Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача в особі [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем внаслідок створення перешкод в користуванні квартирою, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. В позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 23 серпня 1994 року було укладено шлюб. Під час шлюбу сторонами було придбано 2-во кімнатну квартиру [ADDRESS]. 02 квітня 2007 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач користувались квартирою спільно. В жовтні 2007 року під тиском [PERSON], яка погрожувала викликом міліції, позивач був змушений покинути квартиру. За час відсутності позивача в квартирі, відповідач змінила замок вхідних дверей, ключ позивачу не надала. До квартири не допускала. В наслідок обмеження права власності, позивач поніс моральні страждання, що виражаються в постійному психологічному стресі, які позивач оцінив в 1600,00 грн. та просить суд стягнути дану суму з відповідача. Під час судового засідання відповідач подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання спільної сумісної власності подружжя та його розподіл. В зустрічній позовній заяві зазначає, що 23 серпня 1994 року між нею та позивачем в первісному позові було укладено шлюб. Від шлюбу мають з [PERSON] сина [PERSON], [INFO] року народження. За час проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON] спільно була придбана квартира [ADDRESS]. Квартира зареєстрована на відповідача по первісному позову на підставі договору купівлі продажу. 02 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Оскільки на момент розгляду даного спору дитина позивача та відповідача знаходиться на утриманні останньої, [PERSON] просить суд прийняти ухвалити рішення, яким, враховуючи інтереси неповнолітнього сина визнати за нею право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За позивачем по первісному позову, [PERSON] просить визнати право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі пояснивши, що під час спільного проживання в шлюбі з відповідачкою ними була придбана 2-ох кімнатна квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана шляхом укладення кредитного договору, позичальником в якому виступила відповідачка. Таким чином дана квартира являється об'єктом спільної сумісної власності сторін. Не дивлячись на те, що позивач та відповідачка розлучились це не позбавило жодну із сторін права володіти, користуватись та розпоряджатися вказаною квартирою, як нерухомим майном, що є спільною власністю сторін позову. Не дивлячись на це відповідачка вчиняє перешкоди позивачу в користуванні квартирою. Зокрема за час відсутності позивача в квартирі відповідачка змінила замок вхідних дверей. В добровільному порядку ключ позивачеві не надала. До квартири позивача не допускає чим порушує його право спільної сумісної власності. В наслідок порушення права власності, позивач змушений був шукати собі тимчасове житло в друзів та своєї матері. Обмеження права в користуванні, постійний пошук тимчасового помешкання спричиняють позивачеві тяжкі моральні страждання, в наслідок яких позивач відчуває довгостроковий психологічний стрес. Дані факти призводять до моральних страждань та зниження особистісної самооцінки позивача, як індивідуума. Відповідачка проти позовних вимог в судовому засіданні заперечила, мотивуючи свої заперечення тим, що позивач сам пішов з квартири, хоча визнала той факт, що свідомо перешкоджає позивачеві користуватись квартирою, хоча усвідомлює, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності. Зокрема відповідачка визнала, що навмисно змінила замок вхідних дверей квартири, ключі позивачеві не дає, до квартири не допускає. Свої дії відповідачка пояснила тим, що вона завезла до квартири побутову техніку та інше майно, що є її особистою власністю, тому переживала за збереження свого майна, оскільки на її думку позивач міг дане майно незаконно привласнити або ж пошкодити. Побоювання відповідачки за недоторканість свого майна й стало причиною зміни замка вхідних дверей квартири. Крім того, відповідачка пояснила, що про факт зміни замка повідомила працівників правоохоронних органів. Щодо позовних вимог викладених в зустрічній позовній заяві [PERSON] пояснила слідуюче. З відповідачем в зустрічному позові вона перебувала в шлюбі з 23 серпня 1994 року по 02 квітня 2007 року. Від шлюбу з від [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, який на даний момент знаходиться на її утриманні. Під час спільного проживання в шлюбі, сторонами в справі було придбана 2-ох кімнатна квартира [ADDRESS], ринкова вартість якої на момент вирішення спору становить 50500,00 грн. Дана квартира була придбана в кредит, позичальником якого за договором виступила позивачка в зустрічному позові. Оскільки угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю сторін досягнуто не було, [PERSON] звернулась до суду із зазначеною зустрічною позовною заявою. Враховуючи те, що на її утриманні знаходиться неповнолітній син, а також невиплачений кредит за квартиру, з урахуванням інтересів дитини, позивачка в зустрічному позові вважає, що повинна мати право власності на 2/3 частини квартири, що є об'єктом спільної сумісної власності. Таким чином, просить суд ухвалити рішення, яким визнати, що 2-ох кімнатна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON]Крім того, позивачка в зустрічному позові просить суд ухвалити рішення про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири за відповідачем в зустрічному позові визнати право власності на 1/3 частину вказаної вище квартири відповідно. Крім викладеного в позовній заяві, [PERSON] аргументує свої доводи тим, що у відповідача в зустрічному позові існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина. Також позивачка в зустрічному позові зазначає, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідача до неї та неповнолітнього сина. [PERSON] в судовому засіданні проти вимог зустрічного позову повністю заперечив та пояснив слідуюче. Оскільки дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін спору, право власності на неї було набуто під час проживанні в шлюбі таке майно повинно ділитись між співвласниками на засадах рівності часток в спільній сумісній власності. Щодо існування заборгованості по аліментам відповідач в зустрічному позові пояснив, що являється інвалідом, отримує пенсію по інвалідності, яка є його єдиним джерелом прибутку. Заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина виникла в період проходження щорічної перекомісії в МСЕК. На період проходження перекомісії виплата пенсії по інвалідності не проводиться. За цих умов [PERSON] вважає, що дана заборгованість виникла не з його вини, винних дій чи бездіяльності. Крім того, відповідач в зустрічному позові надав до суду довідку з якої вбачається, що на день розгляду судом даного спору з нього стягується 50% пенсії, а отже заборгованість по аліментам щомісяця погашається разом з виплатою основного розміру стягуваних аліментів. [PERSON] вважає, що надає сину необхідну матеріальну допомогу в тому розмірі, який дозволяє його пенсійне забезпечення по інвалідності. Таким чином, відповідач в зустрічному позові зазначає, що твердження про те, що неповнолітній син знаходиться лише на утриманні матері е необґрунтованими. Щодо вчинення неправомірних дій по відношенню до [PERSON] та неповнолітнього сина, відповідач в зустрічному позові заперечує. Вислухавши пояснення сторін та доводи їх представників, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON]до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджєення своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч. 3. ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В свою чергу ч. 2 ст. 321 ЦК України визначає, що сосба може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випавдках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до умов ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. З норм ст. 60 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набути під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ст. 68 СК України вказує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 391 ЦК України визначено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін спору, а також враховуючи той факт, що відповідачка в первісному позові визнала факт вчинення перешкод зі своєї сторони в користуванні позивачеві квартирою, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог [PERSON]до [PERSON] відносно усунення перешкод в користуванні квартирою. Суд погоджується з доводами позивача в первісному позові, що він зазнав моральних страждань у зв'язку з неправомірним порушенням його права співвласника об'єкта нерухомості. Однак, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищено розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому, з урахуванням характеру правопорушення та глибини душевних страждань позивача, завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 500,00 грн. Крім того, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]підлягає частковому задоволенню. Стаття. 60 СК України вказує на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ст. 68 СК України вказує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як випливає з документів, доданих сторонами до позовних заяв, квартира [ADDRESS] була набута на момент перебування [PERSON] та [PERSON]в шлюбі. З метою купівлі квартири було оформлено кредитний договір в банківській установі, позичальником, за яким виступила [PERSON] Сторони визнають, що вказана квартира, на день звернення до суду є об'єктом спільної сумісної власності. Згідно 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Обгрунтування позивачки в зустрічному позові вимоги про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири щодо не є обгрунтованим. Зокрема суд не погоджується з позивачкою з тим, що неповнолітній син знаходиться на її утриманні, оскільки з документів доданих до справи випливає той факт, що з [PERSON]стягуються аліменти в умі, що перевищує 30% прожиткового мінімуму на дитину відпоідного віку. Посилання на існування заборгованості по кредитному договору є теж безпідставними оскільки позивачка в зустрічному позову подала до суду документи, що підтверджують факт сплати банківського кредиту в повному обсязі та виключення квартири з державного реєстру застав та обтяжень майна.

Outcome: approved