Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 1992 року народження, з позовом до свого чоловіка - [PERSON] про визначення частки кожного з співвласників в спільному майні - квартирі [ADDRESS] і просила визнати за нею та її неповнолітніми дітьми - [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 1992 року народження, та відповідачем право власності на 1/4 частину спірної квартири посилаючись на те, що цю квартиру 28 квітня 1999 року було ними приватизовано в рівних частках. Також позивачка просила визначити порядок користування квартирою і виділити їй з дітьми на належні їм загалом &frac34; частини квартири в користування житлові кімнати площею 18,5 кв.м., 12,9 кв.м., а відповідачу жилу кімнату площею 9,2 кв.м., залишивши службові приміщення - коридор, туалет, ванну кімнату та кухню у спільному користуванні. Ухвалою суду від 11 квітня 2007 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної Ради м. Харкова (а.с. 26). Ухвалою суду від 18 лютого 2008 року до участі в справі на стороні позивача в якості третьої особи було залучено [PERSON] (а.с. 66). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали і наполягали на визначенні порядку користування спірною квартирою у відповідності до другого варіанту судово - будівельної експертизи (а.с. 49), просили виділити в користування відповідачу житлову кімнату площею 9,2 кв.м. та вбудовану шафу площею 1,2 кв.м., їй з дітьми житлові кімнати площею 18.5 кв.м. з лоджією 7,2 кв.м. та 12,9 кв.м., залишивши коридор, кухню, вбиральню та ванну кімнату у спільному користуванні. Відповідач позов не визнав і пояснив, що цю квартиру ним було отримано в 1997 році як інвалідом другої групи внаслідок участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З часу отримання квартири позивачка та діти ніколи в квартирі не жили, їх речей в ній не має. Хоча позивачка раніше і зверталася до суду з позовом до нього про поновлення її порушеного права та вселення в квартиру, але таке її звернення він вважав не обґрунтованим і на попередньому розгляді справи позов визнав і був готовий віддати позивачці ключі від вхідних дверей квартири прямо в судовому засіданні. Після виконання рішення про вселення позивачки з дітьми до квартири, вони все одно в ній не живуть. Він же протягом десяти років постійно користується квартирою і займає в ній житлову кімнату площею 12,9 кв.м. Виділення йому в користування кімнати житловою площею 9,2 кв.м., навіть разом з вбудованої в коридорі шафою площею 1,2 кв.м., вважав неможливим, оскільки це суттєво порушує його право на користування частиною квартири, яка припадає на його частку. Проти визнання за сторонами та їх дітьми права власності на &frac14; частину квартири за кожним ніколи не заперечував, просив виділити йому в користування на його частку в спільному майні житлову кімнату площею 12,9 кв.м. Третя особа - [PERSON] заявлений позов підтримав, звернувся до суду з заявою про закінчення розгляду справи в його відсутність (а.с. 80). Представник третьої особи - опікунської ради виконкому Орджонікідзевської районної Ради м. Харкова про час та місце розгляду справи був повідомлений, в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, при прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду (а.с. 82). Вислухавши сторони, представника позивачки, третю особу, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірною є трикімнатна приватизована ізольована квартира [ADDRESS], яка була надана в користування відповідачу - [PERSON] на нього та членів його сім'ї - позивачку [PERSON] та їх дітей [PERSON] та [PERSON], 1992 року народження, на підставі ордеру на житлове приміщення № 095690, виданого Жовтневим райвиконкомом м. Харкова 3 вересня 1997 року (а.с. 6). Зараз ця квартира належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 квітня 1999 року Центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 7-99-174237 (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з того, що при приватизації спірної квартири будь - якої домовленості про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не було, суд вважає їх частки у праві власності на спірну квартиру рівними - по &frac14; частині за кожним, і позовні вимоги в цій частині позову обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Спірна квартира складається з житлових кімнат площею 9,2 кв.м., 12,9 кв.м. і 18,5 кв.м, а також підсобних приміщень: коридору площею 13,4 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбудованої шафи площею1,2 кв.м. та лоджії площею 7,2 кв.м. (а.с. 8, 9). Позивачка та відповідач знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 1988 року (а.с. 11). Починаючи з 1997 року стосунки між сторонами погіршилися, і протягом останніх десяти років вони разом не проживають. Відповідач проживає в спірній квартирі, позивачка та діти сторін в квартирі не проживають. Ці обставини встановлені судом на підставі пояснень позивачки, які визнані відповідачем, і відповідно до положень ст. 61 ЦК України доказуванню не підлягають. Загальна житлова площа квартири становить 40,6 кв.м. В разі визначення порядку користуванні спірною квартирою, на частину кожного з чотирьох співвласників повинно бути виділено 10,15 кв.м. житлової площі. Запропонований позивачкою другий варіант судово - будівельної експертизи № 7036 від 20 листопада 2007 року (а.с. 46-58), як варіант визначення порядку користування квартирою, суд вважає неприйнятним, так як визначення порядку користування спірною квартирою таким чином, щоб відповідач користувався житловою кімнатою площею 9,2 кв.м. та вбудованою шафою площею 1,2 кв.м. суттєво погіршить житлові умови відповідача та його права власника частки майна, оскільки: по - перше, порушує вимоги ч. 2 ст. 63 ЖК України, відповідно до якої не може бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше встановленого для надання одній особі (частина перша ст. 48 ЖК України); по - друге, компенсація недостатньої відповідачу до його норми житлової площі за рахунок надання йому в користування службового приміщення - вбудованої шафи площею 1,2 кв.м. є недопустимим і суперечить діючому законодавству; по - третє, в запропонованому експертом другому варіанті площа вбудованої шафи одночасно виділяється в користування відповідача і залишається в спільному користуванні сторін в якості частки коридору, оскільки частина останнього, що залишається в спільному користуванні, експертом не зменшена (а.с. 49); в-четвертих, позивачкою не надано суду висновку санітарно - епідеміологічної служби про відповідність запропонованого нею варіанту визначення порядку користування спірною квартирою санітарним нормам. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позивачкою позову в частині визначення порядку користування спірною квартирою за другим варіантом судово - будівельної експертизи. Відмовляючи позивачці в задоволенні позову суд також виходить з того, що внаслідок наявності між сторонами достатньо гострої конфліктної ситуації, їх спільне користування навіть службовими приміщеннями спірної квартири не приведе до розв'язання цього конфлікту, а навпаки викличе його загострення. Такі висновки суд робить на підставі пояснень сторін в судовому засіданні про те, що після примусового вселення позивачки з дітьми до спірної квартири, між сторонами зразу виник скандал, за наслідками якого відповідачці та її сину [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження, а відповідач опинився в лікарні з серцевим нападом. Єдиним дійовим засобом розв'язання наявно між сторонами спору стосовно користування спірним житлом слід визнати розмін сторонами спірної квартири. Суд не може прийняти до уваги бажання відповідача визначити порядок користування спірною квартирою за третім варіантом судово - будівельної експертизи, оскільки у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, а зі зустрічним позовом про визначення порядку користування спірною квартирою відповідач до суду не звернувся. Приймаючи до уваги, що діючим законодавством України передбачений також і позасудовий порядок розв'язання цивільно - правового спору між сторонами в частині визначення розміру їх часток у спільному майні шляхом укладання нотаріально посвідченої угоди, яким позивачка не скористалася і не надала суду будь - яких доказів, які б спростували ствердження відповідача про те, що він завжди визнавав право позивачки та дітей на спірну квартиру саме в таких частках, як вона вказала в заявленому позові, і не заперечував проти його визначення в позасудовому порядку, суд не вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки сплачений нею по справі судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення справи в розмірі 16 грн., оскільки позивачка мала реальну можливість вирішити це питання без звернення до суду. В зв'язку з відмовою позивачці в задоволенні позову в частині визначення порядку користування спірнім майном та у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також не вбачає підстав для задоволення її позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат на правову допомогу та проведення експертизи. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 63, 104 ЖК України, ст. 357 ЦК України, суд -

Outcome: partial