» та працював на шахті ім. М.П. Баракова на посаді ГРП дільниці ПРТБ. Із копії наказу по СП «шахта ім. М.П. Баракова» ВАТ «Краснодонвугілля» №444 о\к від 15.06.2007 року, підписаного директором шахти Гончаренко А.Н. вбачається, що [PERSON] був звільнений з 15.06.2007 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за скоєння 12.06.2007 року прогулу без поважних причин (а.с. 4). Вказані факти сторонами не оспорюються. До матеріалів справи додана копія пояснювальної записки [PERSON] від 12.06.2007 року з якої вбачається, що 12.06.007 року, після виходу позивача на роботу у 1-у зміну та отримання ним наряду, позивач пійшов на зібрання працівників шахти Баракова, після якого не пішов на роботу, оскільки вважав, що робітники підприємства прийматимуть участь у акції протесту. Рішення не виходити на роботу позивач прийняв особисто, не маючи на це поважних причин, що відповідно до діючого законодавства є прогулом. Тому суд вважає, що у адміністрації шахти ім. Бараковіа були підстави для звільнення позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП України. Згідно зі ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України, може бути проведене лише за попередньою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що [PERSON] 01.06.2007 року подав заяву про прийняття його до членів НПГ шахти ім.. Баракова, що підтверджено копією заяви позивача (а.с. 6) та довідкою НПГ шахти ім.. Баракова № 83\В від 09.06.2007 року (а.с. 7), у якій вказано, що позивач є членом НПГ шахти ім.. Баракова з 01.06.2007 року. Факт прийняття позивача до членів НПГ шахти ім.. Баракова з 01.06.2007 року підтверджений копією протоколу засідання виконавчого бюро НПГ № 14-2007 від 01.06.2007 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та свідок [PERSON], які є членами бюро НПГ шахти ім.. Баракова пояснили, що профспілкою данні про те, що позивач був прийнятий до членів профспілки, були передані до адміністрації шахти у кінці червня 2007 року, тобто після звільнення позивача. Цей факт підтверджений і довідкою № 1102 від 08.06.2007 року, згідно з якою відповідно до лицевих рахунків [PERSON], утримання профспілкових внесків в 2006-2007 роках не проводилось. Оскільки адміністрація шахти не мала даних про те, що позивач є членом НПГ шахти ім.. Баракова станом на 15.06.2007 року суд визнає правомірним видання наказу про звільнення позивача без отримання попередньої згоди профспілкової організації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд, встановивши що звільнення правцівника проведено власником підприємства або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. На виконання вказаного положення Постанови Пленуму ВСУ судом був направлений запит до НПГ шахти ім. Баракова про дачу згоди на звільнення [PERSON] Згідно з протоколом засідання виконавчого бюро НПГ шахти ім. Баракова № 27-2007 від 11.09.2007 року, розглянувши запит суду, бюро НПГ шахти ім. Баракова вирішило не давати згоду на звільнення [PERSON] по ч.4 ст. 40 КЗпП України оскільки [PERSON] за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, не має інших доходів крім заробітної плати . У абз. 7 ст. 43 КЗпП України вказано, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розурвання трудового договору, власник має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Дослідивши протокол засідання виконавчого бюро НПГ шахти ім. Баракова № 27-2007 від 11.09.2007 року суд вважає відмову у дачі згоди на звільнення [PERSON] необгрунтованою, оскільки при обговоренні цього питання членами бюро не було обговорене, чи дійсно [PERSON] вчинив прогул 12.06.2007 року, або причини його відсутності на роботі можна вважати поважними; не були дані оцінки діям працівника та адміністрації шахти; у якості підстав для відмови у дачі згоди на звільнення позивача зазначені відомості загального характеру, які не стосуються факту порушення [PERSON] трудової дісципліни 12.06.2007 року. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що наказ по СП шахта ім. М.П. Баракова ВАТ «Краснодонвугілля» № 444 о\к від 15.06.2007 року про звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України винесений з додержанням діючого трудового законодавства і у суду немає підстав визнавати його незаконним. Беручи до уваги, що наказ №444 о/к від 15.06.2007р. про звільнення [PERSON] виданий з додержанням вимог діючого законодавства, суд вважає, що порушень законних прав позивача з боку відповідача не відбувалось і тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди в порядку ст. 237-1 КЗпП України не має. Враховуючи, що при звільненні [PERSON] додержана процедура розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця суд вважає, що позовні вимоги відносно стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed