Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Вказав, що згідно ордеру на жиле приміщення 10.01.1991 року йому у складі 4-х чоловік дружини - [PERSON], дочки - [PERSON], та сина - [PERSON] була виділена 3-хкімнатна квартира [NUMBER] жилою площею 38,42 кв. м по [ADDRESS]. 15.05.1996 року шлюб з відповідачкою було розірвано. До суду звернутися змусили ті обставини, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] починаючи з січня 2001 року, а [PERSON] - з травня 2001 року, не проживають у спірній квартирі, оскільки разом з речами вибралися з квартири та проживають за іншою адресою. При цьому участі в оплаті комунальних послуг не приймають. Зазначене підтверджується довідками про наявність боргів та актами, завіреними КРЕП №13. Дані обставини ставлять позивача у скрутне матеріальне становище, тому змушений був звернутися до суду. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у спірній квартирі. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON], Кіровоградської міської ради, комунального підприємства «Правник» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання незаконним рішення міської ради про приватизацію житла і усунення перешкод у користуванні житлом. Вказали, що спірна квартира надавалась на підставі ордеру від 10.01.1991 року на родину [PERSON], яка складалась з 4-х чоловік. 15.05.1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, проте спільне проживання у квартирі продовжувалось. У травні 2001 року [PERSON] та [PERSON] тимчасово виїхали до підмосковного м. Люберці з метою заробити гроші, оскільки виник дуже великий борг по комунальним платежам. Через декілька днів після закінчення школи до них також виїхав [PERSON] Свої речі позивачі з квартири не забирали, оскільки планували повернутись після вирішення грошових проблем. Про мету виїзду та місцезнаходження позивачів [PERSON] було відомо. Враховуючи, що відповідач залишився вдома позивачі вважали, що він буде доглядати за квартирою. З метою погашення боргу [PERSON] двічі приїжджав до м. Кіровоград, та передавав [PERSON] гроші для розрахунку з боргами. Але [PERSON], скориставшись відсутністю позивачів та ввівши суд в оману, звернувся з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 08.04.2002 року його позовні вимоги були задоволені, позивачі визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі цього рішення [PERSON] без згоди позивачів, які були прописані у спірній квартирі, приватизував квартиру лише на себе, позбавивши тим самим позивачів права на житло. На час розгляду справи відповідач проживає у спірній квартирі зі своєю співмешканкою та категорично відмовляється надати можливість позивачам проживати у своїй квартирі. У зв'язку з тим, що у позивачів відсутнє інше житло вони змушені були укласти договір найму житлового приміщення, а також укласти договір на отримання юридичної допомоги. Просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER] у будинку [ADDRESS], визнати рішення Кіровоградської міської ради про приватизацію спірної квартири на ім'я [PERSON] незаконним, усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та стягнути витрати на оплату за наймане житлове приміщення у сумі 2000 грн. та за отримані юридичні послуги у сумі 3000 грн. . [PERSON] та його представник з'явилися у судове засідання та повністю підтримали позовні вимоги. Зустрічний позов просять залишити без задоволення. Позивачі за зустрічним позовом та їх представник у судове засідання з'явилися, позовних вимог [PERSON] не визнали. Просять суд у задоволені первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Крім того, збільшили позовні вимоги та просять стягнути витрати на оплату за наймане житлове приміщення у сумі 39000 грн. Представник Кіровоградської міської ради з'явився у судове засідання. Позовних вимог не визнав. Вказав, що відсутні підстави для скасування рішення КМР, оскільки такого документу як «рішення» КМР взагалі не виносила. Розпорядження про приватизацію спірної квартири було винесено на підставі рішення Ленінського райсуду м. Кіровограда від 08.04.2002 року та видано правомірно свідоцтво про право власності на квартиру. Просить у зустрічному позові відмовити. Комунальне підприємство «Правник» та КРЕП №13 своїх представників у судове засідання не направили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд визнав за можливе розгляд справи у відсутності цих осіб за наявними доказами у справі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши показання свідків та дослідивши письмові докази по справі суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірна квартира надавалась [PERSON] на підставі ордеру від 10.01.1991 року на родину, яка складалась з 4-х чоловік - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). 15.05.1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.11), проте, як встановлено у судовому засіданні, спільне проживання у спірній квартирі продовжувалось. У травні 2001 року [PERSON] та [PERSON] виїхали до м. Люберці (РФ) з метою заробити гроші, оскільки виник значний борг за надані комунальні послуги. Після закінчення школи до них також виїхав [PERSON] Ці обставини позивач за первісним позовом у судовому засіданні не заперечував. Як встановлено у судовому засіданні свої речі позивачі з квартири не забирали, оскільки планували повернутись після вирішення грошових проблем. Як свідчать показання свідка [PERSON], яка є сестрою позивача за первісним позовом та спілкувалася з усіма членами родини, про мету виїзду та місцезнаходження позивачів [PERSON] було відомо. Рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 08.04.2002 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, відповідачі за первісним позовом визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі цього рішення [PERSON] без згоди позивачів, які були зареєстровані у спірній квартирі, приватизував квартиру, позбавивши тим самим позивачів права на житло. На час розгляду справи у суді зазначене рішення Ленінського райсуду скасовано. Відповідач продовжує проживати у спірній квартирі, чинить перешкоди у користуванні цією квартирою позивачам за зустрічним позовом та відмовляється надати можливість позивачам за зустрічним позовом також проживати у спірній квартирі. Дані правовідносини регулюються ЖК України “Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду”. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина 2 передбачає, що у разі, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р. “Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України” (з наступними змінами) передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Як встановлено у судовому засіданні відповідачі за первісним позовом знаходилися у м. Люберці (РФ), де працювали за трудовими контрактами. [PERSON] та [PERSON] уклали трудовий контракт з ПП [PERSON] 28.05.2001 року, а [PERSON] - 28.06.2001 року (а.с.42-44). Термін дії контракту встановлено до 28.05 та відповідно до 28.06.2006 року. Проте, як пояснили відповідачі за первісним позовом, наміру працювати 5 років за даним контрактом не мали. Лише передбачали заробити достатню кількість грошових коштів та розірвати контракт. Неможливість дострокового його припинення не передбачалось умовами контракту. Будь-які санкції за дострокове припинення його дії контрактом не передбачено. А тому судом приймається як належний доказ пояснення відповідачів за первісним позовом про те, що наміру працювати весь термін дії контракту не мали. Крім того, сам позивач вказав, що були великі борги за квартиру і коштів на їх погашення на час проживання відповідачів у спірній квартирі, тобто до їх від'їзду, не було. Слід також зазначити, що відповідачі в укладених ними трудових контрактах вказали юридичну адресу саме [ADDRESS], що свідчить про їх намір повернутися саме за вказаною адресою. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наміру змінити місце проживання не мали, вони лише поїхали заробити кошти і повернутися. У квартирі залишилися усі їх речі. Відповідачі взяли з собою лише найнеобхідніше. Вона була у квартирі свого брата після від'їзду відповідачів неодноразово і підтвердила цей факт у судовому засіданні. У той же час суд критично відноситься до актів обстеження від 05.01.2001 р., від 01.02.2001 р., від 11.05.2001 р., від 27.08.2001 р. (а.с.6-9). Усі ці акти одного і того ж змісту підписані одними і тими ж особами. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON] члени комісії до спірної квартири взагалі не заходили. Чи знаходилися там речі відповідачів побачити члени комісії не мали змоги, тому відповісти на питання чи знаходилися речі відповідачів у спірній квартирі на час складання актів не може. Підписала акти лише на тій підставі, що дійсно не бачила відповідачів більше року у спірній квартирі. Як вбачається з показань свідка [PERSON], занесених до протоколу судового засідання під головуванням судді Грицини В.І., [PERSON] приїздив до м. Кіровоград двічі та надавав [PERSON] гроші для погашення боргів. Як свідчить довідка ОКП «КООБТІ» від 28.11.2007 року №3-6420 [PERSON] належить на праві власності [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006 року №540, [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого на праві власності нерухомого майна не мають (а.с.283). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі за первісним позовом були відсутні понад 6 місяців з поважних причин, наміру змінювати місце проживання не мали, іншого житла [PERSON] та [PERSON] не мають, а [PERSON] придбала квартиру лише у 2006 році, тому вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підлягають також задоволенню вимоги за зустрічним позовом про скасування рішення КМР про приватизацію спірної квартири та визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійсним. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі. у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Проте, розпорядження КМР від 11.07.2002 року №35486 про передачу у приватну власність квартири [NUMBER] по [ADDRESS] було прийнято без згоди всіх співвласників, оскільки рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 08.04.2002 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На даний час зазначене рішення суду скасовано, а тому у суду є підстави для скасування розпорядження КМР про передачу у власність спірної квартири та як наслідок визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться за адресою [ADDRESS], від 11.07.2002 року. Вимоги в частині стягнення з [PERSON] витрат за оплату найманого житла задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, оскільки жодних доказів реальної сплати коштів у сумі 39000 грн. позивачі за зустрічним позовом суду не надали. На підставі статей 84, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивачів витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн., з урахуванням постанови КМУ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», за якою витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення не перевищує суму, що обчислюється з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної зарплати за годину її роботи. Враховуючи те, що справа розглядається з 2002 року, договір про надання юридичних послуг укладено позивачами за зустрічним позовом 17.08.2003 року, у суду є підстави для стягнення витрат за надану правову допомогу у сумі 3000 грн.

Outcome: partial