Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-10 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечує, заявив про застосування строку позовної давності до спірних договірних правовідносин, на якому він наполягає. Вважає, що позивачем не були виконані у повному обсязі вимоги ст. 214 ЦК України, оскільки ним була подана заява про відмову від правочину, яка завірена в нотаріальному порядку на території іншої держави, просить у задоволенні позову відмовити, так як фактично угода була вчинена і вона створила для позивача юридичні наслідки. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, вважає, що оскільки між сторонами було укладено односторонній правочин, то позивач на підставі ст. 214 ЦК України має право відмовитися від нього. Обставини відмови від правочину підтверджені нотаріально завіреною заявою від 22.03.2007р., тобто у такий самій формі, в якій було вчинено правочин. Що стосується строку позовної давності, то в даному випадку він не підлягає застосуванню, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України, позивач лише 17.01.2007р. довідався про здійснення державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «Універмаг» щодо змін у складі засновників, тому загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія заяви [PERSON] від 22.03.2007р.; копія заяви [PERSON] від 26.02.2002р.; копія заяви [PERSON] від 08.12.1999р.; копія протоколу № 4 зборів засновників ТОВ «Універмаг» від 19.08.1997р.; копія протоколу № 2 зборів засновників ТОВ «Універмаг» від 20.01.2003р.; копія повідомлення ТОВ від 17.01.2007р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 19.08.1997р. за рішенням зборів засновників ТОВ «Універмаг» позивач [PERSON] був прийнятий до складу засновників вищевказаного товариства. Розмір частки позивача склав його статутний внесок у фонд ТОВ в сумі 18000 грн. За нотаріально завіреною заявою від 08.12.1999р. співзасновник ТОВ - [PERSON] передав свою частку (статутний внесок в розмірі 18 тис. грн.) позивачу. Таким чином, у позивача збільшилася частка у ТОВ і статутний внесок став дорівнювати 36 тис. грн. Бажаючи розпорядитися статутним внеском, позивач 26.02.2002р. за нотаріально завіреною заявою передав всю належну йому частку у статутному фонді ТОВ «Універмаг» відповідачу [PERSON]. У зв'язку із цим, за рішенням загальних зборів ТОВ від 20.01.2003р. позивач був виключений зі складу учасників товариства, до статуту ТОВ були внесені державно зареєстровані зміни та доповнення, які затвердили новий склад учасників товариства. Вважаючи, що між сторонами у справі було укладено односторонній правочин, діючи з підстав ст. 214 ЦК України, позивач відкликав заяву про передачу своєї частки у статутному фонді від 26.02.2002р. та повідомив засновників товариства про передачу його частки в розмірі 36 тис. грн. у власність громадянина [PERSON]. Оскільки відповідач відмову від правочину не визнає, від відібрання переданої йому за заявою від 26.02.2002р. статутної частки відмовляється, у зв'язку із чим знов провести відповідні зміни у статутних документах ТОВ не має можливості, позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Відповідно до ч.2 п.4 Перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Договірні відносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК України (до 01.01.2004р.), однак, правовідносини продовжують існувати після набрання ним чинності, у зв'язку із чим при розгляді справи застосовуються положення нині діючого ЦК України. За ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Такий вид правочину може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Згідно з ст. 203 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства, слід стверджувати, що між сторонами позову 26.02.2002р. був укладений односторонній правочин, який підтверджується нотаріально завіреною заявою позивача [PERSON] (його волевиявленням), зареєстрованою приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області за № 402. За цим правочином у позивача виник обов'язок передати відповідачу частку, котра складає статутний внесок 36 тис. грн. у ТОВ «Універмаг», який ним був виконаний, після чого виникли інші наслідки, пов'язані із виключенням позивача зі складу учасників ТОВ, реєстрацією змін в установчих документах та ін. Отже, правомірність укладання правочину у суду сумнівів не викликає, оскільки воно відбувалося у відповідності із цивільним законодавством України. Як виходить з матеріалів справи, в ході розгляду позову судом, позивачем було заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. За ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спірні договірні правовідносини між сторонами виникли з моменту подання позивачем відповідної заяви від 26.02.2002р., відкликання якою здійснено 22.03.2007р., позовні вимоги пред'явлені позивачем до суду 07.05.2007р. Таким чином, з часу укладення правочину минуло більше трьох років, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Що стосується обґрунтувань представника позивача з приводу незастосування строку позовної давності, у зв'язку із тим, що позивачу відповідно до ст. 261 ЦК України стало відомо про здійснення державної реєстрації змін в установчих документах ТОВ «Універмаг» щодо складу його засновників тільки з отриманням повідомлення директора ТОВ від 17.01.2007р., суд звертає увагу на те, що позивачу було відомо про ці обставини ще задовго до отримання повідомлення, оскільки він 20.01.2003р. був присутнім на зборах ТОВ «Універмаг», на яких вирішувалося питання про виключення [PERSON] зі складу засновників та передачу його частки у статутному фонді згідно поданої ним заяви та про внесення змін та доповнень у Статут ТОВ (а.с.11-12). Ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заява про застосування строку позовної давності надана суду відповідачем у відповідному порядку, факт пропущення строку позовної давності встановлений судом, у зв'язку із чим суд вбачає підстави для відмови у задоволені позову позивача. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем пред'являлися вимоги про визнання правочину недійсним. Від недійсності правочину слід відрізняти відмову від нього, оскільки ці підстави тягнуть різні правові наслідки. Тому, навіть у разі, якщо строк позовної давності не був застосований до даних спірних правовідносин, суд, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, не міг би задовольнити позов. Закон вимагає від сторін вчинення відмови від правочину у тій самій формі, в якій правочин було вчинено. Таким чином, відмова від правочину, вчиненого у письмовій нотаріальній формі, повинна бути вчинена у письмовій нотаріальній формі також. Суду є незрозумілим, чому позивач не звернувся до нотаріальної контори Ренійського нотаріального округу Одеської області із заявою про відмову від правочину, а завірив її за межами держави, де саме і був він вчинений.

Outcome: dismissed