Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Ухвалою суду від 20.11.2006 року залучено до участі у справі як правонаступника померлого позивача [PERSON] - [PERSON]. Ухвалою суду від 28.03.2007 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 11.05.2007 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивачки залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 27.12.2007 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ВАТ «Банк Універсальний». Під час провадження по справі позивачкою неодноразово уточнювалися позовні вимоги і в остаточному просила суд розірвати договір довічного утримання, визнати право на спадкове майно, визнати недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна та усунути перешкоди у здійсненні права власності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] Позов підтримала в повному обсязі з мотивів зазначених в ньому. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважав підставними, окрім позовної вимоги про визнання права власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON], оскільки вважає, що вищевказаний будинок має належати йому та [PERSON] порівну, як спадкоємцям після смерті [PERSON] В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник пред'явлений до неї позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, вважаючи даний позов безпідставним. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON], не з'являлись з невідомих суду причин, хоч про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. При цьому відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ВАТ «Банк Універсальний» в судове засідання не заявилось в судове засідання та не повідомило суд про згоду на участь у справі. Крім пояснень сторін судом також досліджено такі докази. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що знає позивачку по даній справі вже багато років. Йому відомо, що [PERSON] проживала з [PERSON] і спільно добудовували будинок по [ADDRESS], хоча в шлюбі вони офіційно не перебували. Він був присутній при розмові покійного [PERSON] із своїм племінником [PERSON] і просив останнього повернути документи на спірний будинок. Він стверджує, що [PERSON] ніколи не жив із своїм дядьком, ніколи йому не допомагав. [PERSON] доглядала та хоронила його дружина [PERSON] Свідок [PERSON] суду підтвердив, що [PERSON] та покійного [PERSON] вона знала дуже давно. З 1979 по 1984 р. вона жила у них на квартирі і знала їх як чоловіка та жінку. Їй відомо про те, що покійний [PERSON] був написав заповіт на свого племінника [PERSON]. Пізніше [PERSON] говорив про те, що [PERSON] викрав у нього документи і оформив договір довічного утримання на себе. Вона часто заходила провідувати [PERSON], оскільки останній був онкохворий. За ним доглядала його дружина [PERSON], а племінника [PERSON] вона ніколи не бачила. Також їй відомо про те, що [PERSON] мав намір звертатися до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, оскільки останній його не доглядає. Крім того їй відомо, що після смерті [PERSON] [PERSON] вигнав [PERSON] із спірного житла. Свідок [PERSON], суду підтвердив, що [PERSON] та покійного [PERSON] знає дуже давно десь приблизно 30 років, вони були його друзями. Проживали вони по [ADDRESS] вели спільне господарство, добудовували будинок, хоча офіційно в зареєстрованому шлюбі не перебували. Зі слів покійного [PERSON] йому відомо, що [PERSON] його племінник приходив до нього щоб останній написав на нього заповіт, а він в свою чергу буде його доглядати. Але замість заповіту [PERSON] дав підписати своєму дядькові договір довічного утримання. Однак за покійним [PERSON] доглядала його дружина [PERSON] і хоронила останнього. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2003 року проживав у [PERSON] та [PERSON] як квартирант і знав їх як подружжя. [PERSON] він теж знав, останній інколи приходив до свого дядька. Він стверджує, що [PERSON] весь час доглядала його дружина [PERSON]. Також йому відомо зі слів покійного [PERSON] проте, що [PERSON] викрав у нього документи. З тексту договору довічного утримання від 27 липня 2004 року вбачається, що [PERSON] набув у власність будинковолодіння в [ADDRESS] та зобов'язувався здійснювати догляд довічно за [PERSON] (а.с.5) Договір купівлі-продажу від 19.12.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] підтверджує, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив будинковолодіння розташоване за адресою [ADDRESS] ( а.с.71 ). Договір купівлі-продажу від 06.03.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] підтверджує, що на даний час будинковолодіння розташоване за адресою [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON] (а.с.72). Заповіт, складений [PERSON] від 28.07.2006 року (а.с. 34), підтверджує правомірність вимог [PERSON], як правонаступника прав і обов'язків після відкриття спадщини [PERSON] Довідки ЖЕО № 8 02.10.2006 року (а.с.30), Міської клінічної лікарні №1 від 30.10.2006 року( а.с. 31), товарний чек №3 від [INFO], виданий СПД [PERSON] позивачці, товарний чек №5 від [INFO] (а.с.33) підтверджують як факт фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], так і факт прийняття позивачкою спадщини. Заяви [PERSON] (а.с. 15-17,19,20), підтверджують той факт, що відповідачу було відом про існування судового провадження про розірвання договору довічного утримання. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60, 61 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. ст. 744, 755 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини . Досліджені судом докази підтверджують, що 27.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Андрусяк К.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 4-1827 (а.с.5), відповідно до умов якого відповідач [PERSON] набув право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.6) та зобов'язувався надавати [PERSON] довічне утримання, як то, надання права довічного проживання в будинковолодінні з користуванням всіма господарськими будівлями та спорудами; оплата комунальних послуг та інших платежів за будинковолодіння; забезпечення щоденним 3-разовим харчуванням; забезпечення лікарськими засобами та медичною допомогою; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям. Проте взяті на себе зобов'язання за договором по довічному утриманню відповідач [PERSON] не виконував, що підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Диспозиціями ст. ст. 610, 611, ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, систематичне невиконання взятих на себе набувачем [PERSON] зобов'язань за договором довічного утримання від 27.07.2004 року. є підставою для його розірвання. Така вимога була заявлена покійним [PERSON] і в послідуючому підтримана його правонаступником [PERSON]. Згідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Під час провадження по справі [PERSON], на підставі договору-купівлі продажу від 19.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № Д-533 (а.с.71), здійснив відчуження спірного будинковолодіння на користь [PERSON], який в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № 256, відчужив спірне будинковолодіння [PERSON] Але оскільки договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, повернувши сторони в попередній стан, тобто позбавити [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння, то укладені ним в послідуючому договори купівлі-продажу будинковолодіння теж слід визнати недійсними. Досліджені докази підтверджують, що позивачка [PERSON] з 1971 року проживала разом з [PERSON], вели спільне господарство, приймала участь в будівництві спірного будинковолодіння та витратах по його утриманню, здійснювали догляд один одного (а.с.32), тобто перебували у фактичних шлюбних стосунках (а.с.31). [INFO] [PERSON] помер, про що 19.09.2006 року в книзі реєстрації актів про смерть Відділу РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції проведений запис № 1510 (а. с. 9, 10). Відповідно до заповіту від 28.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № 1550, (а.с. 11) все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все, що йому буде належати і на що він матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] котра проживала з ним як до так і зразу ж після його смерті у вказаному будинковолодінні. Диспозиціями ст. ст. 1216-1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що після відкриття спадщини померлого [PERSON] , [PERSON] вчинивши дії, що засвідчують намір на прийняття спадщини померлого, як то, організація та проведення поховання, що підтверджується платіжними документами (а.с.33), реалізація права на цивільно - процесуальне правонаступництво в даному судовому провадженні, звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проживання у спірному будинкволодіння після смерті спадкодавця. Таким чином, позовна вимога про визнання права власності на спірне будинковолодіння за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом також підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Суд встановив, що в березні 2007 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні. Після одуження та виписки з лікувального закладу [PERSON] не змогла повернутись на проживання до спірного будинковолодіння, оскільки в ньому проводила ремонт відповідачка [PERSON]. Таким чином, визнання судом за позивачкою право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування наділяє її всім обсягом прав і обов'язків стосовно належного майна, визначених законодавцем, в тому числі і правом вимагати усунення перешкод у здійсененні права власності. Виходячи з наведенного та

Outcome: approved