Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою, у якій вказала про те, що у 2007 р. відповідач [PERSON] звернувся до Куп”янського міськрайсуду Харківської області Харківської області з позовною заявою, у якій у неправдивій формі надав негативну інформацію, що не відповідає дійсності, значним чином ганьбить її , порушує її особисті немайнові права, а саме - право на повагу до її гідності та честі, що передбачено ст. 270 ЦК України. Сутність порушення відповідачем недоторканості її ділової репутації полягає в наступних неправдивих відомостях. У позовній заяві надана неправдива інформація про те, що вона, яка займала посаду голови ліквідаційної комісії ВАТ „Силікат”, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно та злонамірено, уклала договір купівлі - продажу ЦМК ВАТ „Силікат” з ТОВ „Будінвест - України”. Ліквідаційна комісія не здійснила оцінку цілісного майнового комплексу ВАТ „Силікат” і тому був порушений порядок реалізації майна банкрута при укладанні договору купівлі - продажу [NUMBER] від 19 квітня 1999 р. та порушено ст. 20 Закону України „Про банкрутство”. Ліквідаційною комісією не здійснено оголошення у засобах масової інформації про продаж майна банкрута, на порушення ч. 2 ст. 20 Закону України „Про банкрутство”. Зазначена інформація ганьбить її ділову репутацію, здійснена без посилання на жодні офіційні джерела, а тому відповідач за поширення даної інформації повинен нести відповідальність, передбачену законодавством України. Просить відновити становище, яке існувало раніше, шляхом визнання інформації, наданої відповідачем [PERSON]. у позовній заяві до Куп'янського міськрайсуду такою, що не відповідає дійсності шляхом зобов”язання відповідача здійснити у регіональних засобах масової інформації публікацію про цілковиту законність усіх дій [PERSON]. під час виконання нею повноважень голови ліквідаційної комісії ВАТ „Силікат” в процесі банкрутства та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 50000 гр.. Моральна шкода, спричинена їй відповідачем, полягає у приниженні її честі, гідності та ділової репутації, умисним наданням недостовірної інформації, внаслідок чого вона відчувала значні переживання через можливість погіршити відносини з діловими партнерами та необхідність в майбутньому доводити невизначеному колу осіб власну непричетність до діянь, у яких її звинувачував відповідач, відчувала постійне стресове навантаження та інші негативні наслідки, що зумовило постійне безсоння, відчуття несприятливого для здоров”я характеру, змушена доводити власну добропорядність шляхом застосування найманої праці юриста. Сторони у судове засідання явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві, при цьому уточнив позовні вимоги, зменшивши компенсацію за моральну шкоду до 10000 гр.. Представник відповідача проти позову заперечував і пояснив, що відповідач не поширював інформацію про позивача та дана інформація не є недостовірною. Відповідач вважає, що його права були порушені позивачем, коли вона виконувала обов”язки голови ліквідаційної комісії, тому звернувся до суду за захистом своїх прав у відповідності до ч. 4 ст. 55 Конституції України, ст. 16 п. 1 ЦК України. Відповідач не поширював інформацію про позивача, а захищав свої права законним способом шляхом подання до суду позовної заяви. Відповідно обставин, викладених у позовній заяві відповідача, яка є у провадженні Куп”янського райміськсуду, то вони відповідають дійсності про позивача [PERSON].. Неправомірність дій ліквідаційної комісії підтверджуються положеннями ст. ст. 15,19, 20 Закону України „Про банкрутство”, ст. 9 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств / малу приватизацію/, Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 15 серпня 1996 р. №961. Приймаючи до уваги, що відповідач діяв правомірно, підстав для стягнення з нього моральної шкоди немає. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. У 2005 р. [PERSON] звернувся до Московського райсуду м. Харкова з позовом до ТОВ „Будінвест - Україна”про визнання недійсними незаконних дій ліквідаційної комісії під час процедури ліквідації ВАТ „Силікат”, визнання недійсними договору купівлі - продажу ЦМК ВАТ „Силікат” від 20 квітня 1999 р., а також ліквідацію ВАТ „Силікат”. В обґрунтування свої вимог [PERSON] вказав, що з листопада 1996 р. він являється акціонером ЗАТ „Силікат”, який находиться у м. Куп”янськ і йому належали 272800 акцій даного підприємства, що складало 51% від їх загальної кількості. Постановою господарчого суду Харківської області від 27 квітня 1998 р. ТОВ „Силікат” балансовою вартістю 40 млн. гр.. було визнано банкрутом за заборгованість 125 тис. гр. і цією ж постановою була складена ліквідаційна комісія. Ні він, ні інші акціонери не викликалася на збори кредиторів. Ліквідаційна комісія для ускорення справи про банкрутство дала об”яву про продаж ЗАТ „Силікат” ні в центральній газеті „Урядовий кур”єр”, а в місцевій рекламній газеті. Покупця не виявилося. Тоді голова ліквідаційної комісії повідомила, що надійшла усна пропозиція від „компанії” про покупку підприємства. 20 квітня 1999 р. посадова особа, голова ліквідаційної комісії [PERSON]., злоупотребляючи посадовим становищем, діючи злонамірено, уклала договір купівлі - продажу з ТОВ „Будінвест - Україна” засновником якої вона ж являється, внаслідок чого ЗАТ „Силікат” початковую вартістю 40 млн. гр.. був проданий за 2.200.000 гр., при чому кінцевий розрахунок покупець проводив протягом 3 років. Ліквідаційна комісія не прийняла належних заходів по санації підприємства і по продажу належного підприємству майна для погашення боргу, стала на шлях штучного створення умов для ліквідації підприємства. Він, а також 200 акціонерів ЗАТ „Силікат”, внаслідок вказаних протиправних дій ліквідаційної комісії під головуванням [PERSON] були позбавлені своїх заощаджень. У теперішній час даний позов находиться у провадженні Куп”янського міськрайсуду Харківської області, рішення суду не винесено. Відповідно ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з викладеного, суд вважає, що звернення до суду [PERSON]. здійснено у відповідності до Закону за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів і не може расцінюватися як надання, поширення неправдивої інформації стосовно [PERSON]., з метою спричинення шкоди її честі, гідності та діловій репутації, а тому у суду немає підстав для задоволення в цієї частині позову позивача. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Приймаючи до уваги, що дії позивача не являються неправомірними, то підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у суду також немає.

Outcome: dismissed