Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить ухвалити рішення про визнання договорів купівлі-продажу нежилого приміщення недійсними, про скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно від 21.11.2006р. за №725, про виділ частки з майна, що перебуває в спільній частковій власності, мотивуючи тим, що домоволодіння [ADDRESS], що розташовано на земельній ділянці площею 971 кв.м., складається з житлового будинку літ «А», гаражів літ «Д», «В», сараїв літ. «Б», «К», «С», «З», належало Місцевій Раді, на підставі рішення Херсонського виконкому № 645 від 26.07.1952 року. На момент звернення до суду з позовом, домоволодіння, розташоване [ADDRESS], складається з: житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», прибудов літ. «а-1», «а-2», «а-3», гаражів літ. «В», «П», сараїв літ. «К», «Л», «С», «О». Житловий будинок літ. «А» - двоповерхова будова, на першому поверсі якого розташовані нежилі приміщення, які належать їй на праві власності, а також веранда ( сіни) літ. «а», прибудова (сіни) літ. «а-3», дійсною вартістю 122 624 грн. Міській Раді, на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому № 54 від 18.01.05 р., у зазначеному домоволодінні належить не житлове приміщення загальною площею 61,4 кв.м. ( літ «а» - прибудова) На другому поверсі житлового будинку літ. «А» розташовані житлові приміщення - квартири №№ 1, 2, 3, 4, 6, які належать: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також є власниками: так [PERSON] у зазначеному домоволодінні належить кв. № 1 площею 28,23 кв.м.; [PERSON] і [PERSON] - кв. № 3 площею 44,85 кв.м.; [PERSON] - кв. № 4 площею 32,73 кв.м.; [PERSON] - кв. № 6 площею 48,31 кв.м.; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], - кв. № 2 площею 77,51 кв.м.,, за [PERSON] закріплено сарай площею 8 кв.м. Рішенням Комсомольського райсуда м. Херсона від 04.07.06 р. за [PERSON] визнано право власності на добудоване нежиле приміщення - гараж розмірами 8,2 х 7,9 м., [ADDRESS]. Херсонське ДБТІ 15.08.06 р. за [PERSON] зареєструвало право власності на гараж у реєстрі, за реєстровим № 725. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.12.2006 року, зазначене вище рішення Комсомольського суду від 04.07.06 р., і ухвала про відкриття провадження по справі від 26.06.06 р. - скасовані, та справу спрямовано в той же суд з моменту прийняття позовної заяви, після чого ухвалою Комсомольського суду м. Херсона від 03.01.07 р., з підстав передбачених ст.ст. 109,115,121 ЦПК України відповідачеві [PERSON], була повернута позовна заява й провадження по справі відкрито не було. У період знаходження справи в апеляційній інстанції [PERSON], 29.11.06 р., здійснює угоду з [PERSON], продавши їй спірний гараж, зазначена угода була зареєстрована в Херсонському ДБТІ. Відповідачка [PERSON], 06.12.06 року оформляє договір купівлі-продажу спірного гаража з [PERSON], який реєструє його, як право власності в ХДБТІ 08.12.06 р., за реєстровим № 725. У зв'язку з скасуванням рішення Комсомольського суду, яким за [PERSON] було визнане право власності на спірний гараж, розмірами 8,2 х7,9 м., на момент угоди купівлі-продажу від 29.11.06 р., ні [PERSON] ні [PERSON], не були законними власниками цього гаража. Відповідач [PERSON] проживає [ADDRESS] і [PERSON] проживаючий [ADDRESS] не є співвласниками будинку [ADDRESS] й до теперішнього часу спірним гаражем користується відповідач [PERSON] В ході слухання справи, позивачка вточнила свої вимоги й просила ухвалити рішення про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на гараж, розташований [ADDRESS], зареєстрований у ХДБТІ 15.08.06 р. за реєстровим № 725, визнати недійсними угоди купівлі продажу спірного гаража, укладену 29.11.06 р., між [PERSON] і [PERSON], і укладену 06.12.06 р., між [PERSON] і [PERSON], виділити їй в натурі частку з майна, що перебуває в загальній дольовій власності, пропорційно її частці в домоволодінні - 45/100 частин, що складається з гаража літ. «В» площею 64.8 кв.м., частини першого поверху сараю літ. «К» з зовнішніми розмірами 4,25 х 4,0 м., площею 17 кв.м., розташовані [ADDRESS] та визнати за нею право власності на зазначені підсобні приміщення. У судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON], підтримали вимоги позову по підставах у ньому викладеним. Позов просили задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та їх представники [PERSON] [PERSON], [PERSON] - вимоги позову не визнали, вважають позов необґрунтованим, оскільки позивачка є власницею нежилого приміщення й не має права на підсобні приміщення, які належать мешканцям приватизованих квартир, що передбачено ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Просили відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідачі [PERSON] й [PERSON] вважають, що вони в 1987р. зробили перебудову сараю літ. «В» в гараж, згідно розпорядження №415-р від 21.04.1999р. та мали повне право розпорядитися їм за своїм розсудом. Відповідач [PERSON], будучи належним чином оповіщена про явку до судового засідання в суд не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, суд вважає її неявку в судове засідання без поважних причин, що в відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], вимоги позову не визнав, вважає, що [PERSON] є власником гаража за договором купівлі-продажу, оформленого відповідно до вимог цивільного законодавства і є добросовісним покупцем. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Представник відповідача Херсонської міської Ради позов визнала й вважає, що позовні вимоги [PERSON] не суперечать нормам чинного законодавства. Представник третьої особи - Херсонське ДБТІ в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Вивчивши матеріали справи в тому числі інвентарної, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, у судовому засіданні, і відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Херсонського виконкому міської Ради депутатів трудящих №645 від 26.07.1952р. домоволодіння [ADDRESS] належало місцевій Раді, що підтверджується актом обстеження (а..с. 25 - інвентарна справа). Згідно акту обстеження (а.с. 23 інв. справа №22909 - ЖЕК -2) домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку, майстерні, гаража, сараю. На підставі рішення міськвиконкому №645 від 26.07.1952р. було видано реєстраційне свідоцтво від 10.11.1985р. про те, що домоволодіння [ADDRESS] в цілому - належить Місцевим Радам. З матеріалів інвентарної справи №22909 вбачається, що господарська будівля літ. «В» значився як гараж починаючи з 1945р. оціночний акт - стіни камінь, пл. 70,5 кв.м., висота 3,3м.; держ.. план (а.с.. 26) від 08.11.1949р. дає графічне зображення гаража з тими ж розмірами; на (а.с.. 33-34) є опис для переоцінки визначення зношування будинків - Д\управ - від 17.12.1959р., з якої вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] складається з: ж\д - «А», сараю «Б», «Д», «Е», гаражу «В», туалету «Г» - опис будівлі «В» - фундамент-кам'яний, стіни-камінь, відсоток зношування - 27, оціночний акт від 23.12.1959р. на будівлю літ. «В» - гараж, вказує рік будівлі 1940, площа 70,5 кв.м. висота будівлі - 3,20, стіни кам'яні оштукатурені, побілені усередині й зовні, двері - воротного типу, електрика є. Отже, виходячи з наявності технічної й правової документації суд приходить до висновку, що Херсонській Міській Раді належало домоволодіння [ADDRESS], яке складалося з житлового будинку й господарських будівель, розташованих на земельній ділянці площею 971 кв.м. Згідно свідоцтва №15341 про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна м. Херсона від 25.08.1994р. квартира №2, загальною площею 77,51 кв.м., у будинку [ADDRESS], на праві спільної часткової власності належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та з технічного паспорта, що є невід'ємною частиною свідоцтва про право власності на житло, квартири №2, вбачається, що при приватизації за даною квартирою закріплено сарай площею 8 кв.м.. З розпорядження Херсонського міського голови №415-р від 21.04.1999р. вбачається, що відповідачеві [PERSON] дозволена реконструкція існуючого сараю розміром 6,0м. на 4,0 м. до кв. №2 (за умови розробки технічної документації). Квартира №6 загальною площею 48,31 кв.м. у зазначеному домоволодінні, була приватизована 30.01.1997 року - [PERSON] і [PERSON], власником якої, на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2002р. є відповідачка [PERSON] і за даною квартирою підсобні приміщення закріплені не були. Відповідачці [PERSON] з 04.11.02 року, на праві власності належить квартиру №1 площею 28,23 кв.м., про що їй видане свідоцтво №11667. Згідно договорів купівлі-продажу від 03.12.2003р. та від 12.05.2005р. позивачці [PERSON] належать нежилі приміщення першого поверху житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 264,4 кв.м. [PERSON] 03.05.2006 року, було видане свідоцтво про право власності на квартиру №4 загальною площею 32,73 кв.м., і 25.05.2006р. зазначена квартира була продана відповідачці [PERSON] Відповідачі [PERSON] і [PERSON] 28.11.2006 року приватизували квартиру №3 у будинку [ADDRESS] загальною площею 44,85 кв.м. На підставі свідоцтва про право власності, виданого рішенням Міськвиконкому № 54 від 18.01.2005 року Херсонській Міській Раді, у зазначеному домоволодінні належать нежилі приміщення 1-го поверху пл. 61,4 кв.м. (прибудови літ. «а-1», «а-2»). Домоволодіння [ADDRESS], у цілому складається з: житлового будинку літ. «А», гаража літ. «В» - пл. 64,8 кв.м., гаража літ. «П» - 37,15 кв.м., сараю літ. «К-2» - 28,8 кв.м. ,х 2 пов,. = 57,6 кв.