overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки [PERSON], 1989 року народження, що продовжує навчання у навчальному закладі, на її користь у розмірі 140 грн. щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення В-Писарівського райсуду від 30 липня 2007 року отримувала аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття 5 грудня 2007 року. Вона є ученицею загальноосвітньої школи з денною формою навчання. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та дала аналогічні пояснення. Відповідач у судове засідання не з'явився, але належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, про що маються відповідні розписки у матеріалах справи. Заслухавши думку позивачки, 3-ї особи, суд вважає за можливе розглядати справу у заочному порядку. 3-а особа на стороні позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач матеріальної допомоги не надає, вона знаходиться на повному утриманні матері. Навчається у 11 класі загальноосвітньої школи, ніде не працює. . Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня донька продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В судовому засіданні встановлено, що 5 грудня 2007 року було припинено стягнення аліментів з відповідача у зв'язку з досягненням донькою повноліття / а.с.7/. [PERSON], 1989 року народження продовжує навчання у 11 класі Солдаткького НВК: ЗОШ 1-111 ст. - Великописарівської районної ради Сумської / а.с.5/ також вона знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею / а.с. 6 / . Оскільки відповідач не надав суду документів, що підтверджують його матеріальний та сімейний стан, суд розглянув справу на підставі тих документів, що є в матерілах справи, і дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки Згідно ст. 81 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути держмито на користь держави в розмірі 51 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, мотивуючи тим, що з 17.09.1988року перебуває з відповідачем у шлюбних відносинах від якого мають двох синів - [PERSON], [INFO]року народження та [PERSON], [INFO]року народження, в актових записах про народження яких відповідач записаний батьком. Однак такий добровільно відмовляється виділяти кошти на їх утримання, не приймає участь у батьківському піклуванні. На даний час [PERSON] ніде не працює, але має мінливий заробіток достатній для надання матеріальної допомоги і тому просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка, [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просить його задоволити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що він ніде не працює, а його заробітки є значно меншими, ніж стверджує позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 17 вересня 1988року перебувають у шлюбних відносинах від якого мають двох синів, [PERSON], [INFO]року народження та [PERSON], [INFO]року народження, в актових записах про народження яких відповідач записаний батьком. Діти проживають разом з позивачкою і знаходиться на її повному утриманні, так як відповідач матеріально їх не забезпечує та не проявляє батьківського піклування. Відповідач обґрунтованих даних на підтвердження своїх доводів щодо неплатоспроможності не надав, тому виходячи з обставин справи, які стверджують, що відповідач здоровий, з нього не проводиться стягнення по виконавчих документах, він офіційно не працевлаштований, але отримує мінливий заробіток, а інших обставин, які б звільніли відповідача від аліментного обов'язку не встановлено, тому суд оцінивши всі зібрані докази по справі вважає, що позов слід задоволити. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON]., [INFO] народження та [PERSON]., [INFO] народження в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування вимог заявниця зазначила, що 29.10.1994 року уклала шлюб з відповідачем. Мають спільних дітей. 12.07.2005 року шлюб між ними було розірвано. З того часу вони з відповідачем проживають окремо. Діти знаходяться на її повному утриманні. Дочка [PERSON]. тубінфікована і потребує посиленого вітамінного харчування. Допомогу на утримання дітей відповідач не надає і надавати відмовляється. 10.07.2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. В них народилася дитина, тому в даний час вона не працює, знаходиться по догляду за дитиною. Отримує допомогу у розмірі 425 грн. щомісяця, але цих коштів не достатньо для навчання та виховання дітей. Посилаючись на викладене просила про задоволення позову. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додавши, що відповідач надавав допомогу на утримання дітей, але вона була нерегулярною та недостатньою. Відовідач позов визнав, пояснивши, що дійсно він нерегулярно надає допомогу на утримання дітей. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив, що батьком дітей є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Діти перебувають на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. За таких обставин, з урахуванням стану здоров'я дітей і відповідача, відсутності у відповідача інших дітей, а також з враховуючі, що відповідач є працездатною особою, яка тимчасово не працює, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

22 січня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в особі Маріупольської міської Ради, про визнання права власності на самочинно зведені споруди, переобладнання та введення її до складу домоволодіння, посилаючись на те, що домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстровано за [PERSON], який помер [INFO]. В процесі експлуатації без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту було зведено літню кухню літ. Б-1, сарай літ. Д-1, переобладнав із сараю гараж літ. Г-1. В даний час, для належного оформлення спадку, необхідно привести у відповідність правовстановлюючі документи. Просить визнати за померлим [PERSON] право власності на самочинно зведені споруди, переобладнання та ввести їх до складу домоволодіння. У попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Жоголева В.В., що діє на підставі довіреності, позовні вимоги визнала, оскільки самочинне зведення, переобладнання не порушує вимог державних будівельних норм України, права та інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку № 18319 від 07 вересня 1965 року, земельна ділянка [ADDRESS] надавалась [PERSON]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого БТІ міста Маріуполя від 07 січня 1975 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстровано за [PERSON], запис в реєстрі № 27371. Встановлено, що [PERSON], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя, помер [INFO], актовий запис № 1396. З довідки БТІ міста Маріуполя № 15989 від 20 листопада 2007 року вбачається, що на земельній ділянці [ADDRESS] встановлено наявність самочинно зведених літньої кухні літ. Б-1, сараю літ. Д-1 та гаражу літ. Г-1, переобладнаного з сараю. Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З висновку судової будівельно-технічної експертизи від № 27 від 24 грудня 2007 року вбачається, що конструкції самовільно зведених споруд: літної кухні літ. Б-1, сараю літ. Д-1, гаражу літ. Г-1, розташованих на земельній ділянці [ADDRESS] не суперечать вимогам державних будівельних норм та знаходяться у задовільному технічному стані. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

29 листопада 2007 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 02 січня 1981 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Шлюб перший. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. На протязі останніх десяти років подружжя спільно не проживає, стосунки неприязні. Вважає, що шлюб розпався остаточно, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача просить ухвалити рішення у заочному розгляді справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в порядку ст. 76 ЦПК України, тому суд, враховуючи згоду позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 02 січня 1981 року, актовий запис №17 у свідоцтві про одруження [NUMBER]. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, тому він підлягає розірванню. Витрати на розірванню шлюбу суд покладає на позивачку, як ініціатора звернення до суду. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка, переслідуючи мету вступу до спадщини, звернулася до суду з позовом до Маріупольської Міської ради про визнання права власності на &frac12; частину у майні подружжя. В обгрунтовання своїх позовних вимог посилалася на те, що 9 жовтня 1992 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1987 від 9 жовтня 1992 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. 27 травня 1999 року на підставі договіру купівлі - продажу від 27 травня 1999 року вони спільно у шлюбі з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON], помер [INFO], та яка була придбана спільно у шлюбі, про що свідчать матеріали справи. Позивачка вважаючи, що спільне майно яке вони придбали у шлюбі зі своїм чоловіком належить у їй на праві спільної сумісної власності, у тому числі і квартира [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов визнав, не заперечує проти визнання право власності на &frac12; частину квартири, що знаходилась у спільній сумісній власності подружжя за позивачкою. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підставах. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 29 листопада 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1987 від 9 жовтня 1992 року, [PERSON] була дружиною [PERSON], померлого [INFO], про що зроблений актовий запис №1648 від 9 листопада 2007 року у свідоцтві про смерть [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. На підставі договору купівлі-продажу ААР №593175 від 27 травня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області (зареєстровано в реєстрі за №1175), власником квартири [ADDRESS], є - [PERSON]. Таким чином з судом встановлено, що позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] На підставі ст. 60, 70 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

22 січня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в особі Маріупольської міської Ради, про визнання права власності на самочинно зведені споруди, переобладнання та введення її до складу домоволодіння, посилаючись на те, що домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстровано за [PERSON], який помер [INFO]. В процесі експлуатації без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту було зведено літню кухню літ. Б-1, сарай літ. Д-1, переобладнав із сараю гараж літ. Г-1. В даний час, для належного оформлення спадку, необхідно привести у відповідність правовстановлюючі документи. Просить визнати за померлим [PERSON]. право власності на самочинно зведені споруди, переобладнання та ввести їх до складу домоволодіння. У попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Жоголева В.В., що діє на підставі довіреності, позовні вимоги визнала, оскільки самочинне зведення, переобладнання не порушує вимог державних будівельних норм України, права та інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку № 18319 від 07 вересня 1965 року, земельна ділянка [ADDRESS] надавалась [PERSON]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого БТІ міста Маріуполя від 07 січня 1975 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстровано за [PERSON], запис в реєстрі № 27371. Встановлено, що [PERSON], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя, помер [INFO], актовий запис № 1396. З довідки БТІ міста Маріуполя № 15989 від 20 листопада 2007 року вбачається, що на земельній ділянці [ADDRESS] встановлено наявність самочинно зведених літньої кухні літ. Б-1, сараю літ. Д-1 та гаражу літ. Г-1, переобладнаного з сараю. Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З висновку судової будівельно-технічної експертизи від № 27 від 24 грудня 2007 року вбачається, що конструкції самовільно зведених споруд: літної кухні літ. Б-1, сараю літ. Д-1, гаражу літ. Г-1, розташованих на земельній ділянці [ADDRESS] не суперечать вимогам державних будівельних норм та знаходяться у задовільному технічному стані. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

27 листопада 2007 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання угоди дійсною. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 24 квітня 1996 року, між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], біржовий контракт № 8167, зареєстрований на Маріупольській універсальній товарній біржі. Оскільки договір був укладений без нотаріального посвідчення, а сторони фактично виконали його умови, просить визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Представником позивачки - [PERSON], що діє на підставі довіреності, надано заяву із проханням розглянути справу у їх відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся в порядку ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення у пресі, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 1996 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого, був укладений біржовий контракт № 8167 (договір купівлі-продажу) квартири [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого БТІ міста Маріуполя від 26 квітня 1996 року, квартира [ADDRESS] на праві особистої власності зареєстрована за [PERSON], реєстраційний № 35637. Договір купівлі-продажу жилого приміщення (квартири), сторонами по якому є громадяни, укладений на товарній біржі у порушення вимог ст. 227 ЦК України, якою передбачене обов'язкове нотаріальне посвідчення угод цього виду. Таке ж положення міститься в ст. 657 ЦК України (в редакції 2003 року). Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких певних обставин досліджених у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого, мав місце договір купівлі-продажу квартири, тому як продавцем [PERSON] було передано майно у власність покупцю [PERSON], яка прийняла майно та виплатила за нього певну грошову суму. На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. В будинок була зареєстрована його колишня дружина [PERSON]., однак з 2000р. вона виїхала в інше місце, але з реєстрації не знялася та не бажає цього робити, чим завдає йому перешкоди у користуванні власністю та додаткові витрати у вигляді платежів за житлово-комунальні послуги. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд зняти [PERSON]. з реєстраційного обліку. Відповідач до суду не з'явилася, місце її проживання невідоме, про час і місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог п.9 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи також не з'явився до суду, про день, місце і час судового засідання був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. У зв'язку з даними обставинами суд розглянув справу за відсутності відповідача та представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши інші докази, що є в справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON]. підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 13.01.2003р., технічного паспорту будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно довідки голови квартального комітету №16 Комунарського району м. Запоріжжя від 13.11.2007р. в спірному будинку зареєстрована [PERSON].. Відповідно до заяви сусідів [PERSON]., [PERSON]., затвердженої головою квартального комітету №16, [PERSON]. не проживає в спірному будинку з вересня 2000р. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, останній розірвано між [PERSON]. та [PERSON]. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", суд вважає доводи позивача 2 обгрунтованими та законними, а бездіяльність відповідача - неправомірною, оскільки вона не є власником будинку, а тільки зареєстрованою особою. Таким чином, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку у вказаній частині будинку через Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ЗДП «Радіоприлад» в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона працювала на ЗДП «Радіоприлад» з 04.04,2000 року по 13.06.2007 року. При звільненні відповідач не сплатив їй заробітну плату. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виграти на юридичну допомогу. В судовому засідання позивачка свої позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, оскільки вже виплатив компенсацію за три місяці. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка працювала на ЗДП «Радіоприлад» (а.с3), відповідач не сплачував заробітну плату, що він підтвердив в довідці про заборгованість (а.с.7). Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Заборгованість ЗДП «Радіоприлад» перед позивачкою складає 3087,00 грн., компенсація з урахуванням вже виплаченої складає 3356,74 грн. Судові витрати у вигляді державного мита в сумі 51 грн., та 30,00 грн. на інформаційно-технічне забезпечення, витрати на юридичну допомогу, у відповідності до ст.ст. 81, 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial