Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити посилаючись на те, що знаходилася з відповідачем у трудових відносинах з 06 серпня 1992 року по 20 грудня 2006 року. В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належали їй, тому просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” заборгованість по заробітній платі у сумі 2984 грн. 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6148 грн. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просила задовольнити їх у повному об'ємі. Представник відповідача Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по зарплаті визнала, а вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку не визнала, пославшись на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми, крім того пояснила, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок тривалого простою підприємства та відсутністю коштів на його рахунку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Спору про розмір суми заборгованості, належної звільненому працівникові, між сторонами немає, тому відповідач, згідно ст. 116 КЗпПУ, зобов'язаний виплатити їй суму заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, сторони знаходилися у трудових відносинах з 06 серпня 1992 року по 20 грудня 2006 року. У день звільнення підприємство не провело повного розрахунку із позивачем. Спору про суму заборгованості між сторонами не виникало. Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та тривалих простоїв підприємства є необґрунтованими, оскільки у даній категорії справ перебіг строку починається з дня фактичного розрахунку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. А також посилання на те, що ДП “Хімпром” не мало можливості виплачувати заборгованість по заробітній платі з тих причин, що на всі розрахункові рахунки підприємства накладений арешт, суд вважає безпідставним, оскільки арешт на кошти, розрахункові рахунки ДП “Хімпром” в банкових установах накладений 27.09.2007 року, тобто до виникнення спірних правовідносин. Про те що, зі слів представника відповідача, у зв`язку з тяжким фінансово-економічним становищем на ДП “Хімпром” були зупинені і не працювали окремі цеха підприємства ДП “Хімпром”, також не є аргументом і оправданням не виплати заробітної плати. При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). З відповідача також слід стягнути судовий збір в прибуток держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial