Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-19 00:00:00

В травні 2007 року [PERSON]. звернулась в суд з позовом до [PERSON]., в якому просила зобов'язати відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку, шириною 2,8 метра від існуючого паркану, який розмежовує земельні ділянки позивача та відповідача, в бік земельної ділянки відповідача, загальною довжиною земельного наділу. Також позивачка просила суд зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 29 травня 1968 року виконкомом Носівської міської ради депутатів було прийнято рішення про виділення її чоловіку -[PERSON] і відповідно членам сім'ї , для індивідуальної забудови, земельної ділянки. На підставі вказаного рішення виробничо-технічна група архітектора Чернігівського обласного відділу комунального господарства видала план земельної ділянки. Відповідного цього плану сім'ї позивачки було виділено в натурі земельну ділянку. На даній земельній ділянці було побудовано жилий будинок та інші споруди. В 1986 році помер чоловік позивачки. В 2004 році з метою влаштування земельної ділянки, приведення її в належний стан, відновлення огорожі, що розмежовує земельну ділянку позивача і відповідача, син позивачки придбав будівельні матеріали та розпочав заміну паркану. На початку виконання вказаних робіт було виявлено, що паркан був розташований на відстані 2,8 метра від визначеної межі, а саме в бік земельної ділянки позивачки. Для з'ясування обставин та отримання пояснень син позивачки звернувся до відповідачки, але переговори з відповідачем до позитивного результату не привели. У зв'язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду. Оскаржуваним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2008 року позовні вимоги [PERSON]. задоволені. Зобов'язано [PERSON]. перенести межу між її присадибною земельною ділянкою в[ADDRESS] та присадибною земельною ділянкою [PERSON]. в [ADDRESS] відповідно до плану експертизи. По червоній лінії забудови, що проходить вздовж паркану по вул. Садовій відкласти 2.0. м від точки А, якою показано кут, утворений парканом по вул. Садовій та фактичною межею між присадибними земельними ділянками під[NUMBER]та [NUMBER]до точки А1. По тильній межі присадибних земельних ділянок по вул. Садовій[NUMBER]та [NUMBER]відкласти 0.5 м від точки В межею присадибними ділянками до точки В1. За допомогою точок А1 і В1, створити нову основну межу. Після створення нової межі, ширина присадибних земельних ділянок по червоній лінії забудови становитиме: присадибної земельної ділянки по вул. Садовій[NUMBER]- 21.2 м та присадибної земельної ділянки по[ADDRESS]- 23.7 м. Стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON]. в рахунок компенсації судових витрат: 17 грн. за сплату державного мита, 7 грн. 50 коп. за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1802 грн. 28 коп. сплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього - 1826 грн. 78 коп. В апеляційній скарзі [PERSON]. просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що межа між земельними ділянками зміщувалася з 1980 року в бік земельної ділянки відповідачки з ініціативи позивача. Як вказує апелянт, позивачка неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування зі скаргами. В результаті багатьох перевірок було встановлено, що умовна лінія, яка розділяє земельні ділянки на рівні забудови, зміщена в сторону земельної ділянки відповідачки на 0.5 м. Встановлена відстань від будинку позивачки до межі земельної ділянки відповідача 2.4 м, а відповідно до плану від 1968 року - 2 м. Відстань від будинку позивачки і будинком [PERSON]згідно плану 12 м, а фактично - 7.7 м. На думку апелянта, зменшення земельної ділянки позивачки відбулося з боку землекористувача [PERSON]., проте, судом та судовим експертом зазначені обставини не досліджувалися і не перевірялися. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а рішення суду першої інстанції - скасуванню, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи , які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи . Відповідно до положень ч.1 п. п. 2,3 статті 309 ЦПК України, дані обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON]. Як встановлено судом , і як вбачається з матеріалів справи, первісно виділені земельні ділянки, які перебувають у користуванні [PERSON] в [ADDRESS] та [PERSON]. в[ADDRESS] мали форми правильних прямокутників та ширину по 22, 0м кожна ( а. с. 9, 29), згідно планів забудови відповідно від 21 травня 1968 року та 02 липня 1968 року. В даний час земельні ділянки, як зазначено в висновку судової будівельно - технічної експертизи № 899-901 ц від 19 грудня 2007 року , які перебувають в користуванні [PERSON]. в[ADDRESS] та [PERSON]. в [ADDRESS] фактично мають неправильну геометричну форму : земельна ділянка [PERSON]. має ширину 19, 0 м ( від вулиці) , а в кінці городу її ширина складає 17, 0 м; її довжина 50, 0 м та загальна площа 905 кв. м , що не відповідає розмірам, зазначеним в технічній документації на землю. Земельна ділянка [PERSON]. має неправильну геометричну форму : шириною 25, 7м ( від вулиці) , а в кінці городу її ширина складає 32, 5 м; довжина 50,0 м та загальна площа - 1353 кв. м , що не відповідає розмірам , зазначеним в технічній документації на землю. Постановлюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на висновок проведеної по справі судової будівельно - технічної експертизи № 899 - 901 ц від 19 грудня 2007 року ( а. с. 58 -67), згідно якого експерт допустив, що земельна ділянка [PERSON]. в [ADDRESS] зменшилась внаслідок самозахвату зі сторони [PERSON]. частини земельної ділянки [NUMBER] [PERSON]. Експерт також зазначив , що на земельній ділянці відповідачки під [NUMBER]згідно плану забудови , будинок повинен знаходитись на відстані 12, 5 м від межі з земельною ділянкою позивачки під [NUMBER] По факту він знаходиться на відстані 15, 2 м від межі земельної ділянки[NUMBER] ( а. с. 9, 29). На земельній ділянці [NUMBER] згідно плану забудови, будинок повинен знаходитись на відстані 2, 0 м від межі земельної ділянки [NUMBER], від будинку до межі[NUMBER] повинно бути 12, 0м ( а. с. 9). По факту він знаходиться на відстані 2,4 2,8 м від межі земельної ділянки [NUMBER]та 8, 5 м від земельної ділянки [NUMBER]. Експерт допустив, що таке положення склалося тому, що межа земельної ділянки [NUMBER] перенесена на 2,0м в бік земельної ділянки [NUMBER] Зміна розмірів земельних ділянок відбулася до 1986 року, тобто, до виконання робіт по геофотозйомці ( а. с. 39) . Як вбачається з даного висновку судової будівельно - технічної експертизи , він не містить в собі жодного категоричного висновку , висновок відносно того, що межа земельної ділянки[NUMBER] перенесена на 2, 0м в бік земельної ділянки[NUMBER], і таким чином, земельна ділянка позивачки зменшилась внаслідок самозахвату зі сторони відповідачки частини земельної ділянки [NUMBER][PERSON]. зроблено на припущеннях. Будь - які інші докази порушення земельних прав [PERSON]. відповідачкою в матеріалах справи відсутні. Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді [PERSON]. категорично заперечувала факт самовільного захоплення нею частини присадибної земельної ділянки позивачки [PERSON]. З даних геофотозйомки ( а. с. 39) вбачається, що між господарською будівлею [PERSON] і межею між земельними ділянками позивачки і відповідачки існує певна відстань, яка на теперішній час фактично відсутня. Як регламентують положення статті 60 ЦПК України , зокрема, ч. 1 зазначеної статті , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 66 ЦПК України, висновок експерта є одним із видів доказів, отже він не може грунтуватися на припущеннях. Суд першої інстанції в основу свого рішення про задоволення позовних вимог поклав висновок експерта, який ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ч. 1 статті 60 ЦПК України. Крім того, як зазначають положення ч. 6 статті 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами , встановленими статтею 212 ЦПК України. Таким чином , позовні вимоги [PERSON]. задоволенню не підлягають, оскільки по справі не встановлено факту самовільного зайняття відповідачкою частини земельної ділянки позивачки.

Outcome: dismissed