Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що 13 липня 2007 року при звітуванні перед територіальною громадою, міський голова Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області [PERSON] під час свого виступу висловив в адресу позивача безпідставні звинувачення в тому, що останній “ працює проти влади і , що йому не місце серед депутатів міської ради ”, принизивши таким чином честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], як депутата міської ради. Внаслідок висловлених образ позивач зазнав душевних страждань, які призвели до погіршення стану його здоров'я . Поновити порушене особисте немайнове право позивача та відшкодувати заподіяну моральну шкоду в добровільному порядку відповідач відмовляється, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги в повному обсязі та обгрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додав, що внаслідок висловлювання відповідачем в його ( позивача ) адресу безпідставних образ у нього піднявся артеріальний тиск, з'явилося запаморочення , в зв'язку з чим позивач вимушений був звертатися до лікарів за медичною допомогою. Заявив, що розмір відшкодувань моральної шкоди визначений ним на підставі ч.2 ст. 440-1 ЦК України ( редакції 1963 року ) з розрахунку п'яти мінімальних розмірів заробітної плати в сумі 2100 гривень. Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю, мотивуючи тим, що під час свого виступу , після висунутих в його адресу зі сторони позивача звинувачень він ( відповідач ) висловив в адресу [PERSON] фразу, що той “ постійно бореться проти місцевої влади ”. Стверджував, що фрази “ [PERSON] не місце серед депутатів міської ради ” він не висловлював. Заявив, що висловлена ним фраза є ніщо інше, як його особиста думка з приводу ділових якостей [PERSON], як депутата міської ради , яка не містить в собі відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача . Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 13 липня 2007 року при звітуванні перед територіальною громадою, міський голова Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області [PERSON] під час свого виступу висловив в адресу [PERSON] фразу про те, що той “ працює проти місцевої влади і , що йому не місце серед депутатів міської ради ”. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року “ Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій ”, із змінами та доповненнями, до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь та гідність громадянина чи організації в громадській думці чи думці окремих громадян, з точки зору дотримання законів, загальноприйнятих правил співіснування та принципів людської моралі . Відповідно до ст. 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка згідно із ст. 9 Конституції України , є частиною її внутрішнього законодавства, право на оприлюднення поглядів , оцінок, думок суджень має будь-яка особа . На переконання суду відповідач у своєму вислові проаналізував та надав критичну оцінку діяльності [PERSON], як депутата, політика, а не виклав відомості про які- небудь конкретні, фактичні події. Механізми контролю за депутатською діяльністю, передбачені діючим законодавством, зокрема, його періодична звітність перед виборцями і т.п., передбачають прозорість його діяльності, чому також сприяє публічна конструктивна критика, якою саме ї є оспорювані вислови . Вирішуючи справу “ Лінгес проти Австрії ” ( 1986 ), Європейський Суд з прав людини вказав , що “ межі припустимої критики ширші відносно політичного діяча, аніж відносно приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо виставляє себе, свої слова та вчинки на суворий суд як журналістів, так і широкої громадськості ”. Таким чином , даного роду вислови не можуть бути судом визнані як відомості, що порочать , оскільки вони є оціночними судженнями, які не містять елементів образи фізичної особи, не вказують на недотримання закону, загальноприйнятих правил співжиття і принципів людської моралі позивачем в очах громадськості, а тому не можуть бути визнані проявом неправомірної поведінки. З огляду на вказане, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача публічно вибачитися перед позивачем за спричинення моральної шкоди, що виразилася у приниженні честі, гідності та ділової репутації - слід відмовити. Щодо відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди, то ці правовідносини мають похідний характер і пов'язані з встановленням факту порушення прав особи незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а тому за відсутності такого факту в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити також . На підставі ст. ст.15,32,34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.23,273,277,280,297 ЦК України , п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року “ Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій ”, із змінами та доповненнями,

Outcome: dismissed