Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2317 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що він працював у КП „Зеленбуд”, 26 лютого 2007 р. звільнився за домовленістю сторін, на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. За період роботи відповідач заборгував йому зарплату в сумі 2083 грн. 58 коп., яка при звільненні не була виплачена, у зв'язку з цим він був змушений звернутися до суду. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 червня 2007 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію втрати частини доходу, середній заробіток за три місяці та моральну шкоду. Після апеляційного розгляду справи рішення було виконано державною виконавчою службою лише 16.11.07 р., оскільки відповідач ухилявся від його виконання, тому він вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, має право на виплату йому відповідачем середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період: червень, липень, серпень та по 16 листопада 2007 року, що згідно наведеного ним розрахунку, складає 2317 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце його проведення були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача, 26.02.07 р. був звільнений на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. При звільненні з ним не проведено розрахунок. За період його роботи відповідач заборгував позивачу зарплату, а при звільненні з не провів з ним розрахунку, у зв'язку з цим позивач був змушений звернутися до суду. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 червня 2007 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 2083 грн. 58 коп., компенсацію втрати частини доходу в сумі 52 грн. 37 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 1273 грн. 29 коп. та моральну шкоду в сумі 300 грн. Після апеляційного перегляду справи вказане рішення було залишено в силі та передане для примусового виконання, було виконано державною виконавчою службою 16.11.07 р. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Таким чином, рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16.06.07 року на користь позивача вже було стягнуто з відповідача його середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. Трудовим законодавством і, зокрема, ст. 117 КЗпП України не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових спорах, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Оскільки позивача при подачі позову звільнено від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), а рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовляється, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed