Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-19 00:00:00

11 травня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення винагороди за використання об”єктів промислової власності в розмірі 38030 грн. що виникла в період з 1998 року по 2000 рік та з 2002 року по 2004 рік включно, а також зобов”язати виплачувати щорічно винагороду за підсумками реалізації горілчаних виробів. В обгрунтування позову вказав, що являється співавтором горілок „Володимир Великий”, „Чернігівська ювілейна”, „Намисто Славутича”, „Цитрусова”, „Деснянські зорі”, „Оригінальна”, „Княжий з”їзд”, „Посол України”, та солодкої настойки „Поліський букет”. Згідно договрів про передачу права на одержання патенту позивач передав право на одержання патентів на об”єкти промислової власності відповідачу, який зобов”язаний сплачувати винагороду за їх використання. Однак відповідач свої зобов”язання не виконує і винагороду не сплачує, внаслідок чого в період з 1998 року по 2000 рік виникла заборгованість в розмірі 16287 грн, за період з 2002 року по 2004 рік також виникла заборгованість в розмірі 21743 грн. 49 коп., а всього 38030 грн., яку просив стягнути. Судом до участі в справі в якості співвідповідача притягнуто Чернігівське обласне державне об”єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Чернігівспиртгорілка”. У судовому засіданні позивач підтримав позов і наполягав на його задоволенні. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимоги, оскільки позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, а поважності причин пропуску позивачем суду не було надано. Представник співвідповідача позов не визнав і просив відмовити в задоволенні та пояснив що будь-які договірні відносини з приводу використання об”єктів промислової власності між сторонами відсутні. Засухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть ( а.с. 256 ) [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ( том 2 а.с. 54, 55 ) вбачається, що після смерті [PERSON] вступила в спадщину його дружина [PERSON], яка була залучена до участі в справі. Згідно наявних в матеріалах справи договорів від 11.11.1997 року позивач як співавтор передав Чернігівському лікеро-горілчаному заводу „Чернігівспиртгорілка” право на одержання патентів на об”єкти промислової власності на горілки: „Володимир Великий”, Чернігівська ювілейна”, „Намисто Славутича”, „Цитрусова”, „Деснянські зорі”, „Оригінальна”, „Княжий з”їзд”, а на підставі Договрів від 27.06.2000 року передав Чернігівському обласному об”єднанню спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Чернігівспиртгорілка” право на одержання патентів на горілку „Посол України” та солодку настойку „Поліський букет”. В свою чергу власники деклараційних патентів зобов”язувалися сплачувати позивачу винагороду за використання об”єктів промислової власності. Згідно наказу Державного комітету України по харчовій промисловості від 15.08.1996 року №66 та наказу ДВТП „Чернігівспиртгорілка” від 28.08.1996 року № 78 було створено Чернігівське обласне державне об”єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Чернігівспиртгорілка”, до якого входив Чернігівський лікеро-горілчаний завод. Відповідно до наказу Комітету харчової промисловості Міністерства агропромислового комплексу України від 29.03.1999 року № 15 Чернігівський державний лікеро-горілчаний завод був реорганізований шляхом приєднання його як структурного підрозділу до Чернігівського обласного державного об”єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Чернігівспиртгорілка”, із припиненням з 01 квітня 1999 року діяльності як юридичної особи. Пунктами 1.2, 2.1.3 Статуту ( а.с. 86 ) підтверджується, що відповідач створений 25.06.2001 року і є правонаступником прав та обов”язків Чернігівського обласного об”єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Чернігівспиртгорілка”, пов”язаних лише з діяльністю його структурного підрозділу - Чернігівського лікеро-горілчаного заводу. Відповідно до вимог ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі” власник патенту може передавати на підставі договру право власності на винахід будь-якій особі, яка стає його правонаступником або надати дозвіл на використання винаходу на підставі ліцензійного договору. Договір про передачу права власності на винахід і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Зазанчене також передбачено п. 2.7 Договорів. Згідно п. 1.4 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на винахід ( корисну модель ) та видачу ліцензії на використання винаходу, затвердженої наказом Міністрества освіти і науки України 16.07.2001 року № 521, зареєстрованої в Міністрестві юстиції України 30.07.2001 року № 644/5835 передача права власності на винахід ( корисну модель ) і надання ліцензії на використання винаходу вважаються дійсними для будь-якої іншої особи з дати публікації відомостей про це в офіційному бюлетені „Промислова власність” та внесення їх до реєстру. Особливою правовою формою використання об”єктів промислової власності є цивільно-правові договори. Пунктом 4 ст. 426 ЦК України передбачено, що розпорядження майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договру. Це угода, відповідно до якої власник ( ліцензіар ) винаходів, промислових зразків передає і дозволяє їх своєму контрагенту ( ліцензіату ) в обумовлених угодою межах і на певний строк, а останній зобов”язується вносити обумовлені платежі і виконувати інші зобов”язання, передбачені договором. Одночасно статтею 427 ЦК України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі”, продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу, якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного винаходу, якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку еквівалентну їй, та використання об”єктів права інтелектуальної власності здійснюється на підставі дозволу ( ліцензійного договору ) особи, яка має виключне майнове право дозволяти використання такого об”єкта. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем щодо укладення з відповідачем письмових договрів про передачу йому прав власності на об”єкти промислової власності та їх використання не доведено. Крім того, як в судовому засіданні позивач пояснив, що з 2001 року по 01.04.2002 року не існувало юридичної особи, а тому за вказаний період не вимагає винагороди. Також позивачем без поважних причин пропущено трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист своїх прав за період з 1998 року по 11.05.2003 року, в зв”язку з чим він не підлягає поновленню. Оскільки, розрахунки винагороди були складені самим позивачем та інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог з боку позивача не надано, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог щодо стягнення винагороди в розмірі 38030 грн. та зобов'язання виплачувати щорічно винагороду за підсумками реалізації горілчаних виробів.

Outcome: dismissed