Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-24 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2002 року, зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснив, що в 1966 році його дружина [PERSON]. продала свій будинок в с. Тязів і придбала будинок в м. Івано-Франківськ по[ADDRESS], він доклав 1000 крб. для його придбання. 12.04.1995 року його дружина склала заповіт, яким заповіла &frac12; частину квартири по [ADDRESS] в м. Івано-Франківську своїй дочці [PERSON]. Після смерті дружини частина квартири перейшла її дочці згідно заповіту. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини він не звертався, отже відповідно до чинного законодавства вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном. 26.03.2002 року [PERSON]. обманним шляхом змусила його підписати заяву про відмову від частки спадщини в нотаріальній конторі. Про те, що він підписує таку заяву він не знав, оскільки нотаріус дала йому підписати чистий листок. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Відповідно до ч.2 п.12 Постанови Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” під оманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається. Крім того він уклав договір довічного утримання з [PERSON] і має намір її прописати в квартирі, однак зробити це не має змоги без згоди [PERSON]., оскільки вона є співвласником квартири і забрала всі документи на квартиру, відмовляється їх повернути. Просили позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON]. після смерті її матері [PERSON]. належить &frac12; квартири, яка знаходиться по [ADDRESS] в м. Івано-Франківську на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2002 року, друга частина квартири належала [PERSON]. 26.03.2002 року позивач подав в Першу Івано-Франківську нотаріальну контору заяву, в якій відмовився від обов”язкової частки успадкованої квартири в користь відповідачки, тому сторони є співвласниками квартири, яка знаходиться по [ADDRESS] в м. Івано-Франківську в рівних долях. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON]. слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 12.04.1995 року [PERSON]. склала заповіт, яким заповіла &frac12; частину квартири по [ADDRESS] в м. Івано-Франківську своїй дочці [PERSON]., після смерті якої частина квартири перейшла їй згідно заповіту. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON]. не звертався, отже відповідно до чинного законодавства вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном. 26.03.2002 року позивач [PERSON]. подав в Першу Івано-Франківську нотаріальну контору заяву, в якій відмовився від обов”язкової частки успадкованої квартири в користь відповідачки, тому сторони є співвласниками квартири, яка знаходиться по [ADDRESS] в м. Івано-Франківську в рівних долях. Судом встановлено, що [PERSON]. уклав договір довічного утримання з [PERSON] і має намір прописати її в квартирі, яка належить сторонам, однак зробити цього не може без згоди іншого співвласника. Посилання позивача на те, що заяву про відмову від обов”язкової частки на спадщину його змусили написати шляхом обману, оскільки він думав, що прописує в квартирі відповідачку, тому що нотаріус дала йому підписати чистий листок паперу, не заслуговує на увагу суду, оскільки є голослівними та не підтверджуються будь якими доказами. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі ст.ст. 317, 319 ЦК України та

Outcome: dismissed