Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом і в судовому засіданні їх представник пояснила, що позивачі на протязі тривалого періоду часу проходили військову службу у в/ч [NUMBER], командування якої починаючи з 1 травня 2003 року перестало нараховувати та виплачувати їм в повному обсязі передбачену Указом Президента України №389 від 5.05.03 року надбавку за безперервну службу. Тому просить винести рішення, яким визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов"язати останнього провести доплату різниці між фактично виплаченою надбавкою в розмірах, передбачених цим Указом Президента України. Представник відповідача в судовому засіданні даний позов не визнав і в його задоволенні просить відмовити з тих підстав, що на вказані цілі було відсутнє належне бюджетне фінансування. При цьому підтвердив те, що вказані позивачі дійсно проходили військову службу в в/ч [NUMBER], і зазначена .надбавка їм нараховувалася і виплачувалася, однак не в повному розмірі, встановленому Указом Президента України, що було обумовлено неналежним бюджетним фінансуванням. Такі нарахування їм проводилися в розмірах, встановлених телеграмами, які надходили з Міністерства Оборони України. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 2 Згідно Указу Президента України №389 від 5.05.03 року "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України ..." з 1.05.03 року була встановлена щомісячна надбавка за безперервну військову службу у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10%, понад 10 років - до 30%, понад 15 років -до 50%, понад 20 років - до 70 %, понад 25 років - 90%. Судом встановлено, що позивачі на протязі тривалого періоду часу проходили військову службу у в/ч [NUMBER], на яких повністю розповсюджується дія зазначеного Указу Президента України. Однак, на порушення вимог вказаного нормативно-правового акту командуванням відповідача надбавка за безперервну службу позивачам починаючи з 1.05.03 року і по день звільнення їх у відставку у визначеному цим Указом Президента України розмірі нараховувалася і виплачувалася не в повному розмірі в залежності від термінів їх безперервної служби в рядах Збройних Сил України, а в значно менших відсотках, які самовільно встановлювалися Міністерством Оборони України. Даний факт підтверджується поясненнями як представника позивачів, так і представника відповідача, який в судовому засіданні це підтвердив. При цьому, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що такі надбавки позивачам нараховувалися і виплачувалися у тих розмірах, які були визначені в телеграмах Міністерства Оборони України, оскільки такі телеграми не являються нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини, і визначені в них розміри надбавок були значно меншими від передбачених Указом Президента України №389 від 5.05.03. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства, відсутність належного бюджетного фінансування не є правовою підставою для не виконання чинного законодавства, яке передбачає матеріальне забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України. Обгрунтованими являються і вимоги позивачів щодо зобов"язання відповідача провести нарахування компенсації на вказану різницю недоплаченої їм надбавки за втрату частини доходів у зв"язку з порушенням строків її виплати, оскільки це передбачено Законом України №2050 від 19.10.00 року "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати".

Outcome: approved