Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 січня 2008 року звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним і визнання права приватної власності на земельну ділянку для обслуговування будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 0,1339 га, мотивуючи свої вимоги тим, що він купив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за договором купівлі - продажу від 23.07.2001 року по [ADDRESS] належного громадянці [PERSON], але не знав, що присадибна земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується державним актом Серії ХС, яка необхідна йому для обслуговування житлового будинку. Власниця земельної ділянки надала довіреність відповідачці на продаж від її імені земельної ділянки йому, як власнику будинку. В даний час відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки. Просив визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки дійсним і визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1339 га. Позивач у суді позов підтримав, посилаючись на підстави, викладені у заяві. Підтвердив факт купівлі - продажу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в якому він проживає. Наполягає на визнанні договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1339 га дійсним та визнанні права приватної власності на земельну ділянку. Відповідачка направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність та підтвердила факт продажу земельної ділянки за довіреністю від власниці цієї ділянки [PERSON] Суд вважає можливим слухати справу у відсутність відповідачки відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування позову суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом спору є земельна ділянка внаслідок купівлі - продажу для обслуговування житлового будинку, належна на праві приватної власності фізичній особі громадянці [PERSON] Дані відносини відносяться до цивільних, земельних правовідносин і регулюються нормами земельного та цивільного законодавства: ст.14 Конституції України; ст. 81, 120 Земельного Кодексу України; ст. 2,3, 12,13 Закону України „Про власність;” п. 2, 4, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” від 16 квітня 2004 року № 7, ст. 220 ч.2, 655, 657, 328, 334 ЦК України; п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними” відповідно до яких право власності на землю набувається громадянами виключно відповідно до закону. В суді встановлено факт належності житлового будинку [ADDRESS] позивачу [PERSON], який належав раніше громадянці [PERSON] та якій належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1339 га згідно державного акта на право приватної власності на землю та факт купівлі - продажу земельної ділянки і ці факти підтверджуються письмовими доказами по справі ( а. с. 5 - 11 ). Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно - правових угод. Оскільки позивач має у своїй власності житловий будинок, який він купив у громадянки [PERSON], а земельна ділянка на, якій розташований будинок належить на праві приватної власності громадянці [PERSON] то він купив дану земельну ділянку у відповідачки за 10000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою ( а. с. 7). Даний факт свідчить про те, що між сторонами укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який не посвідчений в нотаріальному порядку внаслідок ухилення відповідачки від його нотаріального посвідчення та не зареєстрований в установленому порядку. Отже відповідачка порушила вимоги ст. 657 ЦК України про те, що договір купівлі - продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Також у суді встановлено факт виконання позивачем всіх істотних умов договору купівлі - продажу: відповідачка отримала гроші за земельну ділянку в сумі 10 000 гривень і передала земельну ділянку у власність позивачу, а позивач сплатив обумовлену ціну за земельну ділянку і отримав її у власність. За таких обставин згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, то суд за позовом сторони, яка виконала всі істотні умови договору купівлі - продажу може визнати такий договір дійсним. Таким чином відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними” є підстави для визнання правочину купівлі - продажу земельної ділянки дійсним , укладеного між сторонами 13 листопада 2007 року. Відповідно до ст. 328,334 ЦК України, ст. 2,12,13 Закону України „Про власність” право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки дійсним, який не посвідчений в нотаріальному порядку. Право власності позивача на куплену ним земельну ділянку порушене відповідачкою і відповідно до ст.220 ч. 2, ст. 392 ЦК України підлягає відновленню шляхом визнання договору купівлі - продажу дійсним і визнання права приватної власності на землю. Враховуючи наведені докази суд приходить до висновку, що є підстави для визнання права власності на куплену земельну ділянку за позивачем і задоволення позову. Оскільки позов задоволено в повному розмірі то суд відповідно до ст. 81, 88 ЦПК України вважає необхідним покласти судові витрати в сумі 130 гривень на відповідачку і стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 81 гривні та 49 гривень судового збору в доход держави. На підставі викладеного, ст.14 Конституції України; ст. 81, 120 Земельного Кодексу України; ст. 2,3, 12,13 Закону України „Про власність;” п. 2, 4, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” від 16 квітня 2004 року № 7, ст. 220 ч.2, 655, 657, 328, 334 ЦК України; п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними” і

Outcome: approved