Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з наведеним позовом до [PERSON]. і просила поділити майно, що придбане ними за час шлюбу. В подальшому представник позивачки подав заяву про зміну позовних вимог і в кінцевому наслідку просить визнати за позивачкою право власності на квартиру[ADDRESS] в м. Києві, загальною площею 221,1 м.кв., припинити право спільної сумісної власності [PERSON]. на цю квартиру та стягнути з позивачки на користь [PERSON]. грошову компенсацію за його частку власності в цій квартирі, також просить стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те що 20 квітня 1991р. позивачка уклала зареєстрований шлюб з [PERSON]. Під час шлюбу сторонами на ім'я відповідача двома договорами купівлі-продажу, тобто за договором від 27 серпня 1992р. та за договором від 6 червня 1994р., була придбана п'ятикімнатна квартира[ADDRESS] в м. Києві. Ця квартира є майном набутим ними під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Але після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу цієї квартири. Відповідач своїми діями перешкоджає позивачці та їх дочці - інваліду, проживати у спірній квартирі. Ці дії відповідача вимусили позивачку декілька років тому переїхати до двокімнатної квартири її матері, в квартирі матері вони не забезпечені житлом по нормі встановленій ст. 47 ЖК України. Вважає, що з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки сторін, частка власності позивачки в квартирі, що є предметом спору повинна бути збільшена до 65/100 частин квартири, а частка власності відповідача повинна бути зменшена до 35/100 частин квартири. Просить припинити право власності відповідача на частку в спірній квартирі у відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України, вказує, що позивачка має можливість внести на депозитний рахунок суду суму вартості цієї частки відповідача в квартирі в розмірі 1 356 578, 48 грн., виходячи з дійсної вартості квартири, що встановлено Висновком будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ. [PERSON]. звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, про припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування цього позову він посилається на наступне. З 20.04.1991р. до 10.03.1998р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В 1994р у них народилась донька. 27.08.1992р., тобто під час шлюбу, на його ім'я була куплена частина квартири[ADDRESS] в м. Києві. 06 червня 1994р. також на його ім'я була придбана інша частина цієї ж квартири. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 1998р., по справі за позовом [PERSON]. до нього про вселення, встановлено, що нами була придбана в цілому квартира [ADDRESS] в м. Києві, загальною площею 212,1 кв. м. Посилається на те, що у них з відповідачкою для купівлі другої частини цієї квартири в 1994р., не було грошей, тому його мати [PERSON] за місцем своєї роботи отримала кредит і передала йому гроші для купівлі цієї частки квартири на його ім'я, з метою створення лише його власності, і для ремонту квартири. А тому вказує, що друга частина квартири була куплена не за спільні з відповідачкою кошти, а за його особисті кошти, і ця частина квартири є лише його особистою власністю. Вказує, що відповідачка, таким чином має право власності лише на частину квартири, що є предметом спору, пропорційну половині частки від 120,3 кв.м., (тобто на 60,15 кв.м.), що були придбані за першим договором купівлі-продажу, і ця частка становить 28,36/100 часток від всієї квартири. Вказує, що довгі роки відповідачка в цій квартирі разом з донькою не проживає, призвела квартиру в непридатний для проживання стан. Що він на ім'я відповідачки щомісячно в достатньому розмірі висилає аліменти на утримання дитини, а відповідачка одержує їх. Оскільки відповідачка на протязі довгих років, без поважних причин не користується спірною квартирою, він вважає, що є підстави для припинення права відповідачки на частку в цій квартирі. Вказує, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ №11580 від 12 червня 2007р., поділ квартири в натурі неможливий, дійсна вартість одного квадратного метру площі квартири становить 21976 грн., тому, відповідно, вартість 60,15 кв.м., тобто 28,36/100, часток спірної квартири, що належить відповідачці становить 1321856,4 грн., і що на виконання вимог закону, він має можливість зарахувати, до судового рішення, цю суму грошей на депозитний рахунок суду, як грошову компенсацію за частку власності відповідачки в цій квартирі. А тому просить визнати за ним право одноособової власності на квартиру [ADDRESS] в м. Києві, стягнути з нього на користь відповідачки, в порядку грошової компенсації за її частку в цій квартирі 1321856,4 грн. надавши їй можливість зняти вказану суму з депозитного рахунку суду, припинити право спільної сумісної власності відповідачки на квартиру [ADDRESS] в м. Києві, стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та її представники підтримали її позов і просили його задовольнити, проти зустрічного позову заперечують з підстав викладених в основному позові. Представник [PERSON]. проти основного позову заперечує, зустрічний позов підтримує з підстав викладених в зустрічному позові. Представник Органу опіки та піклування основний позов підтримує, проти зустрічного позову заперечує. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що обидва позови підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1991р. до 10 березня 1998р. В шлюбі у них [INFO] На ім'я [PERSON]., згідно договорів купівлі-продажу від 27.08.1992р. та від 6.06.1994р., у встановленому законом порядку, куплена квартира[ADDRESS] в м. Києві, Обидва вказані договори зареєстровані в БТІ м. Києва. Це вбачається з копій наведених договорів. Як встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 1998р. по справі №2-2193/4 за 1998р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, загальна площа цієї квартири становить 212,1 кв.м. З тексту наведених договорів купівлі-продажу квартири вбачається що ціна за першим вказаним договором купівлі-продажу становить 30 000 доларів США, ціна за другим договором становить 15 000 000 крб. Як вбачається з пояснень обох сторін та їх представників, частина квартири, що є предметом спору, куплена за договором купівлі-продажу від 27.08.1992р. за загальні кошти подружжя, а тому, відповідно до ст. 22, 28 КпШС України (що діяв на момент укладання вказаних договорів), є їх спільною сумісною власністю і їх частки є рівними. З пояснень представника [PERSON]. та з письмових доказів у справі (а.с. 239, том 1), судом встановлено, що станом на 1994р. у сторін не було прибутку який дозволяв би їм придбати другу частину квартири, що є предметом спору за договором купівлі-продажу від 6 червня 1994р. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]. та [PERSON], тобто батьки [PERSON]., показали суду, що за домовленістю сім'ї, [PERSON]. 16 лютого 1994р. отримала за місцем своєї роботи позичку у розмірі 41 000 000 крб., яку вони з чоловіком вирішили передати синові для придбання на його ім'я і з метою створення лише його власності на другу частину квартири, що є предметом спору та її ремонту. Вони також показали суду, що в травні 1994р. обговорили разом з сином та його дружиною це питання і дружина сина, тобто [PERSON]. погодилась з тим, що друга частина вказаної квартири, оскільки набувається не на загальні кошти їх сім'ї, буде власністю лише [PERSON]. Покази цих свідків підтверджуються і письмовим доказом у справі, а саме копією розхідного касового ордеру, засвідченою у встановленому законом порядку, з якої вбачається, що [PERSON]. дійсно 16.02.1994р. отримала за місцем своєї роботи позичку у розмірі 41 000 000 крб. А тому суд приходить до висновку, що друга частина спірної квартири придбана за договором купівлі-продажу від 6 червня 1994р. є особистою власністю лише [PERSON]. А оскільки [PERSON], таким чином, набула право власності лише на &frac12; частку від частини спірної квартири придбаної за договором купівлі-продажу від 27.08.1992р., то її частка у всій квартирі в цілому становить 28,36/100, або 2836/10000 частин квартири, а частка [PERSON]. по відношенню до всієї квартири відповідно становить 71,64/100 або 7164/10000 частин. Як вбачається з письмових доказів у справі, [PERSON]., протягом довгого часу, щомісячно перераховує [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки. Розмір цих аліментів відповідає встановленому прожитковому мінімуму. У відповідності до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину законодавцем покладено на обох батьків. Відповідно до частини 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Будь-яких доказів того, що розмір аліментів які сплачує [PERSON]. є недостатній, [PERSON] суду не надала. Тому суд не вбачає підстав для застосування до цих правовідносин ч. 3 ст. 70 СК України. Тобто підстави для зменшення частки [PERSON]. у спільному майні подружжя, відсутні. Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 20 листопада 2001р., було задоволено позов [PERSON]. до [PERSON], про поділ майна, визнання права власності на частку квартири та визначення порядку користування нею. Цим судовим рішенням [PERSON]. було виділено 3/8 частини спірної квартири, а [PERSON]. 5/8 її частин та встановлено конкретний порядок користування приміщеннями цієї квартири. Сторони та їх донька зареєстровані у цій квартирі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2002р. це судове рішення залишено без змін. Ухвалою Колегії судів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 квітня 2006р., ці судові рішення були скасовані і справа направлена на новий розгляд до районного суду. З письмових доказів у справі вбачається, що [PERSON] частину квартири, що була їй виділена у користування внесла до статутного фонду ТОВ „БЦ”, а після рішення суду, яким було задоволено позов [PERSON]. про виселення цього товариства зі спірної квартири, вона здала свою частку квартири партії „БРАТЕРСТВО” в особі [PERSON] Як вбачається з Висновку №11580 судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ від 12.06.2007р., приміщення спірної квартири, що були у свій час виділені [PERSON] в користування наведеним вище рішенням районного суду, приведені у стан непридатний для проживання. Цим же висновком експертизи встановлена дійсна вартість квартири, що є предметом спору в розмірі 4 661 110 грн. Цю, встановлену висновком експертизи вартість квартири, сторони не оспорювали і кожна із сторін посилалась на неї у своєму позові. Відповідно до частини 2 ст. 365 ЦК України, на яку посилались у своїх позовах обидві сторони, суд постановляє рішення про припинення права особи на часку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ця умова закону на момент постановлення рішення не виконана ні однією зі сторін, а тому підстави для застосування вимог 365 ЦК України, як до основного, так і до зустрічного позову відсутні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial