Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-04 00:00:00

Згідно ст.ст.209,218 ЦПК України складання повного рішення відкладається до 10 березня Після неодноразового уточнення своїх вимог [PERSON] просив визнати недійсними Державні акти на право власності на землю від 01 лютого 2007 року, на ім”я [PERSON]., а саме : площею 0,1244 га, що знаходиться в с.Крехаїв Козелецького району; площею 0,25 га та площею 0,25 га, що знаходяться в [ADDRESS]; визнати за ним право власності на землю згідно сертифікату на ім”я [PERSON]. на 3,01 га землі; визнати його власником майна &frac12; частини згідно заповіту [PERSON]., а саме: на земельну ділянку площею 0,1244 га, що знаходиться в урочищі „Штани” Козелецького району, на &frac12; частину будинку та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходяться в [ADDRESS]; визнати його власником грошового вкладу (рахунок [NUMBER]), що належав [PERSON].; зобов”язати [PERSON].відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 тис. грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що його дядько [PERSON]. перебував у цивільному шлюбі з [PERSON]. з 1976 року по 2000 рік в [ADDRESS] та вів спільне господарство. 20 грудня 2004 року [PERSON]. склав заповіт на ім”я позивача, згідно якого заповів йому жилий будинок в [ADDRESS] з надвірними будівлями та все те, що належить йому за законом. 17 січня 2006 року дядько помер. Відповідачка [PERSON]. не дозволяє відокремити належне йому майно та користуватися ним, разом з донькою [PERSON]. заперечують проти розподілу майна мирним шляхом, тому він змушений звертатися до суду. Неправомірними діями відповідача та третьої особи [PERSON]. йому спричинено моральну шкоду, яку оцінив в 10 тис. грн. та просив з них стягнути зазначену суму. Згідно уточнення вимог від 25 жовтня 2007 року просив зобов”язати сплатити моральну шкоду [PERSON]. Також позивач зазначав, що земельні ділянки відповідачкою приватизовані з порушенням вимог законодавства, тому Державні акти на право власності на землю мають бути визнані недійсними. В квітні 2007 року [PERSON]. звернулася зо суду з зустрічним позовом до [PERSON]. та просила встановити родинні стосунки, визнати за нею право власності на спадкове майно, поділити його та відшкодувати моральну шкоду. Зазначала, що померлий [PERSON]. - її батько. Наприкінці сорокових років минулого століття між ним та її матір”ю [PERSON]. виникли фактичні шлюбні відносини, в результаті яких 20 липня 1948 року народилась вона. Те, що [PERSON]. її батько, можуть підтвердити свідки, а також в свідоцтві про народження по-батькові вона записана Олексіївна. Після смерті батька відкрилась спадщина і вона, як повнолітня непрацездатна дитина, має право на обов”язкову частку в спадковому майні. Тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на : &frac14; частину будинку [ADDRESS]; &frac12; частину земельного паю та майнового сертифікату на ім”я [PERSON].; &frac12; частину грошового вкладу. В порядку поділу спадкового майна в натурі просила стягнути з неї на користь [PERSON]. вартість &frac12; частини спірного будинку в сумі 5399 грн., виділивши їй в натурі &frac12; частину будинку, також просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в сумі 25 тис. грн. В ході судового розгляду доповнила позовні вимоги та просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]., оскільки до прийняття судом рішення щодо батьківства вона позбавлена можливості офіційно звернутися до нотаріальної контори як спадкоємець. Рішенням Козелецького районного суду від 24 грудня 2007 року встановлено факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON]., визнано [PERSON]. батьком [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на &frac14; частину спірного будинку; &frac12; частину земельної частки (паю) згідно сертифікату, виданого [PERSON].; на &frac12; частину майнового паю, належного [PERSON],; право на &frac12; частину грошового вкладу, належного [PERSON]. Визначено [PERSON]. додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини померлого Шурини О.Г.. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON]. та [PERSON]. відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 24 грудня 2007 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті; не прийняті вимоги щодо переважного права окремих спадкоємців на виділ їм спадщини у натурі; судом не вжиті заходи щодо накладення арешту на спірне майно; виділення судом &frac14; частини будинку без землі не має ніякого сенсу у веденні господарства; судом не враховані вимоги ст..ст.1272,1224 п.5 ЦК України щодо строків прийняття спадщини та наслідків у разі пропущення такого строку; судом не приділено уваги тим фактам , що [PERSON]. не виконувала вимоги ст.172 п.1 СК України - діти зобов”язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати допомогу; судом не враховані положення ст..ст.203,215-217 щодо недійсності правочинів та не прийнято до уваги, що приватизація спірних земельних ділянок тягне за собою недійсність правочину щодо його приватизації, адже поки справа знаходиться на розгляді в суді приватизація є недійсною; судом не взято до уваги, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має на утриманні дитину - інваліда з дитинства і недопуск до земельної ділянки не дає можливості на отримання прибутку уже понад два роки, чим і підтверджується моральна шкода. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - частковій зміні, виходячи з наступного. Предметом даного спору є спадщина, що відкрилася після смерті [PERSON]., а також пів-будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] без реєстрації власника та три земельні ділянки площею 0,25 га та 0,2511 га в [ADDRESS] та 0,1244 га в с.Крехаїв, що належать [PERSON]. Позивач за основним позовом [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Позивачка за зустрічним позовом претендує на обов”язкову частку у спадщині як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця шляхом заявлення вимог про визнання померлого [PERSON]. її батьком та визнання за нею права власності на 1/2 частину спадщини померлого та &frac14; частину спірного будинку. Вирішення вимоги [PERSON]. щодо батьківства є визначальним для вирішення питання відносно кола осіб, які претендують на спадщину. Суд першої інстанції визнав, що [PERSON] є батьком [PERSON].. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційна скарга [PERSON]. не містить обґрунтування доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині вимог [PERSON]. про визнання померлого [PERSON]. її батьком. Це підтвердили в судовому засіданні апеляційного суду сам апелянт та його представник, вони пояснили, що фактично погодились з судовим рішенням в цій частині і не оскаржують його. Крім того, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.61 ЦПК України про те, що обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки вимоги [PERSON]. в зазначеній частині фактично визнані позивачем по основному позову і судове рішення в цій частині не оскаржується, підстави для його апеляційного перегляду відсутні. Оскаржуваним рішенням задоволено вимоги [PERSON]. і визначено додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини померлого [PERSON]. Суд прийшов до висновку, що [PERSON]. не мала змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, бо вона не має документів на підтвердження того, що спадкоємець [PERSON]. є її батьком. Зазначену обставину суд визнав поважною. Доводи апелянта зводяться до того, що лише після скасування судового рішення під головуванням судді Соловей В.В. при новому розгляді справи суддею Короїд Ю.М. було витребувано від [PERSON]. заяву на прийняття спадщини та надано термін на її продовження і цим грубо порушено права позивача [PERSON]. Матеріали справи свідчать (зокрема, протокол судового засідання а.с.288,290), що в ході судового розгляду позивачкою по зустрічному позову подано заяву про доповнення позовних вимог і заявлені вимоги про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ( а.с.276) і суд розглянув ці вимоги. Апеляційний суд вважає, що цим права позивача по основному позову [PERSON]. не порушені, оскільки [PERSON]. діяла у порядку, визначеному ЦПК України. Рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд вважає законним і обґрунтованим, а доводи апелянта правильність висновків місцевого суду не спростовують. Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги [PERSON]. про визнання права власності на спадкове та інше майно, визнавши при цьому частки сторін у спадщині рівними. Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов”язкова частка). Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 з подальшими змінами „Про практику розгляду судами України справ про спадкування” передбачено, що обов”язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за законом тієї черги, котра за відсутності заповіту закликалася б до спадкування. З матеріалів справи вбачається, це також підтвердили сторони в судовому засіданні апеляційного суду, що у [PERSON]. маються два сини -[PERSON],1952 року народження і [PERSON], 1957 року народження, які не претендують на спадщину. Зазначені особи відносяться до кола спадкоємців за законом першої черги і тому при визначенні обов”язкової частки мають враховуватися. Апеляційний суд також вважає, що спір сторін щодо спадкового та іншого майна має бути вирішений в судовому порядку, оскільки такий підхід сприятиме найбільш повному захисту прав позивачів за основним та зустрічним позовами. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що [PERSON]. як член колгоспного двору має право на &frac12; частину спірного будинку. Згідно довідки Крехаївської сільської ради від 09 березня 2006 року (а.с.87) станом на 01.07.1990 року господарство по [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспних дворів і проживали в ньому [PERSON]. і [PERSON]., прописані обоє в ньому з 1981 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.60) за [PERSON]. зареєстровано право власності на &frac12; частку даного будинку, інша половина будинку ні за ким не зареєстрована. Тому апеляційний суд вважає, що оскільки оформлення прав на таке спадкове майно через нотаріальну контору неможливе, спір має бути вирішений судом. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що половина будинку по [ADDRESS] відноситься до спадкового майна, проте частки сторін є такими: [PERSON]. належить 1/12 частка (1/2: 3( [PERSON].,[PERSON].,[PERSON].) =1/6:1/2 (ч.1 ст.1241 ЦК України) =1/12) ; [PERSON]. - 5/12 частки будинку. Підтвердженням права власності спадкодавця на земельну частку(пай) є сертифікат на право власності на земельну частку (пай) і згідно правил ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування. В матеріалах справи наявна копія сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім”я [PERSON]. (а.с.75). До спадкового майна відноситься також майновий пай [PERSON]. (а.с.256) та грошовий вклад (а.с.64,255). Частка [PERSON]. у цьому майні становить 1/6 ( 1: 3 = 1/3: 1/2 = 1/6), частка [PERSON]. - 5/6 ( 1-1/6 = 5/6). Оскільки судом першої інстанції невірно застосовані положення ч.1 ст. 1241 ЦК України і невірно визначені частки сторін, рішення суду в цій частині підлягає зміні, слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]; на 5/6 частин земельної частки (паю) згідно сертифікату серії ЧН № 039273 на право на земельну частку(пай); на 5/6 частин на майновий пай згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЧНКЗ № 15-401 від 21 жовтня 2004 року; 5/6 частин на грошовий вклад на ім”я [PERSON]. (рахунок № 2380). Визнати за [PERSON]. право власності на 1/12 частину спірного будинку і, відповідно, по 1/6 частині на земельну частку( пай), майновий пай та грошовий вклад померлого [PERSON]. Також позивачем [PERSON] заявлені вимоги про визнання права власності на земельні ділянки, що належать [PERSON]., площею 0,25 га та 0,1244 га та визнання ,відповідно, недійсними Державних актів на право власності на землю щодо спірних ділянок. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні цих вимог [PERSON]. Апеляційний суд приходить до висновку, що ці вимоги позивача по основному позову підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно уточнених вимог в судовому засіданні апеляційного суду та зазначених в апеляційній скарзі [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,125 га, яка знаходиться в [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 0,1244 га в с.Крехаїв, виділеної для ведення особистого селянського господарства. Зазначені спірні земельні ділянки передані безоплатно у приватну власність [PERSON]. рішенням Крехаївської сільської ради від 24 березня 1995 року (а.с.94). Згідно ч.2,3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Тобто, успадкування житлового будинку, інших будівель та споруд також тягне виникнення для спадкоємців цієї нерухомості і право на відповідну частку земельної ділянки, котра надана для обслуговування нерухомості. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що за [PERSON] належить визнати право на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування належних йому 5/12 частин житлового будинку, тобто, на 0,1042 га землі, за [PERSON].- 0,0208 га відповідно до 1/12 частини житлового будинку. Щодо земельної ділянки площею 0,1244 га, то апеляційний суд вважає вимоги [PERSON]. про визнання за ним права власності на цю земельну ділянку необґрунтованими, оскільки ця земельна ділянка виділена [PERSON]. і її цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Тобто, ця земельна ділянка не відноситься до складу спадщини і [PERSON] як спадкоємець за заповітом не може на неї претендувати. Рішенням суду першої інстанції відмовлено [PERSON]. в задоволенні його вимог про стягнення з [PERSON]. моральної шкоди в сумі 10 тисяч грн. Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, вимоги позивача про спричинення йому моральної шкоди є безпідставними і не можуть бути задоволені, а доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. Інші доводи апеляційної скарги, зазначені в описовій частині судового рішення, не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення. В неоскаржуваній частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Outcome: partial