Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-20 00:00:00

Позивачка подала до суду позов про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, що істотно збільшилося у своїй вартості за час шлюбу та стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно. Вимоги мотивуються тим, що якщо майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні позивачка та її представник настоюють на позовних вимогах про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, що істотно збільшилося у своїй вартості за час шлюбу та стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відповідач та його представник позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, що істотно збільшилося у своїй вартості за час шлюбу та стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно не визнають за їх безпідставності і необґрунтованості. Свідок [PERSON] пояснив, що сторонами за час шлюбу у 2001-2002 р.р. побудовані на території домоволодіння, яке належить на праві власності відповідачу, гараж, сарай, огорожу з металевих секцій на бутовому фундаменті. Як батько передав у власність відповідачу будівельні матеріали для будівництва гаража, огорожі з металевих секцій на бутовому фундаменті. Замощення асфальтне побудував з відповідачем до укладення ним шлюбу з позивачкою. Свідок [PERSON] пояснив, що весною 1999 року допомагав відповідачу перевозити до його домоволодіння цеглу, шифер, цемент, вироби з деревини та інші речі. Заслухавши учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 ст.62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності. Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В абзаці 1 п.5, п.8, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, роз'яснити судам, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст.25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не були обумовлені їх знесення або перенос попереднім власником. Суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництва будинку, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Абзац 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає, що майно, яке належало одному з подружжя може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою ( шлюбним договором ) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Під час розгляду справи встановлено, що 22 грудня 1998 року відповідач набув у власність жилий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно), до реєстрації шлюбу з позивачкою, який зареєстрований 25 вересня 1999 року (актовий запис про одруження). На підставі пояснень сторін, свідків встановлено, що подружжям [PERSON] за час шлюбу побудовано гараж, сарай, огорожу з металевих секцій на бутовому фундаменті, але відповідач заперечує спільні трудові чи грошові затрати або затрати позивачки. Позовні вимоги позивачки обґрунтовуються і підтверджуються дослідженими під час розгляду справи доказами. Згідно довідки про доходи відповідача, ним по місцю роботи в рахунок оплати у 2001-2002 р.р. отримано будівельні матеріали: шифер, пісок, дошку, шлакоблок, які відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України є затратами другого з подружжя (чоловіка). Сторони підтвердили спільні грошові затрати на купівлю певної кількості будівельних матеріалів на будівництво гаража, сараю, огорожі з металевої секції на бутовому фундаменті та оплати за виконану роботу працівникам і особисте виконання певної кількості будівельних робіт. На підставі пояснень сторін, свідків, письмових доказів під час розгляду справи встановлено, що гараж, сарай, огорожа з металевих секцій на бутовому фундаменті відповідно до ч.1 ст.61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За довідкою-характеристикою та технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду вартість житлового будинку як майна відповідача істотно збільшилася внаслідок спільних трудових, грошових затрат, затрат чоловіка за рахунок гаража, сараю, огорожі з металевих секцій на бутовому фундаменті за інвентаризаційною вартістю на 22 772-00 грн., за ринковою вартістю на 14 498-00 грн. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя суд з врахуванням пояснень сторін, досліджених доказів та обставин спірних правовідносин вважає, що відповідно до ч.1 ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними. 22 грудня 1998 року відповідач за відплатним договором купівлі-продажу набув у власність жилий будинок з господарськими будівлями (свідоцтво про право власності на нерухоме майно), а за ч.2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівлі, розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача (відповідача) переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, яка необхідна для їх обслуговування . При таких обставинах житловий будинок з господарськими будівлями не є самочинне будівництво за ст. 376 ЦК України. Державна реєстрація прав на нерухомість за ст. 182 ЦК України проведена за відповідачем. Будівництво гаража, сараю, огорожі з металевих секцій на бутовому фундаменті не потребує повторної державної реєстрації прав на нерухомість, так як така реєстрація прав на жилий будинок з будівлями за ст. 182 ЦК України здійснена на відповідача, а будівництво нових будівель здійснено відповідним органом шляхом внесення доповнень до довідки- характеристики та технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду. А отже позовні вимоги про визнання гаража, сараю, огорожі з металевих секцій на бутовому фундаменті об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч. 1 ст.71 СК України), за рахунок якого майно відповідача за час шлюбу остаточно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат і затрат відповідача ( ч.1 ст. 62 СК України ) підлягають задоволенню в частині позову. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна сторін, як дружини та чоловіка є рівними, за ч.4 ст.71 СК України присудження позивачці грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно проводиться за інвентаризаційною вартістю гаража, сараю, огорожі з металевих секцій на бутовому фундаменті, так як сторони відмовилися від проведення експертної оцінки вартості майна і суд визначає його вартість за наявними в справі документами. Позовні вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, що істотно збільшилася за час шлюбу - на замощення асфальтне та стягнення грошової компенсації задоволенню не підлягають, так як сторони визнали факт будівництва цього замощення до реєстрації ними шлюбу, а отже це майно не є спільною сумісною власністю подружжя. Витрати по справі за заявою позивачки і її представника в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у розмірі половини судових витрат.

Outcome: approved