Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до [PERSON] з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування жилою площею, в котрій зазначено, що згідно рішення виконкому Яготинської міської ради від 16 квітня 1999 року за № 100 позивачці передано у приватну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності від 19 квітня 1999 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвали 6 березня 1998 року. З вказаного періоду відповідач в квартирі не проживав, виїхав на інше місце проживання, в будинок [ADDRESS], що підтверджується актом від 20 березня 2003 року та довідкою 27 жовтня 2007 року № 312. проте, до цього часу [PERSON] залишається зареєстрованим у спірній квартирі та відмовляється знятись з реєстрації в добровільному порядку, в зв'язку з чим, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічною позовною заявою про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним та визнання права власності на &frac12; частину квартири, в котрій зазначив, що сторони під час перебування у шлюбі, у 1990 році, як члени житлово - будівельного кооперативу “Кристал”, придбали квартиру [ADDRESS], для чого використовували власні заощадження, сімейні та інші грошові кошти. Після цього у встановленому порядку сторони із дітьми зареєструвались за вказаною адресою на момент придбання квартири вони з [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство , разом з дітьми були членами кооперативу. [PERSON] обіцяла без його згоди не розпоряджатись квартирою. В подальшому сторони розірвали шлюб, та він виїхав з квартири, залишивши там свої особисті речі. З заявою про розподіл майна він не звертався, оскільки в квартирі проживали також його діти. 20 листопада 2007 року, коли позивачка звернулась з первісним позовом до суду, йому стало відомо, що 19 квітня 1999 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на квартиру на своє ім'я. Так як вважає, що квартира є спільною власністю подружжя, просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності та визнати за ним право власності на &frac12; частину спірної квартири. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позову, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, пояснивши, що членом кооперативу “Кристал” була лише позивачка. Перший пайовий внесок за квартиру у розмірі 5 102 гривні був зроблений позивачкою у 1987 році. Частину вказаної суми позивачці надали її батьки, а решта грошей були її заощадженнями, які вона мала до шлюбу. Загальна сума паєнагромадження становила 17100 гривень. У 1991 році за квартиру було внесений останній внесок. [PERSON] постійно змінював місця роботи, не надавав коштів на утримання дітей. З 1991 року відповідач в квартирі проживав періодично. Спільного бюджету в них не було, а тому позивачка вважає, що квартира є її особистою власністю. У 1998 році він виїхав з квартири, забравши свої речі. Частина речей зберігалась у гаражі, якій [PERSON] пізніше продав, а тому позивачка просила задовольнити її позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали та просили задовольнити зустрічний позов, мотивуючи це тим, що пай до ЖБК був внесений за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, а тому паєнагромадження і квартира, після повного внесення паю, є спільною сумісною власністю подружжя. Сторони проживали однією сім'єю та мали спільний бюджет до розірвання шлюбу, а саме до 1997 року. З врахуванням тих обставин, що відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, останній не заперечує проти того, щоб його частка у спільному мані подружжя була зменшена. Проте, [PERSON] в період, коли вносився пай працював, та його заробітна плата надходила до спільного бюджету подружжя. Крім основної роботи, [PERSON] у 1991 році мав заробіток, працюючи сантехніком в кооперативі “Кристал”, та кошти за виконувану ним роботу надходили в рахунок квартирної плати. На перший пайовий внесок йому також надавали кошти його батьки, в розмірі 2000 гривень. Враховуючи такі обставини, позивач просив визнати свідоцтво про право власності на квартиру частково недійсним та визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаного майна. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково. Так, з показів свідка [PERSON] вбачається, що вона проживає з позивачкою в одному будинку. Вона пам'ятає, що коли сім'я [PERSON] приблизно у 1991 році заселилась в квартиру, то сторони проживали однією сім'єю. Згодом відносини між ними погіршились. Відповідач не надавав позивачці грошей на утримання сім'ї. Остання позичала в неї кошти із - за скрутного матеріального становища. [PERSON] не проживає в квартирі близько 10 років. Речей його в спірній квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачкою з 1999 року. [PERSON] жодного разу в квартирі його колишньої дружини вона не бачила та ніяких речей відповідача там немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю позивачки. Сімейне життя останньої не склалось. Відповідач зловживав спиртним, не мав постійної роботи. Вона та її чоловік надавали кошти на утримання внуків, на внесення суми паю, маючи надію, що квартира буде належати лише дочці. Батьки [PERSON] не спроможні були надавати будь - яку грошову допомогу, так як були пенсіонерами. Після народження внука, вона як матір вже наполягала на розлученні дочки. Коли дочка подала позов до суду про стягнення з [PERSON] аліментів, подружжя разом не проживало. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сином сторін. Батько не проживав в квартирі близько 10 років, так як виїхав на інше місце проживання. Більше до них він не приходив. Чи мали сторони спільний бюджет йому невідомо, але коли він був дитиною між ними все було добре. Батьки розлучились у 1997 році, так як батько зловживав спиртним, не цікавився сім'єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знала сім'ю [PERSON] з 1990 року, в той час вони проживали однією сім'єю. Гроші в сумі 5102 гривні - перший внесок, у 1987 році, приносила їй [PERSON] Протягом наступних 2-3 років пай був повністю погашений. Позивачка скаржилась, що в неї мало грошей. [PERSON] після вселення в квартиру працював пару сезонів сантехником в кооперативі, за що отримував платню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показів, що він є батьком позивачки. Для першого внеску він надав дочці близько 3000 гривень власних заощаджень, які зняв з заощаджувального рахунку. У 1991 році він також надавав дочці приблизно 10000 гривень, але документально це підтвердити не може. Сімейне життя дочки не склалось, та подружжя декілька разів бажали розірвати шлюб. Відповідач постійно змінював роботу, сім'ю належним чином не утримував, та дочка виховала двох дітей завдяки тому, що їй надавали грошову допомогу батьки. Чи жили сторони разом в період до 1991 року він не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що у 1994 році [PERSON] та [PERSON] були присутні разом як подружжя на весіллі її дочки. Останні позичали в неї та її чоловіка разом 400 доларів США, але через три місяці ті розірвали шлюб. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7) видно, що сторони розірвали шлюб 6 березня 1998 року. З копії свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.8), вбачається, що свідоцтво про право власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] видано на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 16 квітня 1999 року. З довідки ЖБК «Кристал» від 7 жовтня 2007 року , витягу з паспорту [PERSON] (а.с.10, 48) видно, що [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] разом із членами сім'ї [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але там не проживає. З довідки ЖБК «Кристал» від 28 листопада 2007 року (а.с.53) видно, що з січня 2000 року на прохання позивачки оплата за комунальні послуги на трьох членів сім'ї нараховується окремо та за [PERSON] є борг по комунальних послугах в розмірі 635 грн. З довідки відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області від 26 жовтня 2007 року видно, що станом на 8 листопада 2005 року [PERSON] мав заборгованість по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 2345,97 грн. З матеріалів виконавчого провадження по справі АЕ від 26 липня 1989 року (а.2) видно, що з [PERSON] повністю утримано борг по аліментах по 31 грудня 2000 року Яготинським районним центром зайнятості, а [PERSON] 23 серпня 2001 року зверталася до начальника виконавчої служби з заявою про порушення у відношенні [PERSON] кримінальної справи за ухилення від сплати аліментів. З акту від 20 березня 2003 року, складеному за участю сусідів позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З копії трудової книжки [PERSON] (а.с.21-23) видно, що [PERSON] в період з 1983 року по 1995 рік працював водієм на Яготинському заводі спец технологічного обладнання. З договору, укладеного між ЖБК «Кристал» та [PERSON] 1 травня 1991 року видно, що він в кооперативі «Кристал» виконував обов'язки сантехніка та мав заробітну плату 100 руб. 1 червня 1992 року договір розірвано. З журналу обліку сум внесених паїв, наданих кооперативом “Кристал” видно, що членом даного кооперативу була [PERSON] та перший пайовий внесок був зроблений нею у 1987 році в розмірі 5102 гривні. З копій заяв [PERSON] від 9 липня 1997 року, від 4 липня 1997 року (а.с.67, 68) , видно, що позивачка зверталась до начальника Яготинського РВГУ МВС України з заявами в котрих зазначає, що [PERSON] три останніх роки не вносить оплати за газ, світло, телефон, квартплату,… не надає матеріальної допомоги… До розлучення вона застосовували різні методи, щоб чоловік « не спився, не втратив роботу, вів нормальний спосіб життя», із-за скрутного матеріального стану вона не може оформити розділ майна, в тому числі кооперативної квартири…З З довідок Яготинської філії державного ощадного банку України № 3111 від 17.12.2007 року, від 27.12.2007 року № 1480 та № 1159 видно, що наявність вкладів на ім'я [PERSON], [INFO] у відділенні ощадбанку та його структурних підрозділах не встановлено. 12 серпня 1987 року дійсно кошти готівкою в сумі 5371 рублів на ім'я [PERSON] були внесені власником рахунку № [NUMBER] ([PERSON]) Кошти в сумі 5102 рублі 12 серпня 1987 року були списані з рахунку [NUMBER] в ЖБК «Кристал». Можливості встановити з якого рахунку були зняті кошти і кому він належав немає можливості, оскільки клієнт вніс кошти готівкою. [PERSON] був закритий рахунок № [NUMBER] на дошлюбне прізвище [PERSON] 7 вересня 1987 року в сумі 500 рублів в Яготинському ТВБВ № 3111/01. [PERSON] був закритий рахунок № [NUMBER] 3 серпня 1987 року в сумі 3186 руб.52 коп. в Яготинському ТВБВ № 3111/01. Статтею 146ЖК України передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Пунктом 43 Примірного статуту житлово - будівельного кооперативу, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті “а” п.6 постанови від 18 вересня 1987 року “Про практику застосування законодавства про житлово- будівельні кооперативи” та підпункті “а” п.11 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 “Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. Згідно ст. 70 СК України 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї... Таким чином в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1981 року по 1998 рік, після чого шлюб розірвано. У 1985 році [PERSON] вступила в члени житлово -будівельного кооперативу “Кристал”, [ADDRESS]. Першій пайовий внесок від імені [PERSON] на рахунок кооперативу “Кристал” надійшов 12 серпня 1987 року в розмірі 5102 рублі. У 1990 році сторони отримали кооперативну квартиру [ADDRESS]. Загальна сума паю становила 17100 рублів, причому 9 жовтня 1991 року було внесено 11535 рублів, та сума паєнагромадження виплачена в повному обсязі. З 1997 року сторони разом не проживають, відповідач переїхав на інше місце постійного проживання. Свідоцтво про право власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] видано на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 16 квітня 1999 року. Сума паю внесена у період сумісного проживання подружжя за рахунок спільних коштів, та спірна квартира, після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. З врахуванням тих обставин, що позивачка витратила на перший внесок 500 рублів, які їй належали до шлюбу, а також подаровані їй 3186 рублів батьками, а відповідач за первісним позовом не дбав належним чином про утримання сім'ї, про тані обставини останній не заперечує, суд вважає, що частку [PERSON] у спільній сумісній власності необхідно зменшити та визнати за ним право власності на 1/3 частину спірної квартири, визнавши в цій частині недійсним свідоцтво про право власності. Оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування цим житлом, як члена її сім'ї, що був відсутній без поважних причин понад один рік, не ґрунтуються на законі, та для задоволення вимог первісного позову підстав немає. Дійшовши такого висновку, суд враховує наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в період внесення паю до кооперативу “Кристал” був працюючим, а з показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що сторони в цей час проживали однією сім'єю. Покази свідків [PERSON] є непереконливими, оскільки батько позивачки в судовому засіданні зазначив, що не вникав в сімейні стосунки дочки, а її матір показала, що сторони не проживали разом з моменту стягнення аліментів з відповідача, тобто з 1989 року, що суперечить поясненням самої позивачки та показам свідків [PERSON] та [PERSON]. Крім цього, покази позивачки у тій частині, що її батько надав їй у 1991 році для погашення пайових внесків близько 11000 рублів не підтверджуються письмовими доказами, а покази самого [PERSON] стосовно зазначених позивачкою обставин суд прийняти до уваги не може, оскільки свідок є батьком позивачки та є особою зацікавленою в результаті розгляду справи.

Outcome: partial