Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-28 00:00:00

У листопаді 2007 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини та участі у витратах на її лікування. На обгрунтування вимог зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2001 року по грудень 2007 року . З серпня 2007 року вони припинили шлюбні стосунки, так як на її чоловіка стала впливати його рідня, а саме: брат та сестра, в зв»язку з чим він залишив її та переїхав проживати до сестри [PERSON] Вважає, що відповідач має матеріально підтримувати її, оскільки вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, а також має приймати участь у витратах, які вона несе на своє лікування, оскільки хворіє на гіпертонічну хворобу другого ступеня, залізно-дефіцитну анемію та в неї спостерігається ангіопатія сітчатки по гіпетронічному типу. Згідно довідки дільничної поліклініки Кіровоградської міської лікарні швидкої допомоги №551 від 09. 10.2007 року потребує постійного прийому медикаментів , в свою чергу несе великі матеріальні затрати. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути із відповідача на її користь 1300 грн., щомісячно, аліменти на утримання та лікування, що являється 50% від суми , призначеної [PERSON] пенсії та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх обгрунтування послалась на обставини, які викладені у позовній заяві ( а.с. 3-6). Представник відповідача позов не визнала, вказала, що він безпідставний та необгрунтований, тим більше, відповідач не може матеріально утримувати дружину, так як сам є інвалідом 2-ї групи, потребує сторонньої допомоги, в зв»язку з хворобою . З грудня 2007 року шлюбні стосунки між подружжям розірвано, спільних дітей не має. Заслухавши позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 75 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання ( аліменти) має той з подружжя , який є непрацездатним , потребує матеріальної допомоги , за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст. 75 цього ж Кодексу, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Статею 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони в справі з 26 жовтня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 22 січня 2008 року розірваний ( а.с. 37-39). Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. З серпня 2007 року проживали окремо, спільне господарство не вели. Позивач, однією із підстав отримання аліментів вказує свою непрацездатність, проте суд, не може погодитись, оскільки непрацездатність наступає за віком для жінок - 55 років, для чоловіків-60 років, а також непрацездатність за інвалідністю. Тобто, позивачу на даний час виповнився 51 рік, вона не є пенсіонеркою, з 1993 року нігде не працює, не є інвалідом I, II чи III групи, а тому не має достатніх підстав для стягнення на її користь із відповідача аліментів. Крім того, відповідач сам є інвалідом 2-ї групи, потребує сторонньої допомоги, в зв»язку із рядом захворювань, що підтверджують відповідні довідки ( а.с. 28-31), а тому надавати матеріальну допомогу не може. Сам факт нижчого матеріального рівня життя того з подружжя, хто вимагає аліменти, порівняно з матеріальним рівнем життя другого подружжя не може бути підставою для визнання цієї особи такою, що потребує матеріальної допомоги. Для присудження судом одному із подружжя аліментів необхідно, щоб непрацездатність і потреба у матеріальній допомозі існували на момент розгляду позову. Відповідно до ст. 90 СК України, дружина , чоловік взаємно зобов»язані брати участь у витратах, пов»язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Позивач також просить стягнути із відповідача кошти на її лікування. Вказує, що потребує постійного прийому медикаментів, а це в свою чергу великі матеріальні затрати. Суд вважає, що вказана вимоги позивачкою не доведена , оскільки розмір відшкодування залежитиме від розміру конкретних витрат на лікування та матеріального стану дружини і чоловіка. В порядку ст.88 ЦПК України задоволенню не підлягають і вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на її користь понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed