Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню оплати за опалювання в його квартирі з березня по серпень 2007 року і звільнити його від сплати цієї суми. Крім того, зобов'язати відповідача розірвати з ним договір від 18 квітня 2005 року про надання послуг вахтера-доглядача в будинку. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну йому в результаті порушення відповідачем умов договору і ненаданням йому якісних послуг з опалювання квартири і виставляння необґрунтованої оплати в сумі 17000 гривень. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем в 2005 році був укладений договір на обслуговування квартири, у тому числі, і подачу тепла. Проте, з того часу багатоквартирний будинок і його квартира не опалювалися. А в червні 2007 року з вивішеного у фойє будинку оголошення йому стало відомо, що він є боржником по оплаті за опалювання в сумі 497 гривень. Ці неправдиві відомості, про які стало відомо сусідам і його знайомим, поставили під сумнів його законослухняність і доброчесність. Суми за опалювання, які виставлені на оплату відповідачем, є незаконними, оскільки вказана послуга не надавалася. Представник позивача позов в судовому засіданні підтримала. Представник відповідача з позовом не згодна, вважає претензії позивача необґрунтованими. Вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах: В силу ст. 16 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 386 ч. 3 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 5923-ІІІ від 14 січня 2005 року. 18 квітня 2005 року між ним і Приватним підприємством «Сервісна компанія «Комфорт» був укладений договір про надання комунальних послуг і послуг на утримання будинку і прибудинкової території. Впродовж 2005 і 2006 років відповідач не міг надати позивачеві послуги з опалювання і гарячого водопостачання його квартири через відсутність теплової котельної. Дана котельна знаходилася у стадії будівництва. Оскільки проживати в неопалювальній квартирі було неможливо, позивач вимушений був виїхати проживати в м. Київ зі своєю сім'єю. Періодично приїжджаючи в свою квартиру в м. Ялті, цікавлячись перспективою будівництва котельної і підключення його квартири до опалювання, він знав, що ці роботи займуть тривалий час. У зв'язку з чим, він встановив в своїй квартирі кондиціонер, а також разом з іншими мешканцями поставив електробойлер для отримання гарячого водопостачання. В кінці 2006 року він вирішив продати свою квартиру і попросив свого знайомого [PERSON], який доглядав за квартирою, показувати квартиру потенційним покупцям. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що в осінньо-зимовий період 2006-2007 років він неодноразово приходив в квартиру [PERSON] сам, а також з громадянами, яки бажали оглянути квартиру, і підтвердив суду, що опалювання в квартирі не працювало. Він з метою прогрівання квартири на деякий час включав кондиціонер. Ніхто не оповіщав ні [PERSON], ні через його представника, що котельна в 2007 році закінчена будівництвом, здана в експлуатацію і почне працювати. Ніхто не оповіщав про необхідність огляду квартири з метою підключення і огляду радіаторів, які не перевірялися з моменту їх монтування при будівництві будинку. На підставі ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», - захист прав споживачів здійснюється у тому числі і судом. Як встановлено судом, відповідач, починаючи з 2005 року, взагалі на надавав позивачеві таку послугу з договору як опалювання і гаряче водопостачання. Відповідач в судовому засіданні не заперечує, що опалювання в будинок № 13-а не подавалося до березня 2007 року і цей факт їм не оспорюється. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалювання, подачі холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, - центральне опалювання - це послуга, направлена на задоволення потреб споживача в забезпеченні нормативної температури повітря в приміщеннях квартири. Відповідно до п. 3.1 укладеного між сторонами Договору про надання комунальних послуг, відповідач зобов'язаний надавати безперебійне теплопостачання впродовж всього опалювального сезону. А п. 23 цього ж Договору вказує на те, що оплата проводитися лише за фактично надані послуги. Відповідно до ст. 6 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Стаття 10 п. 8 цього ж Закону також вказує на те, що виконавець залежно від характеру і специфіки наданої послуги зобов'язаний видати споживачеві документ, який підтверджує факт надання послуги. Таким чином, суд вважає, що відповідач зобов'язаний був повідомити позивача в 2007 році про те, що з конкретної дати починається опалювання будинку і його квартири, перевіривши перед цим технічну можливість подачі тепла в квартиру. Проте, цього зроблено не було. Відповідач не зміг надати суду доказів того, з якого часу квартира позивача почала опалюватися і чи опалювалася в 2007 році. Як видно з відмовного матеріалу № 4113 (а.с 9), тільки 03 квітня 2007 року заступник директора по експлуатації Південного регіону повідомила генеральному директорові ПП «Комфорт» про те, що закінчені пусконалагоджувальні роботи дахової котельної житлового будинку 13 по вул. Боткинській літер А і Б. Як видно з розпорядження Ялтинського міського голови № 596-р від 23 жовтня 2006 року, опалювальний сезон 2006-2007 року в місті Ялті почався з 23 жовтня 2006 року. Закінчився опалювальний сезон 21 березня 2007 року, що підтверджується розпорядженням №119 р. Таким чином, судом достовірно встановлено, що у вказаний період послуга з опалювання квартири [PERSON] відповідачем на надавалася і нарахування за цю послугу з березня по липень 2007 року включно по 117 гривень 80 копійок щомісячно є незаконним і суперечить Договору, укладеному між ними. Що стосується аргументів відповідачів про те, що вони перестали нараховувати оплату позивачеві з 01 серпня 2007 року згідно його заяви і розірвали в цій частині договір, що підтверджує надання до цього часу ними послуги, то суд не може погодитися з цим. Відповідно до ст. 21 ч. 1 п. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», - окрім інших випадків порушення прав споживачів вважаються у будь-якому випадку порушення, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передані (надані) споживачу. Оскільки [PERSON] не мав жодної інформації про введення котельної в експлуатацію і про можливе підключення опалювання в 2007 році до його квартири, то він дізнався про нібито наданій послузі тільки наприкінці червня 2007 року з оголошення в під'їзді про його заборгованість по оплаті. І після декількох звернень до відповідача він вирішив відмовитися від цієї послуги, оскільки вона не виявлялася тривалий час і необхідність в ній відпала, що не суперечить Закону і договору. Що стосується вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 17000 гривень, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень по наступних підставах. В силу ст. 22 п. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової шкоди). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] належним чином виконував всі умови Договору між сторонами від 18 квітня 2005 року. Жодних претензій до нього з боку відповідачів не поступало. Проте, відповідач не надаючи впродовж довгого часу одну з послуг, а саме не опалюючи його квартиру, незаконно нарахував оплату і публічно назвав його «неплатником» шляхом вивішування відповідного оголошення. Суд вважає, що відповідач своїми діями заподіяв позивачеві моральну шкоду, яка підлягає стягненню. Що стосується вимоги позивача про розірвання договору від 18 квітня 2005 року про надання послуг вахтера-доглядача з 15 червня 2006 року, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки термін даного договору закінчився і сторонами не подовжувався, що встановлено в судовому засіданні і не оспорюється сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial