Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 10.08.1999року по 09.10.2007року. За період роботи заробітна плата відповідачем виплачувалася нерегулярно у зв'язку з чим виникла заборгованість з виплати заробітної плати. Станом на 11.07.2007 року заборгованість по заробітній платі складає 2655грн. Позивачка стверджує що діями відповідача відносно затримки розрахунку при звільнені їй також було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вона перенесла душевні страждання у зв'язку із затримкою заробітної плати, оскільки на її утримані перебувають двоє малолітніх дітей віком 3 та 6 років, які потребують матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 2655грн. заборгованості по заробітній платі, 5000грн. моральної шкоди та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. В судовому засіданні позивачка уточнила заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати, яка утворилася станом на листопад 2007року у сумі 2655,88грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також 5000,00грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав лише в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, в частині відшкодування моральної шкоди просила суд відмовити за необгрунтованістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 10.08.1999р. по 09.10.2007року. Відповідно до довідки від 15.11.2007р., що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачці станом на листопад 2007 року складає 2655,88грн. Відповідно до довідки виданої ВАТ «Херсонські комбайни» середньомісячна заробітна плата позивача складає 1000,00грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2655,88грн. заборгованості по заробітній платі та 4000,00грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (4 місяців Х 1000,00грн. = 4000,00грн.). Окрім цього, суд вважає, що відшкодуванню з відповідача на користь позивачки також підлягає і моральна шкода, завдана їй. На думку суду, вказана шкода полягає в тому, що позивачка морально хвилювалася з приводу затримки заробітної плати, оскільки на її утриманні перебувають малолітні діти, яких потрібно годувати та вдягати, також вона була змушена змінити свої життєві плани, неодноразово зверталась до керівництва з вимогою виплатити заробітну плату, що призвело до додаткових затрат життєвої енергії. Однак розмір заявленої позивачкою суми моральної шкоди, являється завищеним і не в повній мірі відповідає характеру та ступеню її душевних переживань, викликаних затримкою виплати заробітної плати та її наслідками, в зв'язку з чим суд вважає можливим в цій частині задовольнити її позовні вимоги частково.

Outcome: approved