Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] та просить суд стягнути з неї у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в 2000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 листопада 2001 року вступило в законну сили рішення Ялтинського міського суду АР Крим та їй виділено у користування 2\5 часток на першому поверсі будинку [ADDRESS]. Вказана частка будівлі складається з двох кімнат, кухні та веранди. Власницею вказаною часткою будинку вона є з травня 2001 року на підставі свідоцтва про спадщину частку будинку після смерті її батька [PERSON]. 14 вересня 2004 року вона прийшла у вказаний будинок, для того, щоб зібрати свої речі, але відповідачка вибігла у двір з другого поверху, де вона прописана, і стала ображати її нецензурною лайкою та вдарила її рукою по обличчю, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП). Вказаними діями відповідачки принизила її честь та гідність, що призвело до погіршення її здоров'я, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, (а.с. 123, 124), але причин неявки суду не надали. Заслухавши позивачку, з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд вважає, що позовні вимоги засновані та ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В судовому встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Позивачці [PERSON] на праві власності належить 2\5 частки будинку [ADDRESS]. які складаються з двох кімнат з господарськими приміщеннями які знаходяться на першому поверсі на підставі рішення Ялтинського міського суду від 20 листопада 2001 року. Протягом 2001 - 2007 року між позивачкою та відповідачкою були судові спори щодо вказаної частки будинку та проживання її за адресою: [ADDRESS]. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 14 вересня 2004 року позивачка [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] прийшла у будинок [ADDRESS] для того, щоб зібрати та перевірити свої речі. У цей ж час відповідачка [PERSON] вибігла у двір з другого поверху, де вона зареєстрована та стала ображати її нецензурною лайкою та вдарила її рукою по обличчю. (а.с. 127 - 130, 137). Після вказаної події позивачка [PERSON] щодо вказаної пригоди звернулась з заявою про притягнення відповідачки [PERSON] до відповідальності до Алупкінського міського відділу внутрішніх справ Ялтинського МУ ГУ МВС України в АР Крим. (а.с. 123-132). Також відповідно до акту судово медичного дослідження (обстеження) №908 від 15 вересня 2004 року при проходженні огляду у [PERSON] мали місце пошкодження у вигляді набряклості м'яких тканин без змін кольору шкіри в лівій скуластій області, які могли виникнути від дії тупого предмету, що підтверджується характером пошкоджень і давність виникнення може відповідати 14 вересня 2004 року, та відносяться до легких, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров'я (а.с. 94, 111, 138). Після проведення перевірки 23 вересня 2004 року дільничнім інспектором Алупкінського МВВС ялтинського ГУ ГУ МВС України в АР Крим винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. (а.с. 9, 123). В подальшому 26 жовтня 2004 року відповідачку [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 51 гривні. (а.с. 16, 136). Відповідно до вимог ст.ст. 3, 21, 28 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Особа відповідно до вимог ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму ВС України №4 від 1 березня 1995 року зі змінами та доповненнями (надалі постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог п. 5 постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що протиправними діями відповідачки [PERSON], які виразилися у висловлюванні нецензурних слів на адресу позивачки [PERSON] та спричиненні останній тілесних ушкоджень, які мали місце 14 вересня 2004 року, позивачці [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо неї самої та приниженні честі та гідності [PERSON]. Отже позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо відшкодування з відповідачки [PERSON] моральної шкоди засновані на законі та підлягають задоволенню у сумі яку суд оціню у 2000 гривень. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати у сумі 25 гривень, які складаються з 18 гривень, які [PERSON] витратила на дорогу, 4 гривні на зняття копії на ксероксу та 3 гривень за послуги пошті. Також на користь державі підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір у сумі 17 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved