Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-13 00:00:00

У грудні 2006 року ПФ «Полтавамоторсервіс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанням трудових обов'язків. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач, працюючи на посаді юрисконсульта ПФ «Полтавамоторсервіс», отримав кошти на відрядження у розмірі 175 грн., проте розпорядження директора підприємства не виконав, авансового звіту про використані кошти не надав. Також під час перебування в трудових відносинах [PERSON] був виданий телефон NOKIA вартістю 850 грн. 13.04.06 [PERSON] звільнено з роботи за прогули. Проте відповідач отримані кошти та матеріальні цінності не повернув, в зв'язку з чим просили стягнути з нього 1025 грн. матеріальної шкоди. Під час судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на те, що при звільненні [PERSON] його заборгованість перед підприємством становила 1959, 60 грн., яка складалась з: 175 грн. відрядних, 42, 50 грн. штрафу, нарахованого на підставі абз. 5 п. 1 Указу Президента України №436 від 12.06.95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», 22,10 грн. податку згідно п.9.10.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», 22, 50 грн. штрафу відповідно до п.9.10.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», 1700 грн. шкоди від нестачі мобільного телефону, нарахованої згідно п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення(псування) матеріальних цінностей»; за розпорядженням власника під час проведення остаточного розрахунку було утримано 318,11 грн. із заробітної плати [PERSON] Невідшкодовані збитки станом на 13.04.04 становили 1641,49 грн., з врахуванням індексу інфляції на момент подачі позовної заяви розмір збитків складає 1800,59 грн. Просили стягнути з відповідача 1800,59 грн. матеріальної шкоди та 102,50 грн. судових витрат. В січні 2007 року відповідач пред'явив зустрічний позов про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та зобов'язання відповідача видати трудову книжку, який прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 21.09.07 позови роз'єднані у самостійні провадження. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, повністю підтвердивши обставини, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач під час розгляду справи неодноразово змінював свою позицію, визнаючи позов в частині неповернення ним коштів на відрядження та мобільного телефону. Разом з тим, заперечував проти застосування щодо нього штрафних санкцій за неповернення готівки та вказаної в позові марки телефону, його балансової вартості, а також розрахунку заподіяної шкоди, посилаючись на те, що в дійсності йому був виданий телефон не новий, який коштував набагато дешевше; крім того, розмір шкоди не повинен визначатися в подвійному розмірі, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України №116 від 22.01.96 застосовується лише у випадку визначення розміру шкоди, заподіяної злочином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що згідно з наказом №37 від 01.03.06, [PERSON] прийнятий на роботу за сумісництвом на посаду юрисконсульта з випробувальним строком в 1 місяць з оплатою праці в розмірі 350 грн.(а.с.72); наказом №52-К/а від 13.04.06 [PERSON] звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин(п.4 ст. 40 КЗпП України)/а.с.14/. Відповідно до наказу №47 від 03.04.06 в.о. директора «Полтавамоторсервіс», [PERSON] відряджено до м. Києва з 03.04.06 до 09.04.06(а.с.10). Згідно з видатковим касовим ордером йому були видано 175 грн. відрядних(а.с.11), які ним не були повернуті в касу підприємства та належним чином не відзвітовані; цей факт визнається відповідачем, що, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, є підставою для звільнення від доказування вказаної обставини. На підставі абз. 5 п. 1 Указу Президента України №436 від 12.06.95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», за відсутність повного звітування щодо раніше виданих коштів щодо [PERSON] була застосована фінансова санкція у вигляді штрафу у розмірі 25% виданих під звіт сум, що становить 42,50 грн. Як вбачається із змісту Указу, вказані фінансові санкції застосовуються щодо суб'єктів підприємницької діяльності, до яких працівники підприємств не відносяться. Тому вказана штрафна санкція щодо [PERSON] в розмірі 42,50 грн. застосуванню не підлягає. Нараховані відповідно до п.9.10.1 та п.9.10.3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» 13% податку від 170 грн. в розмірі 22,10 грн. та 15% штрафу від 170 % в розмірі 22, 50 грн. суд вважає обґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був виданий мобільний телефон NOKIA 6020 вартістю 850 грн.(а.с. 12, 13, 24); даний факт визнавався і самим позивачем в судовому засіданні 15.05.07. Заперечення відповідача щодо ціни та марки мобільного телефону не можуть бути взяті до уваги, оскільки ним не надано ніяких доказів на їх підтвердження. Відповідно до пункту 5 статті 134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Згідно з частиною 4 статті 135-3 КЗпП України, п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення(псування) матеріальних цінностей», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №116 від 22.01.96 розмір збитків від нестачі мобільного телефону NOKIA 6020 визначено в 1700 грн.(а.с.195). Таким чином, на момент звільнення заборгованість [PERSON] перед ПФ «Полтавамоторсервіс» становила: - 175 грн. відрядних; - 22,10 грн. податку; - 22, 50 грн. штрафу; - 1700 грн. шкоди від нестачі мобільного телефону. Всього - 1922,6 грн. При проведенні розрахунку при звільненні працівника, відповідно до розпорядження засновника від 13.04.06 та наказу №52-К/б від 13.04.06, із заробітної плати [PERSON] були проведені відрахування в розмірі 318, 11 грн., тобто в межах середньомісячного заробітку(а.с.75). Таким чином, розмір невідшкодованої шкоди на момент звільнення [PERSON] становив 1604,49 грн.; з врахуванням індексу інфляції на момент пред'явлення позову - 1760 грн. Відповідно до статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь ПФ «Полтавамоторсервіс» підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 1760 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати по справі - 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду цивільних справ. Враховуючи, що при пред'явленні позову ПФ «Полтавамоторсервіс» судовий збір сплачено у більшому, ніж встановлено законом, розмірі, згідно зі ст. 83 ЦПК України зайво внесена сума підлягає поверненню. На підставі викладеного та

Outcome: partial