Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду із позовом , в якому просить стягнути із відповідача [PERSON]. моральну /немайнову/ шкоду в сумі 1 700 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON]. повністю підтримав позовні вимоги і просить стягнути із відповідача [PERSON]. моральну/немайнову / шкоду в сумі 1700 гривень. При цьому позивач пояснив, що 13 квітня 2007 року на вулиці с. Бриків Шумського району відповідачем [PERSON]., який співпроживав із його колишньою дружиною [PERSON]. та сином [PERSON], було створено йому перешкоди в зустрічі із неповнолітнім сином [PERSON] та під час того, як він посадив дитину в автомобіль з наміром забрати його в місце свого проживання на вихідні дні , останнім вмисно було нанесено удар рукою в дверне скло, яке розбилось і посипалось на дитину та його дружину [PERSON]. Внаслідок незаконних дій відповідача , йому було нанесено матеріальну шкоду в сумі 178 гривень та моральну / немайнову/ шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях з приводу пошкодження його майна . Протягом трьох місяців він змушений був користуватися автомобілем без дверного скла, що створювало для нього великий дискомфорт, незручності , він не міг нормально користуватися автомобілем, оскільки відчував протяги . Відповідач [PERSON]. позовних вимог не визнав і пояснив, що дійсно 13 квітня 2007 року на вулиці с . Бриків він створив перешкоди позивачу в зустрічі з його неповнолітнім сином [PERSON] та в тому, щоб останній міг забрати дитину на вихідні до себе додому . Це було пов'язано з тим, що його співжителька [PERSON]. заборонила дитині в той день їхати з батьком, про що сказала [PERSON] по телефону , а також його розізлила поведінка позивача, який зайшов в його будинок і допоміг дитині винести свої речі . Через це він і розбив дверне скло та забрав дитину із автомобіля , і не відпустив його з позивачем. Вважає, що позивач не мав підстав переносити душевні страждання з приводу пошкодження ним його автомобіля, оскільки він мав можливість скло придбати і поставити зразу ж після того , як він його розбив, хоча при цьому пояснив, що він не мав наміру допомогти позивачу в придбанні скла. Просить в позові відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У відповідності до ст. 23,1167 ЦК України та п. 9 постанови ПВСУ „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди „ №4 від 31.03.1995 року із змінами - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, душевних, психічних/, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з врахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідач [PERSON]. та колишня дружина позивача [PERSON].- [PERSON]. спільно проживали в господарстві відповідача в с. Бриків Шумського району разом із неповнолітнім сином позивача та [PERSON]. - [PERSON] , 1999 року народження , з листопада 2006 року по травень 2007 року, про що ствердили в судовому засідання сторони та свідок [PERSON]. . Рішенням опікунської Ради Шумського райдержадміністрації від 27.05.2005 року було надано дозвіл позивачу [PERSON]. зустрічатися із сином [PERSON] у сприятливий для дитини час і попереджено матір дитини [PERSON]. про правові наслідки щодо невиконання даного рішення. Вказане було стверджено показами свідка [PERSON]., яка, крім того , показала, що з 2005 року по листопад 2006 року між позивачем та його колишньою дружиною [PERSON]. не виникало будь- яких спірних питань з приводу прийняття участі в вихованні неповнолітньої дитини. Однак, в листопаді 2006 року, коли гр. [PERSON]. стала співпроживати із відповідачем [PERSON]. в с. Бриків, було усне звернення позивача [PERSON]. з приводу невиконання гр. [PERSON]. рішення про надання зустрічей позивачу із сином. Після проведеної розмови із [PERSON]., остання перестала створювати будь- які перешкоди позивачу у зустрічах із сином і з того часу звернень з цього приводу не поступало. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показала, що , маючи намір створити сім'ю із відповідачем, вона послухалася його і в листопаді 2006 року стала перешкоджати в зустрічах сина [PERSON] із позивачем, як батьком, хоча до того часу позивач регулярно, кожної п'ятниці- суботи приїжджав і забирав сина на вихідні до себе додому, проти чого вона не заперечувала . Те, що вона стала перешкоджати в зустрічах позивача із сином пов'язано із тим, що відповідач не бажав цих зустрічей, примушував дитину називати його батьком, а коли дитина відмовилася, посилаючись , що в неї є свій рідний батько, це його дуже злило. Він вів себе агресивно по відношенню до неї і дитини, бив її в присутності дитини, ображав, через що син просив її залишити відповідача і переїхати проживати в своє попереднє місце. 13 квітня 2007 року вона мала телефонну розмову із сином , який повідомив її , що їде із батьком, проти чого вона не заперечувала і навіть не підозрювала, що відповідач вчинить позивачу перешкоди в зустрічі сина із ним . Повернувшись додому, її повідомив відповідач [PERSON]., що він не дозволив позивачу забрати сина, побив його і розбив дверне скло в автомобілі. При цьому наказав їй говорити, якщо її викличуть в міліцію, що це вона заборонила сину їхати з позивачем. Оскільки вона боялась відповідача, що останній буде її бити, то й сказала працівникам міліції, що це вона заборонила дитині їхати з батьком, хоча насправді, якби вона дитині заборонила, то він би про це сказав позивачу і не сів би в автомобіль, щоб їхати до нього. Згідно пояснень, даних 16 квітня 2007 року гр. [PERSON]. ДІМ Шумського РВ УМВСУ в Тернопільській області л-нту Валецькому А.Б. ,остання посилалася на те, що 13 квітня 2007 року вона по телефону в розмові і з відповідачем [PERSON]. заборонила йому віддавати сина [PERSON] позивачу [PERSON]. Суд вважає, що розбіжності в показах свідка [PERSON]., даних в судовому засіданні та в її поясненнях в Шумському РВ УМВСУ , в частині того, що остання попередньо давала пояснення про те, що забороняла позивачу 13.04.2007 року в тому, щоб він забирав на вихідні дні дитину до себе додому , про що повідомила відповідача [PERSON]. по телефону , а в судовому засіданні спростовувала їх, пояснивши , що саме з відповідачем розмови не вела , а лише з дитиною, якому дала дозвіл їхати до позивача на вихідні , не впливають на правомірність дій відповідача, оскільки його дії, пов'язанні з нанесенням пошкоджень автомобілю позивача, є неправомірними і такими , що були вчиненні вмисно , а втручатися у відносини батьків неповнолітньої дитини він не мав будь - яких законних підстав, як і не мав права перешкоджати позивачу у зустрічах із дитиною та ще й такими чином, як він це зробив . Факт нанесення удару рукою в дверне скло автомобіля позивача [PERSON]. на вулиці с. Бриків Шумського району 13 квітня 2007 року в той час, як в автомобілі знаходився неповнолітній син позивача, ствердила свідок [PERSON]., показавши , що внаслідок дій відповідача було розбито дверне скло на дрібні осколки. Проти цього не заперечував і сам відповідач [PERSON]., тому і добровільно відшкодував позивачу нанесену матеріальну шкоду в сумі 178 грн., які останній поніс на придбання та встановлення дверного стікла. Суд вважає, що своїми діями відповідач [PERSON]. наніс позивачу [PERSON]. моральну/немайнову /шкоду/, оскільки позивач дійсно переніс душевні страждання з приводу пошкодження його автомобіля відповідачем , який вмисно , в присутності його дружини , неповнолітньої дитини , наніс удар рукою в дверне скло, яке розбилось на дрібні осколки. Суд вважає, що в тій обстановці , яка склалася , душевні страждання наступили зразу ж , позивач дійсно переживав , нервувався через пошкодження автомобіля , в ході подальшого часу він пошкодженим автомобілем не міг належним користуватися , відчував дискомфорт, незручності , відчував протяги , що теж позначалося на його душевному стані . Разом із тим , суд рахує за доцільне при визначенні розміру нанесеної моральної шкоди, врахувати те, що відповідач [PERSON]. добровільно відшкодував нанесену матеріальну шкоду позивачу , яку останній прийняв, що свідчить його розписка та ухвала суду про закриття справи провадженням в частині відшкодування матеріальної шкоди за відмовою позивача від позову від 27 лютого 2008 року, суму нанесеної матеріальної шкоди, яка не є значною . Тому , враховуючи вимоги розумності і справедливості , суд вважає, що розмір моральної/ немайнової/ шкоди, нанесеної відповідачем [PERSON]. позивачу [PERSON]. слід визначити в сумі 1 000 гривень, відмовивши в решті позовних вимог . На підставі наведеного,

Outcome: partial