Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-14 00:00:00

26.06.2006р. до Приморського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява [PERSON], третя особа - [PERSON], до ДП МОУ „Одеський завод будівельних матеріалів” про усунення перешкод у реєстрації місця проживання шляхом зобов'язання зареєструвати місце проживання за адресою : м.Одеса, [ADDRESS] 24.10.2007р. до суду надійшла доповнена позовна заява позивача в остаточній редакції, згідно якої позивач вимагає усунути перешкоди у реєстрації місця його проживання шляхом зобов'язання ДП МОУ „Одеській завод будівельних матеріалів” видати документи, необхідні для реєстрації місця його проживання за адресою : м.Одеса, [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог до відповідача [PERSON]. вказує, що з літа 2005 року він постійно проживає в квартирі [ADDRESS], разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка є наймачем цього житлового приміщення на підставі посвідчення №[NUMBER]., виданого виконкомом Одеської міськради народних депутатів на підставі рішення виконкому Одеської міськради народних депутатів від 29.08.1988р. № 40. На початку 2006 року він звернувся до ДП МОУ „Одеський завод будівельних матеріалів” з проханням оформити документи для здійснення реєстрації місця його проживання за вказаною вище адресою, але йому в цьому було відмовлено відповідачем. Відмову відповідача у оформлення документів для здійснення реєстрації його місця проживання за зазначеною адресою позивач вважає незаконною та такою, що суперечить вимогам ч.1 ст.65 ЖК України. Представник позивача [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON], підтримала позов, підтвердила викладені вище обставини і пояснила, що її довірителька [PERSON] не заперечує проти реєстрації місця проживання свого сина [PERSON] за адресою : м.Одеса, [ADDRESS], оскільки з літа 1995 року позивач постійно проживає разом з матір'ю в цьому жилому приміщенні однією сім'єю й доглядає за матір'ю, а також вважала, що відмова відповідача у оформленні та видачі [PERSON] відповідних документів для реєстрації місця його проживання за цією адресою суперечить вимогам Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”. Представник ДП МОУ „Одеський завод будівельних матеріалів” Богаченко Н.Л., яка була присутньою у судовому засіданні 24.01.2008р., не визнала позов і повністю підтримала письмові заперечення відповідача на позов [PERSON], надані відповідачем суду та долучені до матеріалів даної справи. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON], суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено, що будинок під № [ADDRESS] в м.Одесі, є сімейним гуртожитком та перебуває на балансі ДП МОУ „Одеській завод будівельних матеріалів”, а власником цього будинку є Міністерство оборони України. Також судом установлено, що понад двох років позивач постійно проживає в квартирі №[ADDRESS], разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка, у свою чергу, вселилася в це житлове приміщення на підставі посвідчення №[NUMBER]., виданого виконкомом Одеської міськради народних депутатів на підставі рішення виконкому Одеської міськради народних депутатів від 29.08.1988р. № 40 та рішення профспілкового комітету ДП МОУ „Одеський завод будівельних матеріалів”, і дотепер перебуває на реєстраційному обліку із зазначенням адреси місця проживання за вказаною адресою. Виходячи з викладеного, суд вважає, що наявні у письмових запереченнях відповідача твердження відносно того, що [PERSON] проживає в сімейному гуртожитку, розташованому за адресою : м.Одеса, [ADDRESS], без правових підстав, не відповідає дійсності. Крім того, суд ураховує, що відповідач не звертався до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виселення. У наданих суду своїх письмових запереченнях відповідач також стверджує, що постійним місцем проживання позивача є квартира № [ADDRESS] в м.Одесі. Позивач та представник [PERSON] категорично заперечують проти цього, а відповідач на підтвердження цих своїх доводів доказів суду не надав, як цього вимагає ст.60 ЦПК України. До того ж, суд бере до уваги, що відповідач не заперечує той факт, що дійсно позивач здійснює догляд за своєю хворою матір'ю. Вирішуючи дану справу, суд виходить з вимог Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”. Так, статтею 3 цього Закону визначено, що вільний вибір місця проживання - право громадянина України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати ; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; а реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. При цьому статтею 6 зазначеного вище Закону визначено, що громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, і єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи є заява особи про реєстрацію, вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів забороняється. Встановлені Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” обмеження щодо свободи пересування та вільного вибору місця проживання не стосуються позивача. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, зокрема гуртожиток, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але дотепер позивач позбавлений можливості виконати припис ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” щодо зобов'язання протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання через те, що відповідач відмовляються оформити відповідну заяву, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення реєстрації місця проживання позивача відповідним органом реєстрації. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що така позиція відповідача суперечить вимогам Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” та статті 29 ЦК України, а також порушує законні права та інтереси позивача, - оскільки єдиною підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування фізичної особи в житлі за певною адресою Посилання позивача на вимоги ч.1 ст.65 ЖК України є безпідставними. На підставі викладеного і

Outcome: approved