Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що з 26.08.1977 року знаходилася у трудових відносинах з Первомайським державним підприємством “Хімпром” та 07.09.2007 року звільнилася з підприємства, але відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України своєчасно не виплачував заробітну плату, чим завдав моральної шкоди позивачці, оскільки вона часто хворіє, двічі в 2006-2007 році була прооперована, для чого необхідні були гроші і позивачка вимушена була їх займати у знайомих, що для неї було принизливо, був порушений нормальний ритм життя, не отримуючи заробітну плату позивачка у 2006 році вимушена була відрізати опалення, проживаючи в холодній квартирі, потерпає у постійному вживанні сахоропонижуючих гіпотензивних препаратів, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 5000 грн. 00 коп. Представник відповідача до суду з'явився та пояснив, що позовні вимоги не визнає, т.я підприємство знаходиться на стадії санації, а з квітня 2006 року у стадії простою. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив слідуючи обставини та відповідно до них правовідносини. Позивачка була прийнята на роботу до Первомайського державного підприємства “Хімпром” 26.08.1977 року, відповідно до наказу № 189 та згідно наказу № 366 к від 07.09.2007 року була звільнена за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням адміністрацією умов колективного договору ( копія трудової книжки залучена до матеріалів справи). Згідно виконавчого листа від 25.12.2007 року по цивільній справі № 2-3321/07 рік з Первомайського державного підприємства „Хімпром” на користь позивачки було стягнуто борг по заробітній платі у сумі 5363 грн.13 коп., середній заробіток у сумі 2226 грн.90 коп., всього- 7590 грн.03 коп., на цей час рішення суду не виконано. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди” від 21.03.1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останньго в її заподіянні. Позивачка надала до суду направлення на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення з діагнозом сахарний діабет, наданого Первомайською центральною лікарнею, тому суд вважає, що позивачці дійсно необхідні були грошові кошти на лікування, у зв'язку з хворобою. Як вбачається із пояснень сторін позивачка не отримувала заробітну плату більш як рік з квітня 2006 року по вересень 2007 року. Її дохід склав 400 грн., а сума витрат на лікування щомісяця складає більш як 800 грн. Протиправна сторона не оспорює її скрутне матеріальне становище, яке призвело до необхідності відмовитись часткової відмови від послуг по опаленню, неможливості отримувати необхідні ліки. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом морального збитку робітнику здійснюється у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормального життєвого зв'язку та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд, вважає, що позивачка втратила нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з порушенням її трудових прав, несе моральні страждання, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Але розмір моральної шкоди, що вимагає у позові позивач не відповідає вимогам розумності і справедливості та глибині завданої шкоди, тому підлягає зменшенню до 2 000 грн. Судові витрати слід стягнути на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст.11,58-60,88 ч.3,212-215 ЦПК України,-

Outcome: partial