Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-08 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки з позовом про визнання права власності на спадщину за законом до Красноармійської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що 25 січня 1991 року вона одружилася з [PERSON]. Їх шлюб зареєстрований Красноармійським міським відділом РАГСу за актовим записом № 33. З моменту їхнього одруження вони постійно проживали однією сім`єю. Від цього шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Інших дітей у них не було. [INFO] її чоловік помер. Позашлюбних дітей у нього не було. Шлюб між нею та її померлим чоловіком є єдиним для кожного з них. З 1964 року і до моменту своєї смерті він був зареєстрований і фактично мешкав в батьківському будинку за адресою: [ADDRESS]. З моменту укладення ними шлюбу та до самої смерті її чоловіка їхня сім`я фактично проживала за цією адресою. Вказаний вище будинок належав на праві приватної власності батькам її чоловіка [PERSON] і [PERSON]. Мати її чоловіка - [PERSON] померла [INFO]. Батько її чоловіка - [PERSON] помер [INFO]. Після смерті дружини [PERSON] вдруге не одружувався. У батьків її чоловіка інших дітей не було, ніхто із заінтересованих осіб не заявляв свого права на спадщину, заповіту батьки її чоловіка не залишили. Згідно цивільного законодавства, яке діяло в момент смерті батьків її чоловіка та у відповідності до вимог цивільного законодавства, яке діє у теперішній час її чоловік [PERSON] фактично прийняв у спадщину - батьківський будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Підставою для прийняття спадщини була наявність реєстрації (прописки) за цією ж адресою та факт постійного проживання у вказаному будинку. Але належним чином її чоловік свого вступу у спадкові права не оформив і з цієї причини вказаний вище будинок до цього часу документально належить його померлому батькові [PERSON] Її померлий чоловік також не залишив заповіту. Через зазначені вище причини формально вона не має правових підстав для звернення до державного нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину. З моменту смерті її чоловіка вона самотужки доглядає за вказаним вище будинком і фактично є охоронцем спадкового майна. У відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України вона і її дочка [PERSON] є рівноправними спадкоємцями за законом щодо майна її померлого чоловіка. У зв'язку з наведеним позивачка просила задовольнити її позов та визнати за нею та її дочкою право власності на спадщину за законом, яка складається з вищевказаного будинку, після смерті її чоловіка. Потім, позивачкою були уточнені позовні вимоги, відповідно до чого остання зазначила що її чоловік прийняв спадщину після смерті своєї матері відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, таким же чином її чоловік прийняв спадщину і після смерті у 1997 році його батька, який в свою чергу за життя прийняв спадщину після смерті своєї померлої дружини, подавши до держнотконтори заяву про прийняття спадщини. Її чоловік був єдиним власником вказаного будинку, але, у зв'язку з тим, що він не подавав до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, позивачка просить суд встановити факт прийняття спадщини її чоловіком після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на спадщину за законом на &frac12; частку вказаного будинку, а також визнати право власності на &frac12; частку цього ж будинку за її дочкою, після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка доводи позовної заяви підтримала, наполягала на її задоволенні. Представник відповідача, Красноармійської міської ради, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка у справі [PERSON] перебувала у юридичному шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] (а.с.10,11). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з будинку [ADDRESS], яку померлий фактично прийняв після смерті [INFO] свого батька [PERSON], оскільки продовжував мешкати в будинку разом з позивачкою та дочкою [PERSON], [INFO] (а.с.7,9,25-35). Власником вказаного будинку був [PERSON] - батько померлого чоловіка позивачки, який прийняв фактично спадщину - &frac12; частку будинку після смерті своєї дружини, матері померлого чоловіка позивачки [PERSON], яка померла [INFO], подав заяву до держнотконтори про прийняття спадщини за законом (а.с.56). [PERSON], та його син, чоловік позивачки, батько малолітньої [PERSON], в інтересах якої пред'явлений позов [PERSON] своїх спадкових прав на вказане майно не оформили. Втім, положення статті 549 ЦК України в редакції 1963 року вказували на те, що якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння майном, або ж якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, він визнається таким, що прийняв спадщину, за умови, якщо такі дії вчинені ним протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, суд визнає те, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], яка складається з зазначеного будинку. Судом встановлено, що спадкоємцями на вказане майно є позивачка у справі, дружина померлого [PERSON] та їхня дочка [PERSON] Інших спадкоємців судом не встановлено. На момент смерті [PERSON] вони і дочка мешкали разом з ним, про відмову від спадщини не заявляли. В силу ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України малолітня дочка померлого [PERSON] [PERSON], вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, за позивачкою та її малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] можливо визнати право власності на спірний будинок в рівних долях, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, що прямо визначено ч. 2 ст. 238 цього Кодексу. На підставі викладеного та,

Outcome: approved