Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, змінивши вимоги якого просить суд стягнути з відповідачки на його користь недоплачену вартість придбаної нею квартири [ADDRESS] в сумі 5000 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 6500 доларів США, а всього - 11500 доларів США, що еквівалентно 58075 гривень. Вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2006 року між ним і [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Вартість квартири була ними оцінена в 38000 доларів США. Разом з тим, відповідачка змогла виплатити йому відразу тільки суму у розмірі 30000 доларів США, на яку їй був наданий кредит банком, а сплату суми, що залишилася, у розмірі 8000 доларів США попросила відстрочити на строк до 15 березня 2006 року. На підтвердження даної обставини нею була оформлена на його ім'я письмова розписка, по якій вона також взяла на себе додаткове зобов'язання, у разі невиплати в обумовлений строк суми боргу, сплатити штрафні санкції у розмірі 5% від суми залишку щомісячно. В результаті відповідачка сплатила частину боргу у розмірі 3000 доларів США, а частина боргу, що залишилася, у розмірі 5000 доларів США нею до теперішнього часу не виплачена. Представник відповідача позов визнала частково. Не заперечувала, що відповідачка брала в борг у позивача суму у розмірі 8000 доларів США, проте не на придбання квартири, як він стверджує, а на її ремонт, оскільки після придбання з'ясувалося, що квартира має масу прихованих дефектів. Не заперечує проти сплати боргу в сумі, еквівалентній 5000 доларів США, а в частині стягнення відсотків просить в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Продажна ціна квартири, за домовленістю сторін, була визначена у розмірі 151000 гривень (а.с. 20). Того ж дня, 01 лютого 2006 року, між [PERSON] і [PERSON] був складений акт, згідно якому покупець сплатила продавцю повну вартість квартири у розмірі 151000 гривень (а.с. 21). 09 лютого 2006 року між [PERSON] і [PERSON] була складена письмова розписка, згідно якої відповідачка взяла в борг у позивача суму у розмірі 8000 доларів США, яку зобов'язалася повернути в строк до 15 березня 2006 року. У випадку не повернення в строк грошей, відповідачка також зобов'язалася виплачувати від суми залишку 5% щомісячно, починаючи з 15 березня 2006 року (а.с. 8). Цільовим призначенням позики в розписці вказано - на покупку квартири, розташованої в [ADDRESS], проте представник відповідача стверджує, що гроші були одержані не на придбання, а на ремонт квартири і суд погоджується з даними її доводами, оскільки договір купівлі - продажу, по-перше, був укладений раніше укладення договору позики, а по-друге, [PERSON] сам в акті від 01 лютого 2006 року підтвердив, що одержав від [PERSON] повну вартість квартири. Таким чином, суд вважає, що між сторонами виникли зобов'язання, витікаючи з договору позики. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики складається у письмовій формі, якщо його сума не менше ніж вдесятеро перевищує встановлений законом розмір не оподатковуваного податком мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики і його умов може бути надана розписка позичальника. Договір позики між [PERSON] і [PERSON] був укладений у письмовій формі, на підтвердження чого між ними була складена розписка, чого сторони не заперечують. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути кредиторові таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1049 ГК України, позичальник зобов'язаний повернути кредиторові борг в строки і в порядку, встановлені договором. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] частково виконала умови договору позики від 09 лютого 2006 року, повернувши позикодавцю лише суму у розмірі 3000 доларів США. Суму, що залишилася, одержану за договором позики, відповідачка до теперішнього часу не повернула, не виконавши тим самим зобов'язання належним чином, чого вона сама не заперечує. Таким чином, суд вважає, що позов про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 5000 доларів США слід задовольнити. Виходячи з представленої довідки НБУ про офіційний курс гривни до долара, борг відповідачки за договором позики складає 25250 гривень. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків за договором позики задоволенню не підлягають з наступних підстав. За змістом ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Разом з тим, по-перше, складання розписки позичальником не є письмовою формою укладення договору позики, у зв'язку з чим не підлягає стягненню і сума відсотків за договором позики. По-друге, складання між сторонами розписки з виплатою відсотків за користування грошима суперечить правилам Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, згідно якому надання грошей в позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якої є відсотки. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Тобто в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики із сплатою відсотків не допускається. Оскільки позивач не є суб'єктом підприємницької діяльності, якому дозволена видача позики під відсотки, то його вимоги про їх оплату суперечать Закону і задоволенню не підлягають. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 252,50 гривень і витрати по інформаційно - технічному забезпеченню справи в сумі 30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial