Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-15 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.1991 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. У зв'язку з тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, між ними часто виникали непорозуміння, сварки, бійки, з її боку немає ніякої поваги до нього, в даний час вони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство, сім'я фактично розпалася та існує формально, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить їх шлюб розірвати. В суді позивач позов підтримав, пославшись на обставини викладені вище, пояснив, що дружина не допомагає по господарству, не готує їсти, між ними часто виникають сварки та непорозуміння, з червня 2007 року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо і спільного господарства не ведуть. За час, наданий судом для примирення, вони не помирились, тому твердо вирішив шлюб розірвати і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка позов не визнала і суду пояснила, що вони прожили 16 років, дійсно часто сварились, вона пішла з сім'ї, щоб дати йому можливість все зрозуміти. Вважає, що просто так неможливо припинити стосунки, їм необхідний час для того, щоб все зрозуміти. За час, наданий судом для примирення, дійсно не помирились. Вона йому телефонувала, але чоловік не бажає з нею зустрічатися, він не спілкується з дітьми, навіть на Новорічні та Різдвяні свята не приїхав до дітей Ствердила, що з червня 2007 року вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, у них різні бюджети і спільного домашнього господарства вони не ведуть. Просить в позові відмовити. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.1991 року, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. З червня 2007 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, у них різні бюджети, вони спільного домашнього господарства не ведуть. Суд надавав сторонам строк для примирення, яке не відбулося. Як встановлено в судовому засіданні ні одна зі сторін не зробили жодного кроку для примирення, кожне із них живе своїм життям, у них різні інтереси. Позивач категоричний у своїй вимозі розірвати шлюб і миритись з дружиною не бажає. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім'я на сьогодні існує формально, примирення подружжя неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них і інтересам їх неповнолітніх дітей. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. Не може суд прийняти до уваги посилання відповідачки на те, що просто так не можливо припинити їх стосунки, вона не бажає розлучатися і просить надати строк для обдумування ситуації, оскільки за термін наданий для примирення, у стосунках подружжя нічого на краще не змінилося, вони не спілкуються, позивач навіть з дітьми рідко бачиться. Небажання позивачки розлучатися, на глибоке переконання суду, викликане лише її амбіціями, бажанням нашкодити позивачу, а фактично із її поведінки в суді видно, що збереження шлюбу не потрібне навіть їй, вона не робить кроків для примирення, така невизначеність у стосунках подружжя негативно впливає на стан їх здоров'я і психіки. На думку суду, неповнолітніх дітей необхідно залишити на вихованні і утриманні матері, проти чого позивач на даний час не заперечує, а державне мито при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦСу необхідно стягнути лише з позивача.

Outcome: approved