м., сараю літ. «О» - 11,4 кв.м., сараю літ «Л» - 6,8 кв.м., сараю літ. «С» - 3,9 кв.м. (загальна площа допоміжних споруд ( сараїв-гаражів) становить 181,7 кв.м.). Виходячи з викладеного, у зв'язку з передачею квартир у домоволодінні [ADDRESS] у власність мешканцям на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» і зробленими відчуженнями по договорах купівлі-продажу, домоволодіння із цілого перейшло в часткове. Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Розділом 26 ЦК України регулюються права співвласників і ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ його частини в натурі з майна, що знаходиться в спільній частковій власності. В силу ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. приватизація - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах, однокімнатних будинків і приналежних до них господарських будов і приміщень (підвалів, сараїв й ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 10 п. 2 Закону - власники квартир є співвласниками допоміжних приміщень, технічного встаткування у відповідності зі своєю часткою в майні будинку. Допоміжні приміщення (комори, сараї й ін.) передаються у власність безкоштовно й окремо приватизації не підлягають. Згідно ст. 1 ЗУ « Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» від 29.11.2001р. за №2866-111 - житловим комплексом є єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в встановлених межах, з розташованим на ньому житловим будинком разом з будовами й інженерними спорудами. Відповідно до п. 42 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992р. за №56, - власники нежилих приміщень є співвласниками будинку та укладають з іншими співвласниками угоду про спільне володіння будинком й дольову участь у витратах на його утримання. Відповідно до вимог передбачених ч.3, 4 ст. 19 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» від 29.11.2001р. за №2866-111 - спільне майно співвласників будинку має статус спільної часткової власності співвласників, які володіють, користуються та у встановлених цим законом і цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. Статтею 13 Конституції України, передбачено, що всі суб'єкти права власності рівні перед законом і держава забезпечує захист прав всіх суб'єктів права власності. Згідно п. 4.3. рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. №4-рп\2004 - власники будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень, є рівними в праві володіння, користування й розпорядження допоміжними приміщеннями, ніхто не має пріоритетного права користуватися й розпоряджатися цими приміщеннями. Правова характеристика спільного майна співвласників будинку, указав Конституційний Суд України, конкретизована в ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» (п.19). Суд вважає, що оскільки спільне майно співвласників будинку [ADDRESS] є спільною частковою власністю, то позивачка - як співвласник має право на виділ своєї частки з майна, що перебуває в спільній частковій власності пропорційно своєї долі - що передбачено ст. 364 ГК України. З висновку судової будівельно-технічної експертизи №65 від 26.06.2007р. вбачається, що ідеальна частка [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] становить 45\100 частин і відповідно до розміру ідеальної частки в домоволодінні, визначена частка й у майні, що перебуває в спільній частковій власності.(а.с. 116-128) Загальна площа допоміжних приміщень становить 181,7 кв.м. і на частку 45\100 необхідно виділити - 81,8 кв.м. (гараж «В» - 64,8 кв.м.+ частина першого поверху сараю літ. «К» із зовнішнім розміром 4,25 на 4,0 м. - 17 кв.м.. Що стосується позову в частині визнання угод купівлі-продажу, укладених відносно частки спільної майно співвласників будинку - гаража літ. «В», - недійсними, то у відповідності до ч. 1 ст. 358 ГК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками « за їх згодою», згідно ч. 2 цієї статті - співвласники можуть домовитися про порядок володіння й користування майном; ч. 3 передбачено, що кожний із співвласників має право на надання йому у володіння тієї частини з спільного майна в натурі, що відповідає його частці в праві спільної часткової власності. Відповідно зі ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними процесуальними правами, за принципом змагальності, як це передбачено ст. 10 ЦПК України. Суд вважає, що відповідачами, крім Херсонської Міської Ради, не надано суду доказів у спростування вимог [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] повинен був в порядку передбаченому ст. 358, 364 ЦК України зробити виділ своєї частки з майна, що перебуває в спільній частковій власності, і насамперед визначити розмір цієї частки, а йому на праві власності належить 1\4 частина квартири - 19,37 кв.м., і виділ частки необхідно було провадити за участю всіх співвласників, що з боку жодного з відповідачів зроблено не було й лише після визначення розміру частки, кожний зі співвласників мав право на розпорядження своєю часткою. При приватизації квартири №2 відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], і [PERSON], за квартирою закріплено в 1994 році сарай, що дає підставу суду вважати, що саме на це допоміжне приміщення площею 8 кв.м. мають право власники квартири №2. або при незгоді, необхідно було у встановленому порядку визначати свою частку. Рішення Комсомольського районного суду від 04.07.2006р., яким за [PERSON] було визнано право власності на добудоване нежиле приміщення гараж розмірами 8,2 х 7,9 м., [ADDRESS], скасовано 13.12.2006р. апеляційним судом по апеляційній скарзі позивачки, яка відповідно до ст. 292 ЦПК України мала право апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Виходячи з вимог ст. 658 ГК України право продажу майна - належить власнику товару (майна). На момент здійснення першої угоди купівлі-продажу від 29.11.2006м (угода між відповідачами [PERSON] і [PERSON]) - . [PERSON] власником відчужуваного гаража не був, і право на відчуження майна в нього не наступило, однак він продав спірний гараж відповідачеві [PERSON] за 3517.00 грн. Оскільки відповідач [PERSON], зареєстрував своє право власності на спірний гараж у Херсонському ДБТІ, на підставі рішення Комсомольського суду, що було скасовано апеляційною інстанцією, суд не може погодитися з законністю реєстрації у третьої особи, і вважає, що вона підлягає скасуванню Майно, у вигляді гаража розмірами 8,2 х 7,9 м., покупцеві [PERSON], яка проживає [ADDRESS], і не є співвласником у будинку [ADDRESS] - передано не було. 06.12.2006р., відповідач [PERSON] проводить відчуження спірного гаража, за договором купівлі - продажу, продавши його відповідачеві [PERSON], за 20.000 грн. Відповідач [PERSON], знаючи про апеляційне провадження, створив низку добросовісних покупців, не передаючи спірний гараж цим покупцям, оскільки сам до теперішнього часу користується спірним гаражем. Спірний гараж є частиною допоміжних приміщень житлового комплексу й призначений для побутового обслуговування власників будинку. Відповідач [PERSON] проживаючи [ADDRESS]- також, не є співвласником будинку [ADDRESS]. Згідно п. 1.1 Договорів купівлі-продажу: (а.с.47,49) - продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти спірний гараж. Ні по одній з оскаржуємих угод, зазначений пункт договору так виконаний і не був. Доводи представника [PERSON] про добросовісність і реальне прийняття купленої речі (спірного гаража) - суд знаходить не спроможними, та такими, що не мають документального підтвердження. Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ГК України - зміст угоди не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, і ця ж ст. 203 формує загальні вимоги, пред'являємі до правочину, та їх невиконання є підставою для визнання правочину недійсним , при цьому в силу п.5 цієї статті - угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, що зроблено не було, оскільки відповідач [PERSON] як користувався, до правочину, так і користується до теперішнього часу спірним гаражем, нікому його не передавши й відчужуючи перший раз спірний гараж [PERSON], і суд вважає формально ( на папері), лише провівши його відчуження. Оскільки суд приходить до висновку, що правочини відносно відчуження спірного гаражу, було проведено в порушення вимог ст. 203 ЦК України, ці правочини в силу ст. 215 ч. 1 цього ж Кодексу - повинні бути визнані недійсними й підставою недійсності правочинів є недотримання в момент їх здійснення, сторонами (стороною) вимог, встановлених ч.1-3,5 й 6 ст. 203 ЦК України. Крім того, при відчуженні спірного гаражу( перша угода ) відповідач [PERSON], продав гараж в порушення вимог ст. 362 ЦК України - [PERSON], оскільки, при продажі частки в спільній частковій власності - співвласник має переважне право перед іншими особами на покупку за ціною, оголошеною для продажу. З урахуванням викладеного, суд знаходить вимоги позивачки [PERSON] обґрунтованими й підлягаючими задоволенню, з підстав, зазначених судом вище. Ст. 216 ГК України передбачені правові наслідки недійсності правочину й визначено, що при недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, відповідач [PERSON], зобов'язаний повернути відповідачеві [PERSON], 20000.00 грн., по правочину купівлі - продажу від 06.12.06 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4265, а відповідач [PERSON] у свою чергу зобов'язаний повернути відповідачеві [PERSON], 3517.00 грн, по правочину купівлі - продажу від 29.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4172 На підставі викладеного,

Outcome: approved