Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-09 00:00:00

Позивач, просить стягнути з відповідача Закритого акціонерного товариства «Готель «Ореанда» (далі ЗАТ «Готель «Ореанда») відшкодування у сумі 18435 гривень за затримку виплати вихідної допомоги за час с 07.06.2002 року по 03.12.2007 року , визнати порушення відповідачем прав позивача і стягнути із відповідача за незаконну затримку у виплаті вихідної допомоги за час із 07.06.2002 року по 03.12.2007 року моральну шкоду у сумі 20000 гривень. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач 07 червня 2002 року розірвав із позивачем трудовий договір по [PERSON] ст.40 КЗУпП, при цьому не виплатив позивачу вихідну допомогу. Не погодившись із звільненням позивач звернувся до суду із позивною заявою про захист порушених прав. Рішенням суду від 14 лютого 2005 року його позивні вимоги були задоволені в частині і із відповідача на користь позивача стягнуто вихідна допомога у сумі 280 гривень. Однак, відповідач продовжував не виплачувати вихідну допомогу, не виконуючи рішення суду, причинивши позивачу шкоду. 08 листопаду 2007 року позивач надав до Відділу державної виконавчої служби м.Ялта на примусове виконання виконавчий лист про стягнення із відповідача суми боргу. 15 листопаду 2007 року Державним виконавцем було виконано рішення суду і йому була перерахована сума боргу. У зв' язку із чим відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу на протязі 65 місяців 24 дня. У зв'язку із несвоєчасною сплатою вихідної допомоги у порядку ст.ст.116,117 КЗпП України просить стягнути із відповідача 18435 гривень за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги. Так як відповідач порушив законні права позивача не сплативши вихідну допомогу при звільненні і тривалий час не сплачував вихідну допомогу, просить стягнути із відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 гривень, так як позивач страждав і переживав у зв'язку із порушенням його законних прав. У судовому засіданні позивач підтримав первісно заявлені позивні вимоги від 18 грудня 2007 року. Представники відповідача ЗАТ «Готель «Ореанда» Тріфонова О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, так як підстав для задоволення вимог не має. Відповідач у термін передбачений законом, по наданому позивачем до Відділу державної виконавчої служби виконавчому листу сплачено суму боргу 280 гривень в термін передбачений законом. Підстав для стягнення коштів за час затримки у виплаті вихідної допомоги не має, так як в термін передбачений законом відповідач сплатив борг. Підстав для стягнення моральної шкоди не має, так як рішенням Ялтинського міського суду у задоволенні позиву [PERSON] у цій частині було відмовлено. Крім того відповідач неодноразово запропоновував позивачу прийти і отримати кошти по вихідній допомозі.. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині. На підставі ст.47 КЗпП України робітнику в день звільнення повинні видати належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у термін передбачений ст.116 КЗпП України. Судом установлено, що рішенням Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року позов [PERSON] задоволено у частині. Із ЗАТ «Готель «Ореанда» на користь [PERSON] стягнута вихідна допомога у сумі 280 гривень. У залишеній частині позову відмовлено(арк.спр.20-22). Ухвалою судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20 липня 2005 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилина, рішення Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року залишено без змін(арк.спр. 23,24). Дана ухвала колегії суддів Апеляційного суду АРК від 20 липня 2005 року також була оскаржена [PERSON] до Верховного суду України, який ухвалою від 06 жовтня 2006 року касаційну скаргу [PERSON] відхилив, а рішення Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року і ухвалу Апеляційного суду АРК від 20 липня 2005 року залишив без зміни. Відповідно до ст. 223 ГПК України, рішення суду вступає в законну силу після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, рішення Ялтинського міського суду, яким із ЗАТ «Готель «Ореанда» стягнута на користь [PERSON] вихідна допомога у розмірі 280 гривень. набрало законної чинності 20 липня 2005 року. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання вирішення суду. 08 листопаду 2007 року позивач [PERSON] отримав виконавчий лист для примусового виконання рішення суду (арк..спр.6) і у той же день звернувся до Начальника відділу Державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення суду(арк. спр.39). Згідно ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче виробництво. Згідно із наданих документів 15 листопаду 2007 року Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ялтинського міського Управління юстиції, розглянута заява стягувача і відкрито виконавче провадження по виконавчому листу (арк..спр.40). Відповідачу ЗАТ « Готель «Ореанда» у термін до 23 листопаду 2007 року запропоновано у добровільному порядку виконати рішення суду. 23 листопаду 2007 року(арк..спр.41) ЗАТ «Готель «Ореанда» платіжним дорученням від 23 листопаду 2007 року перерахував борг у сумі 280 гривень (арк.. спр.41) на рахунок відділу Державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції, а 29 листопаду 2007 року . вищевказана сума державним виконавцем була перерахована на ощадну книжку позивача (арк..спр.41). 03 грудня 2007 року провадження по виконавчому листу №2-44 про стягнення с боржника ЗАТ «Готель «Ореанда» вихідного забезпечення .закрито(арк..спр.42). Таким чином при виконанні рішення Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року в частині стягнення із відповідача боргу у сумі 280 гривень порушень прав позивача не встановлено, так як рішення було виконано своєчасно у відповідності із вимогами закону На підставі ст.117 КЗпП України передбачено, що у випадку затримки з вини відповідача чи уповноваженого їм органу належних, звільненому працівнику сум, в строки вказані ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити боржнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, рішенням Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року, що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, [PERSON], який вже звертався до суду із даною вимогою , було відмовлено в цій частині. В рішенні суду вказано, що [PERSON] не має права вимагати виплати середнього заробітку за час затримки у виплаті вихідної допомоги(арк.спр.21). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що спір про стягнення середнього заробітку у зв' язку із невиплатою позивачу вихідної допомоги при звільненні вже вирішено по суті і звернення до суду із аналогічними вимогами суперечить діючому законодавству. Разом із тим, позивач повторно звернувся до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплати вихідної допомоги, розширивши свої вимоги, вимогами про стягнення суми відшкодування під час виконання рішення суду до отримання ним суми вихідної допомоги. Однак, після набрання чинності рішення суду (яке є актом правосуддя, яким остаточно вирішено спір по заявленим підставам) правові відношення сторін із сфери вирішення спору переносяться в сферу виконання рішення, на стадії якої не передбачено стягнення відшкодування середнього заробітку на підставі ст.ст. 116,117 КЗпП України. Таким чином вимоги [PERSON] у частині стягнення відшкодування у вигляді середнього заробітку із часу звільнення 07 червня 2002 року по 03 грудня 2007 року у сумі 18435 гривень не підлягають задоволенню. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником, або уповноваженим їм органом моральної шкоди робітнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків, і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року із відповідача на користь позивача стягнуто вихідна допомога у сумі 280 гривень. Таким чином судом встановлено порушення прав позивача із боку відповідача. Згідно із вищевказаним рішенням суду від 14 лютого 2005 року позивачем заявлялися вимоги про стягнення моральної шкоди, але із підстав його незаконного звільнення (арк..спр.16-18,21), а не із підстав несвоєчасної сплати вихідної допомоги. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, випробуваних фізичною особою, у зв'язку з протиправною поведінкою відносно його самого, членів його сім'ї або найближчих родичів. Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи по зору(арк..спр.25) у наслідок порушення його прав відповідачем страждав і переживав, звертався до лікарів із приводу погіршення стану здоров'я ( арк..спр.81). При таких обставинах позивні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в цій частині підлягають задоволенню. Однак, враховуючи ті обставини, що відповідач неодноразово звертався до позивача із пропозицією отримати вихідну допомогу, що встановлено рішенням Ялтинського міського суду від 14 лютого 2005 року(арк..спр.33), характер моральних страждань позивача, виходячи із принципу розумності суд вважає необхідним знизити суму відшкодування моральної шкоди до 400 гривень. При таких обставинах позов [PERSON] підлягає задоволенню у частині. З відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 400 гривень. Крім цього у судовому засіданні позивач просив стягнути моральну шкоду у зв' язку із несвоєчасною сплатою йому вихідної допомоги після винесення судом рішення і у процесі примусового виконання рішення суду. Однак, судом встановлено, що рішення суду було виконано Державним виконавцем у термін передбачений законом у порядку виконання рішення суду. Відповідач у добровільному порядку, після отримання повідомлення державного виконавця перерахував суму боргу(арк..спр.39-42). Ті обставини, що позивач раніше не звертався до суду із заявою про надання йому виконавчого листа по рішенню суду, яке набрало чинності 20 липня 2005 року, а оскаржив його до Верховного суду України не свідчить про порушення його прав з боку відповідача при виконанні рішення суду. При таких обставинах в цій частині підстав для задоволення позивних вимог про стягнення моральної шкоди не має. Так як відповідач є інвалідом другої групи і звільняється від сплати судових витрат при наданні позивної заяви, а суд задовольнив його позивні вимоги в частині із відповідач на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 8 гр. 50 ко[PERSON] і витрати на інформаційне забезпечення у сумі 3 гривні у сумі пропорційній задоволеним вимогам. У судовому засіданні позивач неодноразово заявляв, що не володіє українською мовою і не розуміє головуючого по справі, у зв'язку із чим не може захистити свої права. У судове засідання був викликаний перекладач, який здійснював переклад із української мови на російську для позивача [PERSON] [PERSON]. При цьому перекладачем надані позивачу послуги на суму 800 гривень, що підтверджено квитанціями, які слід стягнути із відповідача на підставі [PERSON] 3 ст. 86 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved