Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-16 00:00:00

ТОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулося до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, 09.12.2005 року між товариством та [PERSON], був укладений договір позики № 68-В, у відповідності до якого, товариство надало свойому працівнику [PERSON] позику у розмірі 3358 грн. 32 коп., з умовою її повернення упродовж 12 місяців. Пунктом 5 вказаного договору було передбачено дострокове повернення позики у випадку звільнення позичальника з роботи у позивача. На момент звільнення позичальника з роботи 07.02.2006 року, зобов”язання взяте на себе [PERSON] було виконано частково, у розмірі 1165 грн.13 коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 2373 грн. 19 коп. в якості в відшкодування заборгованості за договором позики та 82 грн. в якості відшкодування понесених судових витрат, а всього 2455,19 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Орлан-Транс-Груп», зазначивши, що договір позики від 09.12.2005 року № 68-В з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» був підписаний без його волевиявлення, під психологічним тиском, без мети настання відповідних правових наслідків. Грошей чи інших матеріальних цінностей [PERSON] від ТОВ “Орлан-Транс-Груп” не отримував. Таким чином, [PERSON] просить визнати договір позики недійсним, відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та стягнути з ТОВ “Орлан-Транс-Груп” 1165 грн. 13 коп. сплачених в рахунок погашення заборгованості за договором позики, а також 85 грн. в якості відшкодування судових витрат. В судовому засіданні представник ТОВ “Орлан-Транс-Груп”, як представник позивача, підтримав вимоги заявлені до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення заборгованості за договором, вказавши, що між товариством, та [PERSON], як працівником ТОВ “Орлан-Транс-Груп”, був укладений договір позики, котрий [PERSON] підписав та, 09.12.2005 року, отримав за видатковим касовим ордером 3358 грн. 32 коп. Із вказаної суми [PERSON] повернув товариству 1165 грн. 13 коп. звільнившись з підприємства за власним бажанням 07.02.2006 року. Оскільки договором передбачено дострокове повернення позики у випадку звільнення особи з підприємства, а [PERSON] звільнившись з роботи, свого зобов”язання у повному обсязі не виконав, представник ТОВ “Орлан-Транс-Груп” просить достроково розірвати договір укладений між сторонами та стягнути з відповідача залишок заборгованості та судові витрати понесені по справі. Як представник відповідача, у справі за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним договору позики, стягнення коштів сплачених за договором, а також судових витрат, представник ТОВ “Орлан-Транс-Груп” вказав на безпідставність вимог [PERSON], тому що останній не надав суду доказів про примушування до підписання договору. В той же час, статутом ТОВ “Орлан-Транс-Груп”, чинним на момент укладення угоди між сторонами, передбачено надання товариством фінансових послуг, в тому числі і позик, а підписи [PERSON] під договором позики та видатковим касовим ордером, свідчать про дійсність волевиявлення сторін та виконання взятих на себе зобов”язань зі сторони ТОВ “Орлан-Транс-Груп” у повному обсязі. Крім того, прибуткові касові ордери про перерахування [PERSON] коштів в рахунок повернення позики, свідчать про часткове виконання позичальником взятих на себез зобов”язань. В судовому засіданні [PERSON], як відповідач, та його представник [PERSON], вимог, заявлених ТОВ “Орлан-Транс-Груп”, не визнали, вказавши, що підписання договору позики між сторонами, не мало на меті настання відповідних правових наслідків, а було спрямоване на стягнення з [PERSON] коштів, сплачених ТОВ “Орлан-Транс-Груп”, як штраф за порушення правил міжнародних автоперевезень. Посадові особи ТОВ “Орлан-Транс-Груп” чинили на [PERSON] психологічний тиск, погрожуючи не поверненням трудової книжки після того, як останній написав заяву про звільнення з роботи. [PERSON] підписав договір позики та робив власноручні написи у прибутковому касовому ордері про те, що отримав в якості позики 3538 грн. 32 коп., однак коштів фактично не отримував. Вподальшому з [PERSON] були утримані кошти в розмірі 1165 грн. 13 коп. за ніби-то повернуту частину позики. Як позивач за зустрічним позовом [PERSON], а також його представник [PERSON], свої вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між сторонами, підтримали та просили стягнути з ТОВ “Орлан-Транс-Груп” 1165 грн. 13 коп., отриманих в рахунок погашення боргу за договором позики та 85 грн. судових витрат. На підтвердження своїх вимог [PERSON] та його представник вказували на психологічний тиск, який чинився відносно [PERSON] посадовими особами підприємства, на відсутність спрямованості правочину щодо настання реальних правових наслідків. Крім того, представник [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що згідно Єдиного державного реєстру, предметом діяльності ТОВ “Орлан-Транс-Груп” є роздрібна торгівля пальним та організація автомобільного вантажного перевезення. Таким чином, надання позик суперечить статутній діяльності підприємства. