Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства “Східний гірничо-збагачувальний комбінат”, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді - про відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. Вказав, що працював на шахті “Інгульська” ДП “СГЗК” в підземних умовах на посадах чергового слюсаря та слюсаря з ремонту устаткування РЗД. Тяжкі і шкідливі умови праці протягом тривалого часу призвели до погіршення стану здоров”я. Просить суд стягнути з відповідача 92 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку із встановленням згідно висновку МСЕК від 02.10.2007 року 50% втрати професійної працездатності та 3-ї групи інвалідності внаслідок професійного захворювання, яке виникло у зв'язку з дією шкідливих виробничих факторів у період перебування у трудових відносинах з відповідачем ДП “СГЗК”. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що обов”язок по відшкодуванню моральної шкоди позивачу повинен здійснювати Фонд, на рахунок якого підприємство сплачує страхові внески за своїх працівників, у тому числі і за позивача. До позову не додано жодних доказів факту порушення підприємством прав позивача. ДП “СГЗК” здійснюються всі можливі заходи для нейтралізації впливу на здоров”я людини шкідливих факторів. Акт розслідування хронічного професійного захворювання не містить висновків щодо наявності вини відповідача у отриманні [PERSON] захворювання. Крім того, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України та необґрунтовано розмір моральної шкоди. Просить суд відмовити у позовних вимогах. Представник третьої особи зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно працював на шахті “Інгульська” Державного підприємства “Східний гірничо-збагачувальний комбінат”, звідки був звільнений 30.08.2006 року у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Тяжкі і шкідливі умови праці протягом тривалого часу призвели до виникнення професійного захворювання. Висновком УНДІ промислової медицини м. Кривий ріг від 16.08.2007 року діагностовано радикулопатію шийну і попереко-крижову з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні спондилолістезу L2 (0,2 см), стійким больовим і м”язово-тонічним синдромом, переферичним нейросудинним синдромом, часто рецедивуючим перебігом з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), захворювання визнано професійним. Відповідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13.09.2007 року визначено причину професійного захворювання - важка праця, та встановлено причинний зв'язок між захворюванням і виробничими факторами. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 02.10.2007 року у зв'язку з професійним захворюванням йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності, визнано інвалідом 3-ї групи, визначено, що позивач потребує лікування. Ст. 153 ч. 2 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні з'ясовано, що втрату працездатності позивача внаслідок професійного захворювання спричинено негативними виробничими факторами при виконанні ним трудових обов”язків, а тому з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну йому ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці. Визначаючи позивачу розмір моральної шкоди, суд враховує, що ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 50 %, він переносить фізичний біль від отриманого професійного захворювання, потребує лікування, чим порушений його звичайний ритм життя, що призводить до моральних страждань та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що встановленням третьої групи інвалідності, позивача не позбавлено можливості працевлаштування, а лише обмежено умови, в яких він може працювати, що значно зменшує ступінь його фізичних і душевних страждань та обмеження життєдіяльності, а тому визначає розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Outcome: partial