Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-10 00:00:00

В липні 2007 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], Корюківської центральної районної лікарні за захистом як свого, так і її неповнолітніх дітей житлових прав, в зв'язку з чим просила суд винести рішення про визнання за нею і неповнолітніми дітьми права користування житловим будинком [ADDRESS], визнання протиправним розпорядження №2 Корюківської ЦРЛ від 21 травня 2007 року про передачу будинку [ADDRESS] в приватну власність відповідачам, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на порушення відповідачами при проведенні приватизації спірного житла законодавства про приватизацію державного житлового фонду, оскільки на час проведення приватизації вона разом з неповнолітніми дітьми проживала в спірній квартирі, куди вселилися як члени сім'ї наймача, а тому набула з наймачем рівного права користування житлом, яким фактично і користувалася, постійно проживаючи в ньому, сплачуючи комунальні платежі, проводячи ремонт, займаючись газифікацією квартири. В квітні 2004 року вона повернулася до будинку разом з дітьми, але не зареєструвала фактичне місце проживання на прохання матері, а тому мала право на приватизацію квартири. Відповідач [PERSON] був лише зареєстрованим , але фактично до житлового будинку не вселявся, а мешкав у своїх батьків [ADDRESS], а на її вимогу відмовляється виписуватися в добровільному порядку. Судом до участі у справі було залучено орган опіки і піклування. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду шляхом задоволення її позовних вимог про визнання за нею та дітьми права користування житловим будинком [ADDRESS] в м. Корюківці з квітня 2004 року та стягнути з відповідачів на її користь витрати за надання юридичної допомоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Незаконність судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою та її неповнолітніми дітьми права користування спірним житлом апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду в цій частині фактичним обставинам справи, якими підтверджено, що вона вселилася до спірного будинку зі згоди тодішнього наймача - її батька, разом з дітьми і були членами його сім'ї. В будинку проживала тривалий час, що підтверджено в судовому засіданні як показами свідків, так і іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та якими спростовуються покази свідків і відповідачів про тимчасовий характер її вселення до спірного будинку. [PERSON] і [PERSON] просять рішення суду змінити шляхом відмови в задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі. Незаконність судового рішення апелянти також обґрунтовують невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення в цій частині. Судом не враховано, що приватизація житлового будинку була проведена правомочним органом на осіб, які були зареєстровані в даному житловому будинку і використовували його за договором найму. Позивачка мешкала в будинку фактично на умовах договору піднайму і була тимчасовим мешканцем, оскільки згоди на постійне проживання в спірному будинковолодінні ніхто не давав, що в судовому засіданні підтвердили і свідки. Крім того, позивачка з 2000 року значиться зареєстрованою в будинку [ADDRESS], який вона придбала з чоловіком в період шлюбу, а тому має право на частку власності в зазначеному будинку. [PERSON] був прописаний зі згоди [PERSON]- єдиного наймача житла на той час. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що позивачка 15.10.1994 року вийшла заміж і 22.06.2000 року виписалася зі спірного будинку і прописалася по місцю свого фактичного проживання [ADDRESS], придбаному на ім'я чоловіка [PERSON] в період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 28.12.1999 року (а.с.61). В даному будинку вона значиться зареєстрованою і по даний час, хоча в травні 2004 року вона разом з дітьми, донькою [PERSON] та сином [PERSON], переїхала жити до спірного будинку, де мешкала зі своїми родичами, сплачувала комунальні послуги та несла частково інші витрати на утримання будинку. 7 травня 2007 року в будинку був зареєстрований [PERSON] без дозволу всіх членів сім'ї наймача, який фактично до будинку не вселявся. На час проведення приватизації, видання розпорядження органу приватизації №2 про передачу будинку [ADDRESS] у приватну власність прописаними згідно домової книги були лише [PERSON] та [PERSON], а позивачка з дітьми проживала без реєстрації як член сім'ї, сплачувала комунальні послуги, витрати на газифікацію будинку. Суд також встановив, що розпорядження не підписано керівником органу приватизації, контроль за виконанням не покладено на відповідних осіб, не встановлено органом приватизації всіх осіб, що проживали в будинку та не отримано згоди останніх на приватизацію, що є порушенням норм Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”, в зв'язку з чим визнав недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житловий будинок. [PERSON] суд визнав втратившим право користування житлом, оскільки останній вселився в будинок без згоди всіх членів сім'ї і фактично там не проживав. В той же час, суд відмовив в задоволенні позовних вимог позивачки в частині визнання за нею та неповнолітніми дітьми права користування спірним житлом, оскільки її проживання носило тимчасовий характер, що підтвердили в судовому засіданні батьки, брати та сестри позивачки, а при її вселенні не обумовлювалися умови проживання з батьками. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою та її неповнолітніми дітьми права на спірне житло ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону, а тому доводи апеляційної скарги [PERSON] не дають підстав для її задоволення і скасування вірного по суті рішення суду в цій частині. Так, згідно зі ст. 65 ЖК України особи, що вселилися у жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування цим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, які з ними проживають, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Суд вірно прийшов до висновку, що хоча позивачка і проживала в будинку з травня 2004 року, сплачувала комунальні послуги, але її проживання носило тимчасовий характер, оскільки в судовому засіданні батьки, брати і сестри позивачки вказували на тимчасове її вселення до будинку. Покази свідків в цій частині узгоджуються з іншими матеріалами справи, з яких вбачається що після вселення до спірного будинку позивачка продовжувала і продовжує зберігати за собою право на житлову площу в будинку [ADDRESS], придбаному на ім'я чоловіка [PERSON] в період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 28.12.1999 року (а.с.61). За таких обставин, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачка та її неповнолітні діти не зважаючи на термін проживання та участі у витратах, отримання кореспонденції не набули права на спірну квартиру, оскільки вона вселялася до спірного будинку за умови, що зберігатиме за собою право на жилу площу за попереднім місцем проживання. Оскільки позивачка не набула права на спірне житло, то і її неповнолітні діти також не набули його, оскільки їх право є похідним від права батьків в зв'язку з тим, що відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків. Крім того, за їх батьком зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок, де зберігає за собою право на житло і мати - позивачка. Проте, встановивши, що позивачка та її неповнолітні діти не набули права на житло та вірно встановивши інші фактичні обставини справи, суд дав невірну юридичну оцінку спірним правовідносинам в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання [PERSON] втративши право на житло. Відповідно до ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”, Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян право на приватизацію мають лише члени сім'ї, які постійно мешкають у квартирі разом з наймачем або за ним зберігається право на житло. За таких обставин, оскільки за висновком суду позивачка та її неповнолітні діти не набули права на житло, то проведенням приватизації та вселенням [PERSON] не порушено її та її неповнолітніх дітей прав, в зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, оскільки відповідно до глави 29 ЦК України захисту підлягає лише порушене право. В зв'язку з викладеним, апеляційна скарга [PERSON] [PERSON] підлягає задоволенню, рішення суду в частині визнання протиправним рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання [PERSON] втратившим право на житло підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Outcome: dismissed