Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

21 лютого 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ «Продовольча компанія «Ясен» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди в сумі 3000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що він згідно наказу від 18.09.2006 року був прийнятий на роботу до ВАТ «Продовольча компанія «Ясен» налагоджувальником устаткування у виробництві харчової продукції 4 розряду, а 28.12.2007 року був звільнений. Трудова книжка відповідачем була видана тільки 09.01.2008 року, а не в день звільнення як це передбачено ст. 47 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Розрахунок при звільнені був здійснений тільки 10.01.2008 року. В наслідок цього позивач не зміг працевлаштуватись на роботу і відповідно заробляти гроші, чим йому спричинено моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача[PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відсутні докази вини позивача в несвоєчасному отриманні трудової книжки, законодавець не зобов'язує працівника звертатися на підприємство з проханням направити трудову книжку поштою, така згода повинна бути отримана за ініціативою роботодавця шляхом направлення листа працівнику. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав повністю, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Пояснив, що позивач був звільнений з роботи згідно наказу № 451/о від 28.12.2008 року на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України (поява на робочому місті в нетверезому стані). 28 грудня 2007 року профспілковий комітет підприємства за поданням адміністрації та в присутності позивача надав згоду на звільнення його за п. 7 ст. 40 КЗпП України, позивачеві було оголошено, що датою його звільнення слід вважати саме 28.12.2007 року і в той же день він може отримати усі оформлені належним чином документи. Твердження позивача про нібито несвоєчасну видачу належно оформленої трудової книжки є безпідставним, оскільки він був ознайомлений з наказом про своє звільнення 28.12.2007 року під розпис, при цьому розписався в книзі обліку руху трудових книжок. Проте [PERSON] відмовився розписуватись в особовій картці за отриманні та отримувати власну трудову книжку. По Данову факту був відразу складений відповідний акт. Необхідні нарахування були зроблені 28.12.2007 року, що підтверджується копією платіжної відомості від 28.12.2007 року, але позивач не звернувся до каси підприємства для отримання розрахунку, тому суми належні йому до виплати були депоновані. Додатково пояснив, що останнім робочим днем підприємства у грудні 2007 року було саме 28 грудня, оскільки 29 і 30 грудня були вихідні дні. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що згідно наказу № 299/0 від 18.09.2006 року [PERSON] прийнятий на роботу до ВАТ «Продовольча компанія «Ясен» налагоджувальником устаткування у виробництві харчової продукції 4 розряду, наказом № 452/0 від 28.12.2007 року на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України [PERSON] був звільнений (а.с. 7-8). Відповідно до акту по факту відмови від отримання трудової книжки (а.с.29) від 28.12.2007 року - [PERSON] відмовився від отримання трудової книжки, здачі перепустки та підпису в особовій картці про отримання трудової книжки. Відповідно до листа виконуючого обов'язки відділу по роботі з персоналом ( а.с. 25) ВАТ «Продовольча компанія «Ясен» повідомляла [PERSON] про необхідність 09 січня 2008 року з'явитись в бухгалтерію для проведення остаточного розрахунку та до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Дане повідомлення [PERSON] отримав, про що свідчить копія поштової розписки з його особистим підписом ( а.с. 26). Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи що позивач в день звільнення не працював, то відсутня вина відповідача у не проведенні розрахунку у день звільнення, оскільки доказів вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу також не має, то відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивач в судовому засіданні не довів, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду.

Outcome: dismissed