Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння. Позов мотивує тим, що нею разом з її покійним чоловіком [PERSON] в 1955 році було спільно споруджено будинковолодіння [ADDRESS]. Так-як дане будинковолодіння споруджувалося після укладення нею шлюбу з [PERSON] вважає, що воно належало їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. 12 вересня 2001 року її чоловік [PERSON] не залишивши заповіту помер. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина до складу якої ввійшло право власності на &frac12; частину будинковолодіння [ADDRESS].Після смерті спадкодавця спадкоємцями пешої черги спадкування за законом була вона, як дружина спадкодавця, та відповідачі, як діти спадкодавця. На її думку відповідачі по справі спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловік не прийняли, так-як не вчинили жодних дій які б свідчили про її прийняття. Вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом в передбачений шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини подала заяву до Рожищенської дежавної нотаріальної контори про прийняття про прийняття спадщин, яка відкрилася після смерті [PERSON]. Однак державним нотаріусом їй було відмослено в видачі свідоцтва про право на спадщину, так-як у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння [ADDRESS], яке ввійшло до вкладу спадщини. Посилаючись на викладене просила суд постановити судове рішення яким визнати за нею право власності на будинковолодіння [ADDRESS], на &frac12; частину даного будиковолодіння, як на частку в спільній сумісній власності подружжя та на &frac12; його частину в порядку спадкування після покійного чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з”явилися, однак подали суду заяви в яких не заперечували проти задоволення позову та просили справу слухати в їх відсутності. 2 Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволеня з таких підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння, яке являється предметом спору по даній справі, споруджено позивачем та [PERSON] під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з витягу з по господарської книги №4 за 2007 рік Рудко-Козинської сільської ради Рожищенського району Волинської області будиковолодіння [ADDRESS] було споруджено в 1955 році. Так-як спірні правовідносини виникли в минулому то на думку суду при їх вирішенні слід керуватися законодавством, яке діяло на момет виникнення цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України ( в редакції від 1969 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Статтею 28 КпШС ( а редакції від 1969 року) передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В судовому засіданні встановлено, що позивачу та [PERSON] спірне будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності подружжя. Частки кожного з співвласників були рівними, тобто кожному з них належало по &frac12; частині будинковолодіння, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] . Після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина до складу якої ввійшло право власності на &frac12; частину будинковолодіння [ADDRESS] ( а.с.6). Згідно довідки АТ"Волинське агенство нерухомості" орієнтовна ринкова вартість будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] становить 25000 (двадцять п"ять тисяч) гривень (а.с.10). Згідно з ст. 524 ЦК Української РСР ( в редакції від 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Так-як спадкодавцем заповіт не складався то спадкування відбувалося за законом. В силу вимог ст.529 ЦК Української РСР ( в редакції від 1963 року) спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] була [PERSON], як дружина спадкодавця, та відповідачі по справі, як діти спадкодавця. Разом з тим судом встановлено, що відповідачі не прийняли спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], так-як не вчинили дій які б свідчили про прийняттями ними спадщини . Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №301 від 25 червня 2002 року, яка оформлялася Рожищенською державною нотаріальною конторою Волинської області, позивач в передбачений шестимісячний строк звернулася до Рожищенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON]. З оглянутої спадкової справи вбачається, що відповідачі до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом не зверталися. Разом з тим відповідачі не вступили в фактичне володіння чи розпорядження спадковим майном, а відтак не прийняли спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. Дана обставина відповідачами не оспорювалися, а відтак в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони звільняються від доказування. Статтею 549 ЦК Української РСР ( в редакції від 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи/або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право власності на &frac12; частину будинковолодіння [ADDRESS], як на частку в спільній сумісній власності подружжя..

Outcome: approved