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов ТОВ “Олан-Транс-Груп” підлягає задоволенню, а зустрічні вимоги, заявлені [PERSON], необхідно відхилити. У відповідності до ч.2 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 28.01.2005 року по 07.02.2006 року, працював водієм ТОВ "Орлан-Транс-Груп" по перевезенню вантажів і на нього була покладена повна матеріальна відповідальність. З договору позики № 68-В, укладеного між сторонами 09.12.2005 року, вбачається, що товариство надало свойому працівнику [PERSON] позику у розмірі 3358 грн. 32 коп., з умовою її повернення упродовж 12 місяців. Пунктом 5 вказаного договору передбачено дострокове повернення позики у випадку звільнення позичальника з роботи у ТОВ «Орлан-Транс-Груп», незалежно від підстав звільнення. В судовому засіданні сторони визнали той факт, що [PERSON] підписував договір № 68-В від 09.12.2005 року, згідно якого товариство надало йому позику у розмірі 3538 грн. 32 коп., а позичальник зобов'язався повернути таку ж суму коштів упродовж 12 місяців з моменту її отримання. Крім того, сторони не оспорювали той факт, що [PERSON] власноручно виконав напис у видатковому касовому ордері № 4323 від 09.12.2005 року про отримання від ТОВ "Орлан-Транс-Груп", в якості позики, 3538 грн. 32 коп. Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд вважає, що ТОВ “Орлан-Транс-Груп", належними та допустимими засобами доказування, довело в судовому засіданні факт укладення договору позики з [PERSON] та факт повного виконання договору зі сторони позичальника. З прибуткових касових ордерів № 3357 від 09.12.2005 року, № 3759 від 22.12.2005 року та № 3886 від 07.02.2006 року вбачається, що [PERSON] повернув ТОВ “Орлан-Транс-Груп" частину позики на загальну суму 1165 грн. 13 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] як сторона у договорі позики, також виконав частину своїх зобов”язань перед ТОВ “Орлан-Транс-Груп". Наказом № 23-К від 07.02.2006 року [PERSON], за власним бажанням, був звільнений з роботи у ТОВ "Орлан-Транс-Груп". Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. З картки рахунку № 3775 від 29.06.2006 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором позики становить 2373,19 грн. і сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що [PERSON] не повернув ТОВ "Орлан-Транс-Груп" вказану частину позики. Суд приходить до висновку, що у відповідності до п.5 Договору, укладеного між сторонами, у [PERSON] з 07.02.2006 року виникло зобов”язання перед ТОВ “Орлан-Транс-Груп" щодо дострокового повернення залишку позики у розмірі 2373 грн. 19 коп. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов”язання, настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків. У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Таким чином, суд вважає що вимоги ТОВ “Орлан-Транс-Груп", заявлені до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення заборгованості за договором, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON], заявлені до ТОВ «Орлан-Транс-Груп», про визнання недійсним договору позики та стягнення коштів сплачених за договором, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Частинами 3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Суд вважає, що ТОВ «Орлан-Транс-Груп» довело в судовому засіданні волевиявлення [PERSON] на укладення договору позики та повне реальне настання правових наслідків правочину, в частині взятих на себе позикодавцем зобов”язань. Суд критично ставиться до пояснень [PERSON] та його представника про застосування психологічного тиску, з метою спонукати [PERSON] укласти договір, не спрямований на реальне настання правових наслідків. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що особисто підписав договір та касовий ордер про отримання коштів, а вподальшому перераховував підприємству кошти на відшкодування позики. Як на причини примушування його укласти договір позики, [PERSON] вказує на застосування штрафних санкцій відносно ТОВ “Орлан-Транс-Груп" під час здійснення міжнародних автоперевезень. Оскільки підприємство було оштрафоване на території іноземної держави, його керівництво мало намір відшкодувати свої збитки за рахунок [PERSON], як водія транспортного засобу. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надав в судове засідання копії документів, виконаних іноземною мовою. Вказаним документам суд, за відсутності перекладу на мову, котрою ведеться судочинство, позбавлений можливості дати оцінку. [PERSON] і його представником, в судовому засіданні не було заявлено клопотань про виклик свідків, котрі підтвердили б обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Пояснення представника [PERSON] про те, що на [PERSON] чинився психологічний тиск, суд також не може прийняти як достовірні та допустимі, оскільки [PERSON], не будучи безпосереднім очевидцем укладення угоди, дізналася про певні обставини зі слів [PERSON] Крім того, суд приймає до уваги що [PERSON], припинивши трудові відносини з ТОВ “Орлан-Транс-Груп" та 20.03.2006 року отримавши трудову книжку, не будучи підпорядкованим та іншим чином залежним від керівництва підприємства, тривалий час не вживав заходів щодо судового врегулювання спору, та не звертався до правоохоронних органів із заявами про неправомірні дії вчинені відносно нього. Суд вважає безпідставними доводи представника [PERSON] про те, що надання позичок, суперечить статутній діяльності ТОВ “Орлан-Транс-Груп", у зв”язку з тим, що предметом діяльності товариства, згідно відомостей, зазначених у Єдиному державному реєстрі, є торгівля пальним та організація автомобільного вантажного перевезення. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру ТОВ “Орлан-Транс-Груп", до видів діяльності товариства віднесені також грошове та фінансове посередництво, а пунктом п.3.2.2. ст.3 Статуту товариства, передбачено надання фінансових послуг (лізингу, надання порук та позик фінансовими активами, інші операції, які можуть надаватися не фінансовими установами). Таким чином, [PERSON] та його представник, не довели в судовому засіданні належними та допустимими засобами доказування, факту примушування зі сторони ТОВ “Орлан-Транс-Груп" до підписання договору позики без мети настання відповідних правових наслідків. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з [PERSON], як з відповідача, підлягають стягненню понесені ТОВ “Орлан-Транс-Груп" судові витрати.

Outcome: approved