Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-24 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 19.07.1973 року по 07.10.1997 року позивач знаходився у трудових відносинах з шахтобудівельним управлінням «Дніпрошахтобуд» та виробничим об'єднанням "Павлоградвугілля" й працював за різним фахом. За час роботи на підприємстві він отримав виробничу травму, згідно акту Н-1 за №14 від 20.12.1975 року. Також за час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах він захворів професійними захворюваннями: радікулопатія шійна та попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим третього ступеня статично-динамічними порушеннями, стійким больовим та перифірично-динамічним нейроваскулярним синдромом, нейстродистрофією у вигляді двох плечелопаткового періартроза другого ступеня, дефартрозом ліктьових суглобів першого ступеня. За висновком МСЕК від 18 лютого 2004 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55 % із них 15% - повторно за травму, а 40 % - первично за професійне захворювання та визнано інвалідом третьої групи. Внаслідок втрати професійної працездатності він вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки: він втратив професійну працездатність; він став інвалідом; він постійно відчуває наслідки хвороби; стан його здоров'я став незадовільним; він став дратівливий; йому неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; відчуває великі незручності при ведені домашнього господарства; він втратив впевненість у майбутньому; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Позивач ставить питання про стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівки на його користь страхової виплати за моральну шкоду, з урахуванням вище наведених ним обставин, у розмірі 103 000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав посилаючись 2 на вищенаведені обставини. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка позов не визнав, вважаючи, що факт моральної шкоди позивачу не встановлений, так як не була проведена експертиза, а також законом про бюджет на 2007 рік дія ст. ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" призупинена, а тому сума страхової виплати за моральну шкоду не може бути стягнена судом. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 19.07.1973 року по 07.10.1997 року позивач знаходився у трудових відносинах з шахтобудівельним управлінням «Дніпрошахтобуд» та виробничим об'єднанням "Павлоградвугілля" й працював за різним фахом, згідно копії трудової книжки. За час роботи на підприємстві він отримав виробничу травму, згідно акту Н-1 за №14 від 20.12.1975 року. Також за час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах він захворів професійними захворюваннями: радікулопатія шійна та попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим третього ступеня статично-динамічними порушеннями, стійким больовим та перифірично-динамічним нейроваскулярним синдромом, нейстродистрофією у вигляді двох плечелопаткового періартроза другого ступеня, дефартрозом ліктьових суглобів першого ступеня, згідно акту П-4 від 15.01.2004 року. За висновком МСЕК від 18 лютого 2004 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55 % із них 15% - повторно за травму, а 40 % - первично за професійне захворювання та визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК. Так, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначається, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, обумовленими захворюваннями, наслідком травм, або природженими дефектами, котрі приводять до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі та захисту. Позивача визнано інвалідом третьої групи по професійному захворюванню. Відповідно до п.2.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року за №183 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 22.04. 2004 року за №516/9115 з подальшими змінами, підставою для встановлення третьої групи інвалідності є стійки, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або уродженими дефектами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі працездатності, які потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Згідно вказаної Інструкції, критеріями встановлення третьої групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені: обмеження самообслуговування І ст. ; обмеження здатності самостійно пересуватися І ст. ; обмеження здатності до навчання І ст. ; обмеження здатності до трудової діяльності І ст. ; обмеження здатності до орієнтації І ст. ; обмеження здатності до спілкування І ст. ; обмеження здатності контролювати свою поведінку І ст. . Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначається частковою втратою можливостей 3 до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне зниження кваліфікації або зменшення обсягу трудової діяльності; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні); значне зменшення (більш ніж на 25 %) обсягу трудової діяльності; втрата професії чи значне зниження кваліфікації; значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії. Таким чином, вже сам факт встановлення позивачу 3 групи інвалідності підтверджує обмеження життєдіяльності позивача. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки: що у нього наявна моральна шкода, оскільки: він втратив професійну працездатність; він став інвалідом; він постійно відчуває наслідки травми; стан його здоров'я став незадовільним; він став дратівливий; йому неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; він втратив впевненість у майбутньому; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Вказані обставини, які наявні у позивача, обумовлюють необхідність пристосовуватися та організувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди. У відповідності зі ст. ст. 21 п. "е", 28 ч.3 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в обов'язки відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка входить своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. Заперечення відповідача, що не була проведена експертиза для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд вважає неспроможними, оскільки вказана експертиза могла мати місце без звернення позивача до суду, якщо б позивач у позасудовому порядку звернувся б до відповідача, а в данному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. У відповідності зі ст. 34 пункту 3 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", сума страхової виплати за моральну шкоду визначається судом. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь - яких інших страхових виплат. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти 3 не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, положенню частини першої статті 58 дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 p. N 1-рп/99 "Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи)." Мінімальна заробітна плата з 01 січня 2008 року встановлена у розмірі 515 грн. У відповідності з вимогами розумності та справедливості, суд вважає, що необхідно визначити суму страхової виплати за моральну шкоду у сумі 23 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial