Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

В березні 2007 р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати право на безоплатну приватизацію житла та забов”язати ДП „Управління майном” ЗАТ „Чернігівоблбуд” видати довідки на приватизацію квартири №3 [PERSON], квартири №12 [PERSON], квартири №23 [PERSON], квартири №24 [PERSON], квартири №26 [PERSON], квартири №27 [PERSON], квартири №28 [PERSON], квартири №29 [PERSON], квартири №38 [PERSON] у [ADDRESS]. Вимоги обґрунтували тим, що спірні квартири належать до відомчого житлового фонду, будувались за рахунок державних коштів, а тому підлягають передачі до житлового фонду місцевої Ради, а вони, позивачі, мають право на безоплатну приватизацію, однак відповідач відмовив без законних підстав у дачі згоди на приватизацію. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 грудня 2007 р. позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі ДП „Управління майном” ЗАТ „Чернігівоблбуд” просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи та наявним доказам, суперечать нормам матеріального права, і зокрема, ст.ст. 5, 58 ЖК України, ст.ст. 1, 2, 8 ЗУ „Про приватизацію державного житлового фонду”, ст.ст. 3, 5, 8 ЗУ „Про приватизацію державного майна” Апелянт посилається на те, що спірні квартири в житловому [ADDRESS]являлись власністю колективу ЗАТ „Чернігівоблбуд” і за рішенням загальних зборів від 24 лютого 2004 р. були передані до статутного капіталу ДП „Управління майном” ЗАТ „Чернігівоблбуд”. Наведені обставини свідчать про те, що спірні квартири не відносяться до державного житлового фонду, а відповідно не підлягають приватизації. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що квартири позивачів у [ADDRESS]є відомчим житловим фондом, який являється складовою частиною державного житлового фонду і згідно до ч. 2 ст.5 ЖК України підлягає передачі у відання Ніжинської міської ради, а мешканці спірних квартир згідно з положеннями Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” мають право на безоплатну приватизацію квартир. Оскільки ДП „Управління майном” ЗАТ „Чернігівоблбуд” відмовилось видати довідки на приватизацію квартир, суд зобов'язав його до цього своїм рішенням. З такими висновками не може погодитись апеляційний суд, оскільки вони суперечать обставинам справи та вимогам закону. Ст.. 4 ЖК України визначено, що житловий фонд України складають житлові будинки та житлові приміщення в інших будівлях. За приписами указаної норми житловий фонд включає до свого складу: жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях (державний житловий фонд), жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям їх об'єднанням, і т.д.(громадський житловий фонд), жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів), жилі будинки, що перебувають в особистій власності громадян (індивідуальний житловий фонд). В житловий фонд включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. До цих будинків застосовуються правила, встановлені до громадського житлового фонду. До державного житлового фонду згідно із ст.5 ЖК України віднесені державний житловий фонд, що знаходиться у віданні (у комунальній власності) місцевих рад та віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За визначеннями вищенаведеної правової норми, відомчий житловий фонд знаходиться у віданні міністерства, відомства і збудований за рахунок державних коштів певного відомства та визначений для забезпечення житлом громадян певного населеного пункту, що знаходяться з відомством у трудових відносинах. Як вбачається з матеріалів справи твердження суду про належність спірних квартир до відомчого житлового фонду є помилковим, таким, що не ґрунтується на жодних доказах та суперечить нормам матеріального права. По справі встановлено, що відповідно до договору від 31.03.1989 р. , укладеного між колективом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту та облжилкомунуправлінням Чернігівського облвиконкому та колективу працівників Чернігівського ремонтно-будівельного тресту, який вступив в силу з 1.04.89 р. управління передало в оренду трудовому колективу основні фонди виробничого та невиробничого призначення, оборотні засоби, закріпило грошові кошти на рахунках, а трест прийняв зазначене майно в оренду до 2011 року (а.с.138-140). Згідно з п.2.11 договору трест зобов'язався здійснювати будівництво житла, об'єктів соцкультпобуту за рахунок різних джерел, в тому числі і за власні кошти. Згідно з положенням Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту „Чернігівоблбуд” (а.с.131-136) затвердженого 20.01.90 р., до складу тресту входив ряд структурних підрозділів без права юридичної особи, в тому числі і Ніжинське РБУ, трест являв собою орендне підприємство, що працює на підставі вищенаведеного договору від 31.03.89 р. про умови організації виробництва і матеріального стимулювання, має самостійний баланс та створює колективну власність. Згідно з п.4.2 Статуту передбачено, що в господарському обігу треста маються дві форми власності: державна у вигляді орендованого майна та колективна, що створена в результаті господарської діяльності треста. Зазначені положення статуту відповідали вимогам ст..23 Закону України „Про оренду державного і комунального майна”, ст..22 Закону України „Про власність”, згідно з якими до об'єктів права власності колективів орендарів віднесено вироблену продукцію, прибуток отриманий від орендованого майна, та інше майно, придбане на підставах не заборонених законом. Як вбачається з матеріалів справи, до державного майна переданого в оренду тресту, ніколи не входив [ADDRESS]. Згідно з положеннями Статуту та колективним договором від 15.02.90 р., укладеного між трестом профспілкою та колективом Ніжинського РБУ, колектив Ніжинського РБУ зобов'язався протягом 1990 року відрахувати до фонду економічного розвитку 65700 крб., а залишки цього фонду що були централізовані у тресті раніше, тобто ще у 1989 році було вирішено направити на будівництво 45-ти кв. житлового будинку по [ADDRESS] Додатком №2 до договору про соціальний та економічний розвиток колективу Ніжинського РБУ на 1990-95 р. було передбачено фінансування будівництва зазначеного будинку з фінансування за рахунок соцкультпобуту у 1990 р - 150 тис. Крб.., у 1991 р - 250 тис. крб. Як видно з колективного договору, фонду соцкультпобуту Ніжинського РБУ не вистачало для ведення будівництва спірного будинку. Ці кошти виділялись трестом централізовано (а.с.34). З акту введення житлового будинку по [ADDRESS] в експлуатацію від 19.06.1996 р.(л.с.98,99) слідує, що замовником і генпідрядником з будівництва даного будинку виступало Ніжинське ремонтно-будівельне управління яке відповідно до п.1.2 Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту „Чернігівоблбуд” від 1990 року являлось структурним підрозділом тресту без права юридичної особи. Таким чином, досліджені та вищенаведені докази підтверджують той факт, що будівництво [ADDRESS] велось за рахунок прибутку, отриманого орендним колективом від орендованого майна, а не за рахунок державних коштів будь-якого іншого відомства, а тому відсутні жодні підстави для віднесення його до категорії відомчого житла і такий висновок суду суперечить доказам по справі та вимогам закону. З огляду на положення ст..ст.20,21,23 Закону України „Про власність” спірні квартири в [ADDRESS] будувались за рахунок колективної власності колективу орендарів. Ці обставини по справі підтверджені також протоколом засідання інвентаризаційної комісії Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства „Чернігівоблбуд” №1 від 5.05.94 р. затвердженого головою фонду комунального майна і приватизації обласної Ради народних депутатів 12.05.1994 року згідно з яким, за результатами інвентаризації за „Чернігівоблбудом” рахується колективна власність незавершеного капітального будівництва в кількості 72 одиниці одним з об'єктів зазначений 45 кв. житловий будинок по [ADDRESS] (л.с.144-148). Після проведення приватизації та створення в 1995 р. ЗАТ „Чернігівоблбуд” всі об'єкти незавершеного будівництва ввійшли до статутного капіталу новоствореного товариства, як майно орендаря. Спірний будинок був введений в експлуатацію 23.12.96 р., тобто після проведення приватизації, а тому являється колективною власністю ЗАТ „Чернігівоблбуд” (ст.. 12 Закону України „Про господарські товариства”). Дані обставини крім інших, вищенаведених доказів, підтверджуються листом регіонального відділення Фонду державного майна України №8/6/3136 від 25.07.06 р. (л.с.47). Передача житлового фонду та інших об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність місцевих рад, згідно з Законом України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності”, передбачена тільки щодо об'єктів, які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації. В подальшому, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ „Чернігівоблбуд” від 24.02.04 р., було створене дочірнє підприємство „Управління майном” ЗАТ „Чернігівоблбуду” з метою централізованого управління майном та отримання прибутку і до статутного капіталу цього підприємства власником був переданий [ADDRESS], за виключенням квартир пайовиків. (а.с.101-105) Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що спірні квартири в [ADDRESS]відносяться не до відомчого, а до громадського житлового фонду згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст.4 ЖК України і управління ними віднесено до компетенції власника згідно з положеннями ст..18 ЖК України. До комунальної власності Ніжинської міської ради спірні квартири ніколи не належали і ця обставина підтверджена довідкою МБТІ та представником міськвиконкому, який приймав участь у справі, а оскільки згідно до преамбули Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” та положень ст.1 цього нормативного акту він визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться у державній власності, його подальшого використання і утримання, правові підстави для задоволення вимог позивачів про визнання за ними права на приватизацію спірних квартир та зобов'язання відповідача видати довідки на приватизацію відсутні. Доводи позивачів про те, що житло було отримано в порядку черговості, зі зняттям з черги та на підставі ордерів, що видавались виконкомом, і саме у зв'язку з цими обставинами вони мають право на приватизацію не можуть бути взятими до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі та суперечать положенням ст.ст. 31,34,36-40,53,58 ЖК України. Посилання позивачів на те, що [ADDRESS] згідно з ч.3 ст.5 ЖК України належить до державного житлового фонду, оскільки через складне економічне становище тресту та згідно рішення спільного засідання адміністрації та профкому Ніжинського РБУ від 18.03.96 року частина квартир була продана державним підприємствам - дольовикам які приймали участь у будівництві, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать вимогам закону. Згідно матеріалів справи підприємства-дольовики дійсно наприкінці будівництва приймали участь у ньому, проте замовником та генпідрядником будівництва виступав структурний підрозділ тресту - Ніжинське РБУ, а не виконком місцевої влади, а тому віднесення будинку до державного житлового фонду суперечить положенням ч.3 ст. 5 ЖК України. Не можна погодитись з твердженням позивачів про внесення ними до Ніжинського РБУ майнових сертифікатів для спрямовання саме для фінансування завершення будівництва спірних квартир в [ADDRESS], оскільки сертифікати позивачами були вкладені для придбання акцій ЗАТ „Чернігівоблбуд” і після їх добровільного виходу з товариства їм була виплачена компенсація вартості. (л.с.191-195). Враховуючи вищевикладене і приймаючи до уваги, що чинним законодавством встановлено право на приватизацію тільки державного житлового фонду, а доказів того, що спірні квартири у 45-квартирному [ADDRESS]відносяться до державного житлового фонду не встановлено, в задоволенні вимог позивачів слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed