Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-31 00:00:00

15 серпня 2002 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної у дорожньо-транспортній пригоді. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.05.2002 г. на вул. Іларіонівська в м. Дніпропетровськ, в напрямку ж/м Шевченка, відповідач, керуючи автомобілем моделі «ГАЗ-24», державний номерний знак - [NUMBER], скоїв наїзд на мотоцикл моделі «ЯВА-638», державний номерний знак - [NUMBER], на якому в якості пасажира перебував позивач. У результаті дорожньо-транспортної пригоди здоров'ю позивача була заподіяна шкода. Ця обставина явилася причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в сумі 354,12 грн., компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 2 500,00 грн. (а.с.а.с. 2, 3). 22 жовтня 2004 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON]., який керував мотоциклом моделі «ЯВА-638». У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 403026. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності зі вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа у судове засідання також не з'явилася, повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2-488/04 за позовом [PERSON]. до [PERSON]про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної у дорожньо-транспортній пригоді, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 23.05.2002 г. на вул. Іларіонівська в м. Дніпропетровськ, в напрямку ж/м Шевченка, відповідач, керуючи автомобілем моделі «ГАЗ-24», державний номерний знак - [NUMBER], скоїв наїзд на мотоцикл моделі «ЯВА-638», державний номерний знак - [NUMBER], на якому в якості пасажира перебував позивач. Мотоциклом керувала третя особа. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Зазначені обставини були встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2004 р., ухваленим у цивільній справі № 2-488/04 за позовом [PERSON]. до [PERSON]про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної у дорожньо-транспортній пригоді (а.с.а.с. 149, 150, а.а. 63, 64 цивільної справи № 2-488/04). Вказане рішення оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку та набрало законної сили (а.с.а.с. 151, 152, а.а. 109, 135 цивільної справи № 2-488/04). З 24 травня 2002 року по 13.06.2002 р. позивач не працював (перебував на лікарняному), про що свідчить копія листка непрацездатності серії 57417 № 007315 (а.с. 5). У цей період позивач перебував на амбулаторному лікуванні у медичному закладі з діагнозом: перелом кісток носа без зміщення, гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Зазначені обставини підтверджуються листом Дванадцятого територіального медичного об'єднання № 3/40 від 03.07.2002 р. (а.с. 6). За час лікування позивач витратив на придбання ліків 122,13 грн., про що свідчать товарні чеки (а.с. 7). Крім того, за час непрацездатності позивач за місцем своєї роботи у ППФ «Мрія» втратив заробіток в сумі 232,18 грн., що підтверджується довідкою ППФ «Мрія» (а.с. 8). Відповідно до висновку експерта № 4585-е від 16.10.2003 р. під час дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав наступні травми: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом спинки носу, набряк, синці в області обличчя, рана в області гомілки ліворуч. Ці травми спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі о такі, могли бути заподіяні виступаючими частинами автомобіля, можливо, з послідуючим падінням на дорожнє покриття, що мало місце у термін та за обставин, на які вказав позивач (а.с.а.с. 56, 57). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР. В силу ч. 1 ст. 440 ЦК УРСР шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Відповідно до ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 455 ЦК УРСР в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Відповідач 23.05.2002 р. керував автомобілем, отже, у розумінні закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка у цьому випадку полягає у витратах позивача на лікування та втраченому заробітку. У відповідності зі ст. 4401 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Факт завдання матеріальної шкоди та вина відповідача встановлені судом, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було завдано й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через ушкодження здоров'я, небажання відповідача протягом декількох років у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати тощо. Приймаючи до уваги положення наведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, суд вважає, що позов в цій частині підлягає повному задоволенню У порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати останнього зі сплати судового збору в сумі 59,50 грн., а на користь ДП «Інформаційні судові системи» - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Outcome: approved