Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити посилаючись на те, що знаходилася з відповідачем у трудових відносинах з 11.02.2004 року по 27 червня 2006 року. В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку всіх сум, що належать їй, тому просить стягнути з Первомайського державного підприємства „Хімпром” заборгованість по заробітній платі у сумі 1940 грн. 84 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 100 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1940,84 грн. та стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 100 грн., а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку уточнила свої позовні вимоги і попросила стягнути в сумі 11196,78 грн. Представник відповідача Кіншакова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, тільки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1940,84 грн. і в частині стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 100 грн., а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнала, пославшись на те, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми, крім того пояснила, що заборгованість по заробітній платі виникла внаслідок тривалого простою підприємства та відсутністю коштів на його рахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона працювала в цеху каналізації лаборантом хімічного аналізу ДП “Хімпром” і посилання представника відповідача, що в той період підприємство працювало нерегулярно, мало простої, вважає що це не відноситься до графіку її праці, бо вона працювала позмінно та цілодобово, бо проби води та стоків беруться по 6 разів на день і в кожну зміну. Після звільнення з нею не було проведено підприємством повного розрахунку по зарплаті, по виплаті заборгованості вона постійно зверталася до адміністрації ДП “Хімпром” так як в неї було скрутне матеріальне становище: донька на той час і зараз навчається на контрактній формі навчання в Харківському Національному університеті ім. Каразіна, на оплату навчання якої постійно потрібні гроші. В лютому 2007 року підприємством було перераховано 290 грн. в рахунок заборгованості оплата за теплопостачання. В березні 2007 року вона зверталася до директора Подоляна Ю. з проханням знову перерахувати гроші за комунальні платежі, у чому їй було відмовлено, також зверталася і до директора Дуденкова Ю.Л. і до фінансового відділу ДП “Хімпром” про виплату їй заборгованості при звільненні, але їй в цьому відмовили, пославшись на відсутність грошей і обіцяли, що в разі надходження грошей заборгованість буде виплачена, тому вона протягом довгого часу не зверталася до суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що в серпні 2007 року вона знаходилася в управлінні ДП “Хімпром” і позивач [PERSON]при ній зверталася до керівництва з питання про виплату їй заборгованості по зарплаті при звільненні. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Спору про розмір суми заборгованості, належної звільненому працівникові, між сторонами немає, тому відповідач, згідно ст. 116 КЗпПУ, зобов'язаний виплатити йому суму заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, сторони знаходилися у трудових відносинах з 11 лютого 2004 року по 27 червня 2006 року. У день звільнення підприємство не провело повного розрахунку із позивачем. Спору про суму заборгованості між сторонами не виникало. Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду та тривалих простоїв підприємства є необґрунтованими, оскільки у даній категорії справ перебіг строку починається з дня фактичного розрахунку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Термін позовної давності, в який робітник повинен звернутися до суду повинен відрахуватися з дня фактичного розрахування, а не з дня звільнення. Не проведення розрахунку у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КУпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Посилання представника відповідача на те, що ДП “Хімпром” не мало можливості виплачувати заборгованість по заробітній платі з тих причин, що на всі розрахункові рахунки підприємства накладений арешт, суд вважає безпідставним, оскільки арешт на кошти, розрахункові рахунки ДП “Хімпром” в банкових установах накладений 27.09.2007 року, тобто до виникнення спірних правовідносин. Про те що, зі слів представника відповідача, у зв`язку з тяжким фінансово-економічним становищем на ДП “Хімпром” були зупинені і не працювали окремі цеха підприємства ДП “Хімпром”, також не є аргументом і оправданням не виплати заробітної плати. З відповідача також слід стягнути понесені витрати за надання правової допомоги, судовий збір в прибуток держави та витрати з інформаційно-технічного забезпечення, в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, так як позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати. На підставі ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved