Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-21 00:00:00

17.01.2008 року Білопільського районного суду з позовом звернулась [PERSON]. до [INFO]" про поновлення на роботі, визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 802 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 02.10.2006 року була прийнята відповідачем на посаду економіста. 15.12.2007 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Вважає своє звільнення незаконним, так як заяву про звільнення відповідачу не подавала взагалі, тому ніякої угоди між нею і відповідачем не було. В період з 8 січня по 15 січня 2008 року позивачка хворіла, тому не змогла звернутись з позовом до суду в місячний термін. Вважає, що даний строк нею пропущений з поважних причин. Тому просить суд поновити їй строк звернення до суду, визнати незаконним наказ № 30 від 15.12.2007 року про її звільнення, поновити на посаді економіста і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 802 грн., В судовому засідання позивачка [PERSON]. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила поновити її на посаді економіста [INFO]", визнати незаконним наказ про звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і до дня слухання справи судом за виключенням суми, яку вона отримала як допомогу по безробіттю. Представник відповідача [PERSON]. позов не визнав повністю, показав, що [PERSON]. була звільнена на підставі заяви, яку вона писала власноручно. Дана заява у них зникла. З нього приводу було проведено службове розслідування. Винна особа у зникненні заяви позивачки [PERSON] притягнута до дисциплінарної відповідальності, їй оголошена догана. Тому вважає вимоги [PERSON]. безпідставними, просить суд відмовити їй у позові. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON]. була прийнята відповідачем на посаду економіста 02.10.2006 року згідно наказу № 1 від 02.10.2006 року. 15.12.2007 року позивачка була звільнена з роботи за угодою сторін згідно наказу № 30 від 15.12.2007 року (ас. 4). Таким чином, між позивачкою і відповідачем існували трудові правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ підставами припинення трудового договору є угода сторін. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року зі змінами і доповненнями "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України ( за. згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Таким чином, припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України між працівником і роботодавцем має1 місце лише у випадку, коли така згода є обопільною, тобто як з боку працівника мається бажання звільнитись , так і згода роботодавця звільнити даного працівника. Як судом встановлено, угоди на припинення трудового договору між позивачкою та відповідачем на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України не було. Це підтверджується тим, що відсутня заява [PERSON]. на звільнення з роботи. Хоча представник відповідача [PERSON]. доводив суду, що заява [PERSON]. була власноручно написана на звільнення, але доказів цього не представив. 2 Покази представника відповідача в частині зникнення заяви [PERSON]. з вини свідка [PERSON] і самої [PERSON]. суд розцінює критично і трактує, як спосіб і лінія захисту від пред"явленого позову. Тим більше, відповідачем за втрату заяви [PERSON]. 08.02.2008 року завідуючій по кадрам [PERSON] оголошена догана ( а. с. 18). Але як встановлено судом свідок [PERSON] звільнена з роботи 14.12.2007 року, що вона підтвердила у судовому засіданні сама, що не заперечував і представник відповідача. Крім того, 06.02.2007 року директор [INFO]" І.М. Міненко видає наказ про призначення комісії для службового розслідування, куди включена завідуюча по кадрах [PERSON] Але як зазначалось вище, дана особа на підприємстві відповідача вже не працювала ( а. с. 16). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що заяви всіх звільнених працівників, в тому числі і [PERSON]., були. Але на запитання позивачки, чи свідок особисто бачила її заяву на звільнення, [PERSON] чіткої відповіді не надала. Свідок [PERSON]. показала, що коли вже [PERSON]. була звільнена, в її присутності, тобто цього свідка, [PERSON] просила [PERSON]. написати заяву на звільнення, бо цього вимагало керівництво. Підстав сумніватись в показах даного свідка у суду немає. Свідок [PERSON]. показала, що особисто бачила заяву [PERSON]. на звільнення за згодою сторін. Але куди вона ділась не знає. Але суд покази даного свідка не приймає до уваги, вважає є зацікавленою особою, так як вона до даного часу працює головним бухгалтером у відповідача. Те, що позивачка перебуває на обліку з 26.12.2007 року у Білопільському районному центрі зайнятості, не є підставою вважати, що її звільнення було законним. Таким чином, позов [PERSON]. в частині поновлення на роботі і визнання наказу про її звільнення незаконним піддягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин, строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Як видно із матеріалів справи, що підтвердили позивачка і свідок [PERSON] і не заперечував представник відповідача, [PERSON]. копію наказу не отримувала, трудову книжку вона отримала 19.12.2007 року. До суду вона звернулась 17.01.2008 року. Крім того, з 8 по 15 січня 2008 року [PERSON]. перебувала на амбулаторному лікуванні у Бобрицькій лікарській амбулаторії, що підтверджується довідкою ( а. с. 7). Таким чином, суд вважає, причини пропуску позивачкою місячного строку для звернення до суду з дня звільнення поважними в тому поновлює їй цей строк. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи ( одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період влаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Згідно довідки [INFO]" середній заробіток за останні два календарні місяці роботи [PERSON]. становить 722 грн. 50 коп. ( 696+748 = 1445 : 2 = 722, 50) ( а. с. 6). Вимушений прогул з 15.12.2007 року по 22.02.2008 року включно становить 70 днів. Середньодобова заробітна плата становить 24 грн.08 коп. ( 722, 50 : 30 днів = 24, 08). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 1685 грн. 60 коп. ( 24, 08x70 днів-1685, 60) Згідно довідки Білопільського районного центру зайнятості [PERSON]. виплачена допомога по безробіттю у сумі 1086 грн. 09 коп. ( а. с. 28). 3 На користь позивачки з відповідача підлягають кошти за час вимушеного прогулу у сумі 599 грн. 51 коп. ( 1685, 60 - 1086, 09 = 599, 51). У відповідності до ст. 84 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки кошти у сумі 100 грн. за надання позивачці правової допомоги ( а. с. 8-9). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 699 грн. 51 коп. У відповідності до ст. ст. 79, 80, 81, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в доход держави державне мито у сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved