Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

У листопаді 2007 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, у якій позивачка вказала, що із 24.11.2006 р. перебуває у шлюбі з відповідачем, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2007 р. н. Вимагає стягнути аліменти у розмірі чверті заробітку (доходу) на користь сина та по 500 грн. щомісячно на її утримання, оскільки відповідач не надає коштів у добровільному порядку. За ухвалою суду від 04.03.2008 р. провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини закрите у зв'язку з відмовою позивачки від частини позовних вимог та прийняття відмови судом. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] тричі у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з протоколу його опитування Новоархангельським районним судом від 25.01.2008 р., він у суді визнав позов повністю, просить суд розглянути справу в його відсутність. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. За правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно згаданим поясненням та наданим доказам 24.11.2006 р. сторони уклали шлюб у встановленому законом порядку. Відповідно до свідоцтва про народження син народився [INFO], а його батьками вказані сторони. За довідкою селищної ради неповнолітній перебуває на утриманні позивачки. Згідно із вимогами Сімейного кодексу України: ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У даному випадку, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 51 грн., від сплати якого позивачка була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved