Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

У червні 2004 року Ізюмське виробничо-комерційне підприємство «Водозбут» (далі ІВК) звернулося до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] зареєстровані і мешкають в квартирі [PERSON] в місті Ізюм Харківської області, та користуються централізованими послугами підприємства з водопостачання та водовідведення. В порушення вимог діючого законодавства, відповідачі [PERSON] у період часу з серпня 2001 року до червня 2004 року не сплачували коштів за надані їм підприємством послуги, що призвело до виникнення боргу. Добровільно сплатити підприємству борг вони відмовилися. Посилаючись на вказані обставини, позивач просили стягнути з відповідачів на їх користь в солідарному порядку борг за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 564 грн. 42 коп.. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Крім того, представник ІКВ ВКП просив повністю відмовити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в їх зустрічному позову про стягнення матеріальних та моральних збитків, в зв'язку з тим, що позов є повністю надуманим, нічим не обґрунтованим. Представник позивача за основним позовом і представник відповідача по зустрічному позову просив взяти до уваги ту обставину, що відповідачі всупереч порядку, передбаченому законодавством України, самостійно, власноруч, без підготування необхідної документації (техумов та інше) в січні 2004 року встановили в належній їм квартирі прилади обліку холодної питної води. Більш того, [PERSON] не дотримувались обов'язкових в таких випадках ліцензійних умов при проведенні монтажу приладів і засобів вимірювання, що перешкоджало брати до уваги в цей період (з січня 2004 року по червень 2004 року) показники цих лічильників до дня виготовлення всієї необхідної документації і надання [PERSON] довідки про встановлення засобу обліку питної води уповноваженою особою (особою, яка має відповідну ліцензію) і його опломбування 08.06.2004 року, тобто взяття на комерційний облік. У вересні 2004 року та у грудні 2004 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом з доповненнями до Ізюмського виробничо-комерційне підприємство «Водозбут» та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначав, що з січня 2000 року Ізюмське виробничо-комерційне підприємство «Водозбут» не надає йому повної і достовірної інформації з послуг водопостачання та водовідведення, а працівник підприємства [PERSON] безпідставно відмовляла йому з січня 2004 року по червень 2004 року у реєстрації лічильника води, встановленого ним самостійно в квартирі за місцем проживання. Неправомірні дії відповідачів спричинили йому моральні страждання. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з Ізюмського виробничо-комерційного підприємства «Водозбут» у сумі 20000 грн., а з відповідачки [PERSON] моральну шкоду у сумі 2000 грн.. У зв'язку з ліквідацією 29 жовтня 2004 року Ізюмського виробничо-комерційного підприємства «Водозбут», ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 16 лютого 2005 року проведено заміну позивача та відповідача по зустрічному позову на Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство (а.с. 64, 78). Відповідач та представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги ІКВ ВКП не визнали, потів визнали частково, вважали, що норми та тарифи на спожиту воду до встановлення лічильника води були завищені, тому вони за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню проводили часткову оплату, достатню на їх думку, тому просили відмовити позивачу в заявлених вимогах. Позивач [PERSON] по зустрічному позову до [PERSON] звернув увагу суду на те, що ними були придбані 2 водомірних лічильника, які були ним самостійно встановлені, однак відповідач в категоричній формі на їх усні та письмові звернення про необхідність їх опломбувати, отримували відмову, посилаючись на те що лічильники були встановлені без узгодження цього питання з ІВК, без виготовлення необхідних в таких випадках документів, а також, що в них є борги по сплаті за надані послуги. Вважав, що такі відмови з боку [PERSON] є необґрунтованими та незаконними, що завдало їх сім'ї моральні збитки, які виразилися в душевних стражданнях, нервових переживаннях, головних болях, компенсацію яких вони оцінюють в 2000 грн.. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в частині стягнення з ІКВ ВКП компенсації за завдані моральні збитки, а від стягнення матеріальної шкоди він відмовився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився - страдає психічним захворюванням і є інвалід 2 групи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали довіреність на участь у справі через представника [PERSON]. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] у судове засідання не з'являлася, згідно письмових повідомлень КЖРЕП-1 [PERSON] за даною адресою тимчасово не проживає, її місце перебування не відоме, внаслідок чого вручення повістки неможливо. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON], [PERSON] і [PERSON] згідно з ч.1 ст. 38 ЦПК України, а за відсутності [PERSON] в порядку ч.9 ст.76 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ІКВ ВКП підлягають задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити. Судом встановленні такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] зареєстровані і мешкають в квартирі [PERSON] в місті Ізюм Харківської області, та користуються централізованими послугами підприємства ІВК та ІКВ ВКП з водопостачання та водовідведення (а.с. 37 т.1). Позивачем ІВК надавалися відповідачам [PERSON] послуги по холодному централізованому водопостачанню та водовідведенню по затвердженим нормам витрат питної води для населення (а.с. 65, 66-67, 74-75 т.1). Відповідачі частково, не в повному обсязі, проводили оплату за надані послуги, що привело до заборгованості за період з серпня 2001 року по червень 2004 року в розмірі 564 грн. 42 коп. (а.с. 3 т.1). Відповідно до п.4.3 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України №165/374 від 22.07.1994 року (далі Правил), з подальшими змінами і доповненнями, встановлення засобу обліку холодної води на водопровідних мережах абонентів, повинно виконуватися згідно з проектом по установці - ЗніП 2.04.01-85(що був чинний на той час) «Внутрішній водопровід та каналізація будівель повинна відповідати технічним умовам, паспорту водолічильника». Пункт 4.8. зазначених Правил зобов'язують абонента узгодити з водоканалом місце встановлення засобу обліку холодної води. Таким чином, вищезазначені положення Правил, зобов'язують будь-якого абонента до встановлення засобу обліку холодної води замовити технічні умови на встановлення водолічильника з урахуванням всіх вимог діючого законодавства. Відповідачі [PERSON] у січні 2004 року самостійно, в квартирі, розташованій по вищезазначеній адресі, встановили два прилади обліку холодної питної води (а.с. 12 т.1). КП ДЕЗ згідно Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” відповідної ліцензії на момент звернення до нього [PERSON] не мало (а.с. 12 т.1). Згідно письмових заяв [PERSON] вона тричі: 03.03.2004 р.; 24.05.2004 р. та 07.06.2004 р. зверталася до позивача про опломбування самостійно встановлених водомірних вузлів (а.с. 10, 11, 95 т.1). Крім цього, [PERSON] зверталася за даним питанням до міського голови у березні 2004 року, на що їй була надана відповідь, що її скарга необґрунтована, а дії підприємства «Водозбут» мають законодавчо обумовлену підставу (а.с. 9 т.1). Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 112/182 від 13.09.2001 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження будівельної діяльності (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючи конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж) п. 1.3 - ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання, які виконують види робіт, визначені у додатку до пункту 1.3 (а.с. 96-102 т.1). Невиконання цих вимог привели до обґрунтованої відмови абонентам [PERSON] щодо прийняття на комерційний облік самовільно встановлених засобів обліку холодної води, та нарахування в цей час за послуги з водопостачання та водовідведення, виходячи з встановлених санітарних норм. В подальшому [PERSON] визнали вимоги вищезазначеного нормативного акту, та виготовили технічну документацію для встановлення приборів обліку холодної питної води, однак враховуючи, що зазначений засіб обліку, встановлений відповідачами, а не уповноваженою особою, тобто юридичною чи фізичною особою, що згідно з Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» має відповідну ліцензію, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», [PERSON] було роз'яснено про необхідність надання відповідної довідки про встановлення засобу обліку питної води уповноваженою особою. Зазначена довідка була надана [PERSON] лише 07.06.2004 року (а.с. 94 т.1) і вже 08.06.2004 року засіб обліку було прийнято, про що свідчить акт постановки на комерційний облік (а.с. 93, 14, 15-16, 17-21 т.1). Письмових претензій до ІКВ ВКП на неналежне надання послуг по водопостачанню та водовідведенню, та необґрунтованих нарахувань за послуги від відповідачів, за період виникнення боргу не було. Суд вважає, що відмови [PERSON]ам у постановці на комерційний облік як підприємством так і [PERSON] були обґрунтованими і базувались на підставі вимог діючого на той час законодавства, і тому, що стосується вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає що зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки він є необґрунтованим і не доведеним [PERSON]. Крім цього, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до поданих зустрічних позовів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовами до суду не зверталися (а.с. 30, 50-51, 52-53 т.1), так як звернутись у суд за захистом свого порушеного права повинна сама особа або особисто, або через свого захисника. На підставі ч.2 ст.237 ЦК України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Тому позивач по зустрічному позову [PERSON] не мав право звернутися до суду з зустрічним позовом в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім цього, [PERSON] страдає психічним захворюванням і є інвалід 2 групи (а.с. 56 т.1, а.с. т.2). Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], в солідарному порядку, а відповідач [PERSON] звільнений від сплати судових витрат на підставі ст.4 п.18 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993р. (з наступними змінами) - є інвалідом П групи.

Outcome: approved