Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07 лютого 2006 року працював на посаді слюсаря ТОВ „ Енергоресурс”, що підтверджується записом в трудовій книжці № 58, 15 травня 2006 року він звільнився з роботи за власним бажанням і до часу звернення до суду не отримав зароблених у товаристві коштів. Тому позивач звернувся з позовом про стягнення неотриманої зарплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку і просить суд стягнути ці кошти в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги і просить суд стягнути з ТОВ „ Енергоресурс” заборгованість по заробітній платі, в сумі 438 грн., від решти позовних вимог відмовляється. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд вважає за можливе на підставі наявних даних та доказів , що знаходяться у справі розглянути дану справу за відсутності відповідача. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. З паспорта (а.с. 2), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що позивачем є [PERSON]. З трудової книжки (а.с.3), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що позивач 07 лютого 2006 року був прийнятий на роботу в ТОВ „Енергоресурс” м. Лебедина на посаду слюсаря, а 15 травня 2006 року звільнений з посади за власним бажанням. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований, позовні вимоги витікають із трудових правовідносин і підлягають до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач 07 лютого 2006 року працевлаштовувався до ТОВ „ Енергоресурс” на посаду слюсаря, і 15 травня 2006 року звільнений з цього товариства за власним бажанням. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що після звільнення позивача і на час розгляду позову в суді товариство не виплатило йому заробітну плату в сумі 438 грн. Згідно вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Згідно вимог ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Суд приймає до уваги те, що відповідачем позивачу нараховувалась, але в повному обсязі не виплачувалась заробітна плата, що привело до виникнення заборгованості з її виплати в сумі 438 грн.. Тому суд вважає, що право позивача порушено і підлягає поновленню виплати позивачеві зароблених коштів в порядку, передбаченому чинним законодавством для виплати заробітної плати, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ці кошти є заробітною платою і розмір їх становить 438 грн. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 30 грн., оскільки позивач був звільнений від їх сплати при подачі позову до суду. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved