Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-28 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду до відповідача з проханням стягнути кошти за здану у жовтні 2002 року з обистого підсобного господарства дві голови дійних корів загальною живою вагою 882 кг., за договірною ціною 4 грн., за кілограм живої ваги за домовленістю з директором СТОВ “Колос”[PERSON]. Корів здав у господарство так як утримувати далі не було змоги, а здавати на забій було шкода, постільки корови були високоудійними. Корів було прийнято на МТФ №2 зоотехніком [PERSON]., і завідуючою МТФ [PERSON]., в групу доярки [PERSON]. Корів було зважено, вага складала 882 кг. Документи було здано в бухгалтерію. Накладної позивач не вимагав, так як працював в господарстві і йому головний бухгалтер [PERSON], підтвердила, що дійсно від нього прийнято живність і обіцяла з ним розрахуватися до кінця року. Розхрахунки не було проведено, переписано в бухгалтерії заборгованість, з обіцянкою віддати з урожаю наступного року. Він неодноразово звертався до директора і головного бухгалтера віддати заборговані гроші, отримував обіцянки але оскільки працював у господарстві тому не бажав конфліктувати, тим більше що сума боргу по бухгалтерії рахувалась 3528 грн. У серпні 2004 року позивач розрахувався з господарства, отримав трудову книжку та розрахунок по заробітній платі, а за здану худобу з ним не розрахувалися. Так як розхрахунки не проведено до цього часу, позивачем уточнено позовні вимоги та просить стягнути борг в сумі 8173 грн, виходячи із суми 5.90 гривень за 1 кг, із яких 5204 грн. сума основного боргу, 3010 сума нарахованих відсотків з врахуванням індексу інфляції та 1253 грн. складає 3% річних. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 94.37 гривень. В судовому засіданні позивач спільно із представником повністю підтримали позовні вимоги. Представники відповідача позовні вимоги визнали частково, обґрунтовуючи свої визнання та заперечення, тим що керівник[PERSON] при обході ферм господарства 06 жовтня 2002 року виявила в одній із груп 2 корови, які були прийняті зоотехніком [PERSON]. без погодження із керівництвом. Так як в господарстві були на утриманні корови, а позивач працював заступником керівника пішла назустріч про оформлення корів по ціні 3 грн. за 1 кг живої ваги, по цінам які склалися в господарстві та району, про що розпорядилася головному бухгалтеру, але вкінці 2002 року виявилося, що [PERSON]. відмовився отримувати гроші в сумі 2445 гривень, так як його не влаштовувала ціна за 1 кг ваги. Проте іншої ціни у господарстві не було, а одна із корів виявилася лейкозною, друга билася та через 8 місяців здали на забій. Додавши, що позивач, як заступник виписав дошку в рахунок зданих корів, а не сметани, як стверджує позивач тому просять суд стягнути суму за мінусом вартості хвойної дошки, що становить 474 гривні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що працює на посаді голови ревізійної комісії і завжди присутня при прийнятті живності і їй особисто про здачу [PERSON]. 2-х голів корів було невідомо, її підпис в накладіній відсутній і лише при перерахунку виявили у 2002 році лишок 2-х корів, ціна на корів була 2.5-3 грн., про те що [PERSON] здавав сметану в господарство невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в її групу привів двох корів [PERSON]. за дозволом зоотехніка [PERSON]., стадо корів господарства паслося на стадбищі, а здані [PERSON]. стояли в корівнику, одна з них не доїлася, а через два місяці одна виявлено було лейкозна, інша билася не давалася до доїльного апарату та корови одну раніше, другу пізніше здано на забій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що у 2002 році працювала в СТОВ «Колос» обліковцем -фуражиром і у вересні до ферми привів зоотехнік із [PERSON]. двох корів, які билися. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що позивач доводиться їй чоловіком і так як він працював заступником у господарстві він і домовився про здачу корів у СТОВ «Колос», так як на м»ясо було жалко здавати, придбавало господарство як у всіх по ціні 3 грн. за кілограм, а потім мова йшла про 4 гривні за кг так як чоловік домовився із керівником. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчив, що у жовтні 2002 року також здавав у господарство корову по договірній ціні 4 гривні за 1 кг, господарство з ним не розрахувалося, доказів про здачу не має, кошти не отримував, до суду не звертався. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов, відповідно до ст.ст. 655,656 ЦК України (2003р.) та ст..ст.224,225 ЦК України (1963р.), який діяв на час виникнення правовідносин підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що між сторонами у відповідності до положень ст.ст. 655,656 ЦК України (2003р.) та ст..ст.224,225 ЦК України (1963р.), який діяв на час виникнення правовідносин був укладений договір купівлі-продажу за яким у жовтні 2002 року позивач з обистого підсобного господарства здав дві голови дійних корів вагою 380 та 460 кг, загальною живою вагою 882 кг., з його слів за договірною ціною 4 грн., за кілограм живої ваги, за накладною господарства від 03 жовтня 2002 року (а.с.16) за ціною 3 грн. за кілограм живої ваги, інших доказів, які б свідчили про іншу вартість кілограма живої ваги у господарстві - відповідача по справі, судом не встановлено, господарство здавало ВРХ по ціні 2.50-3 грн. за 1 кг, що підтверджується письмовими доказами про розрахунки з дебіторами та кредиторами, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні (а.с. 116-130). Пояснення свідка [PERSON], що вартість становила 4 гривні за 1 кг ваги, суд не може прийняти до уваги, так як при огляді книги господарства за 2002 рік не виявлено здачу свідком корови за будь-якою ціною, доказів про здачу не має, кошти не отримував, до суду не звертався, свідок [PERSON]., який приймав корів помер, чого не заперечують сторони (а.с.11-115) Крім того як вбачається із довідки ПВКП «Елбі», яке згідно Статуту підприємства займається заготівкою, забоєм та реалізацією м»яса свинини та ВРХ, в якому вартість 1 кг живої ваги ВРХ в період з серпня по листопад 2002 року становила середньої вгодованості 3 гривні, вище середньої 3.20 грн. за 1 кг.(а.с.56) Посилання позивача, що необхідно стягнути борг по цінам які діяли по Україні згідно заключення спеціаліста за кілограм живої ваги дійної корови, яка становить 4 гривні та 5.90 гривень (а.с.17,165,166) спростовується копіями накладних оригінали, яких оглянуто в судовому засіданні, що господарство протягом 2002-2003 років здавало продукцію по 2.50-3.00 грн за кілограм живої ваги (а.с.116-130), якщо продавця не влаштовували ціни господарства він міг звернутися до іншого підприємства про здачу ВРХ, але останній цього не робив, а здав за місцем свого працевлаштування. Доказів що існувала усна домовленість з директором СТОВ “Колос”[PERSON]., яка заперечує наявність такої домовленості, але не заперечує, що позивач просив виписати по 4 гривні за 1 кг на що вона не погодилася і отримувати кошти, згідно накладної відмовився по 3 грн., що також підтвердив головний бухгалтер господарства [PERSON], а кошти дійсно більше 3-х днів не можуть залишатися в касі підприємства. Відповідач дійсно взяв на себе зобов»язання, щодо виплати коштів за придбану живність в сумі 2445 гривень, виходячи з суми 3.00 грн за кілограм живої ваги при цьому враховано та відмінусовано в розмірі 3% від загальної ваги на внутрішні органи, згідно встановлених правил прийомки живності, щодо 3% позивач не заперечує, що становить 11 та 14 кг відповіно.(а.с.16) Відповідач повинен розрахуватися з позивачем 380-11=369 х 3.00=1107 грн. та 460 -14=446х3.00=1338 грн. на загальну суму 1107+1338=2445 грн. Строк розрахунку визначено позивачем до кінця 2002 року, однак як встановлено в судовому засіданні вини відповідача у несвоєчасному розрахунку немає, так як фактично позивач був і є не згідний із ціною 3.00 грн за кілограм живої ваги, яку пропонувало господарство. Однак, в порушення вимог ст. 1049 ЦК України, у визначений строк відповідач свої зобов”язання по поверненню грошей не виконав так, надавши у підтвердження доказ від 03.02.2005 року про запрошення позивача до бухгалтерії господарства для оформлення документів за здану живність (а.с.19), доказів виконання зобов”язання не представив, мотивуючи відмовою позивача отримувати суму в кінці 2002 року, що відсутність вини відповідача у простроченні зобов»язання, так як фактично позивач був не згодний із нарахованою сумою 2245 гривень, тому положення ст. 625 ЦК України передбачається відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов”язання. Ця відповідальність полягає у сплаті боргу за весь час прострочення з урахуванням індексу інфляції, а також сплаті трьох процентів річних від простроченої суми не може бути судом застосована до даних правовідносин.. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо строк(термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов”язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або акту цивільного законодавства. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу судом не встановлено, а тому позовні вимоги є частково обгрунтованими. При цьому відповідачем не доведено, що згідно накладної від 27 листопада 2002 року позивач отримав дошку хвойну на суму 474.00 гривень, оскільки позивачем надано довідку, яка підтверджує перебування позивача на цей час на санаторно-курортному лікуванні, останній не заперечує про отримання дошки, але отримана ним в серпні 2002 року, як вбачається з накладної в обмін за здану продукцію, при цьому судом неможливо встановити за яку саме здану продукції сало, сметану, як стверджує позивач та свідок [PERSON]. чи здану живність, як стверджують представники відповідача, відповідно заяви про обмін живності на дошки позивач не писав, що свідчить про відсутність договору міни( бартеру) між сторонами по справі.(а.с.131-135,171) На підставі встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач повинен розрахуватися з позивачем за придбану живність згідно накладної від 06.10.2002 року 380-11=369 х 3.00=1107 грн. та 460 -14=446х3.00=1338 грн. на загальну суму 1107+1338=2445 грн.(а.с.16) Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України відповідач також зобов'язаний відшкодувати позивачу документально підтверджені (а.с.6,83а,89) судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 2445 х100: 8173х112.28 =33.59 у розмірі 33 грн.59 коп., які сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного ,

Outcome: partial