Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

[PERSON]звернулась з позовом до суду до [PERSON]про стягнення суми інфляції та 3% річних. Під час провадження у справі позивачкою неодноразово уточнювалися позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON].. позов підтримала з мотивів зазначених в ньому. Відповідач [PERSON]. та його представник в судове засідання не з'явилися, попередньо [PERSON]. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив причини неявки в судове засідання та просив про відкладення розгляду справи на інший день. Заслухавши думку позивачки та її адвоката, які вважають за можливе слухання справи у відсутності незявившихся учасників процесу, зазначивши, що останні належним чином повідомлені про день та час слухання справи, їх неявка в судове засідання є неодноразовою, суд ухвалив, слухати справу у відсутності незявившихся учасників процесу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.ст. 10,11,58-60,61 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 01.12.2003 року Тисменицького районного суду Івано-Франківської області по справі № 2-873/03, яке набрало законної сили з 03.01.2004 року встановлено, що відповідно до розписки від 01.06.2000 року [PERSON]. позичив у [PERSON]. 8290 доларів США, що було еквівалентно 44185, 00 грн.. На даний час вищезазначене рішення суду не виконане. Відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України, зобов'язання у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог стосовно нарахування трьох відсотків річних та інфляційних до набрання законної сили рішення, суд виходив з того, що вищенаведеними нормами цивільного законодавства не передбачений такий вид відповідальності боржника в разі визначення обов'язку повернення боргу в іноземній валюті. Згідно до припису ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України . Після набрання законної сили рішення Тисменицького районного суду не було виконано відповідачем, кошти, що підлягали до стягнення в розмірі 44185, 00 грн. не було повернуті відповідачу. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що з відповідача має бути стягнуто інфляційні збитки за користування чужими коштами в розмірі 17850, 74 грн.

Outcome: approved