Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги такими обставинами. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.09.2006 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД N 578524 від 23.04.2007 р. їй належить земельна ділянка площею 0,0600 га (цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташована за адресою: [ADDRESS]. Протягом 2006-2008 р.р. вона за рахунок власних коштів на належній їй земельній ділянці вона побудувала житловий будинок та отримала на вказаний об'єкт нерухомості технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія”. Для проведення правової реєстрації об'єкта нерухомості, просить суд визнати своє право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася згідно письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі у відповідності до вищевикладенного. Представник відповідача Оріхівської сільської Ради у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Перевіривши і дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено таке. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженим. Судом беззаперечно встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.09.2006 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД N 578524 від 23.04.2007 р. позивачці [PERSON]належить земельна ділянка площею 0,0600 га (цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] протягом 2006-2008 р.р. за рахунок власних коштів на належній їй земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] побудувала житловий будинок та отримала на вказаний об'єкт нерухомості технічний паспорт КРП “БРТІ м. Євпаторія” (а.с. 7-17). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ВЕ-140 від 09.04.2008 р. зведений [PERSON]. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зведено з дотриманням будівельних норм та правил, будівельні роботи виконано у повному обсязі, споруда характеризується як задовільна та пригодна до подальшої експлуатації (а.с. 24-37). В силу ст. 331 ЦК України право власності на новостворену річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У відповідності до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном не встановлено, порушень прав інших осіб з боку позивача під час судового розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 325, 331, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved