Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом і просить постановити рішення яким поновити її на роботі, на посаді касира товарно - квиткового на станції Трепівка, Знам'янської дирекції залізничних перевезень з 26 вересня 2007 року, стягнути з відповідача середній заробіток за ввесь час вимушеного прогулу і моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також стягнути на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і в обґрунтування суду пояснила, що з 28 листопада 1977 року вона працювала на посаді касира товарного, а з 01 січня 1996 р. вона була переведена на посаду касира товарно - квиткового на станції Трепівка, Одеської залізниці. 05 липня 2007 р. відповідач направив їй лист № 2236/ДНК в якому зазначив, що відповідно до наказу начальника Знам'янської дирекції залізничних перевезень від 03 серпня 2000 р. в штатному розписі станції Трепівка виключено одну штатну одиницю касира товарного та ведені дві штатні одиниці касира товарного по 0,5 ставки і при цьому вказано, що на протязі довгого проміжку часу вона виконувала касира товарного двох штатних одиниць, кожна по 0,5 посадового окладу. Крім того в листі зазначено, із штатного розкладу станції Трепівка виключаються дві одиниці сторожа і працівники потребують працевлаштування, а їй було запропоновано продовжити роботу на посаді касира товарного на 0,5 посадового окладу, з отриманням заробітної плати в сумі 1067 грн., а у разі відмови працювати на 0,5 ставки з нею буде припинено трудовий договір за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вона не погодилась працювати по часу 0,5 ставки і отримувати відповідну заробітну плату, тому наказом № 468 -ос від 24 вересня 2007 р. була звільнена з посади в зв'язку з відмовою продовження роботи в зв'язку із зміною істотних умов праці відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним і необґрунтованим. Просить суд поновити на роботі і з відповідача стягнути кошти за вимушений прогул. Незаконним звільненням їй завдана моральна шкода тому, що вона не може знайти роботу, позбавилася нормального сну, погіршився стан здоров'я, вона втратила нормальні життєві зв'язки з людьми, вона не має джерела прибутку. Моральну шкоду оцінює в 20000 грн. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю і суду пояснив, що [PERSON]. з 1978 року по 01 січня 1996 року працювала на посаді товарного касира станції Трепівка. В зв'язку із зменшенням об'ємів роботи адміністрацією було вирішено скоротити одну посаду із двох товарного касира і ввести дві посади товарного касира по 0,5 ставки. Позивач відмовилася писати заяву про перевід її на 0, 5 ставки товарного касира і продовжувала працювати. Починаючи з 03 серпня 2000 року в зв'язку з неукомплектованістю штату товарного касира станції Трепівка було вирішено проводити оплату праці позивачу за фактично відпрацьований час. В зв'язку з тим, що на вакантну посаду 0,5 ставки товарного касира було прийнято працівника, 05.07.2007 р. позивачу був направлений лист з пропозицією продовжити роботу на посаді товарного касира 0,5 ставки з оплатою праці в розмірі 1067 грн. і попереджалась, що в разі відмови продовжувати працювати з нею буде розірваний трудовий договір, з підстав передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України. Після того як сплинуло два місяці з дня ознайомлення позивача з повідомленням про зміну праці, і відсутність її згоди продовжити роботу товарного касира, позивач була звільнена за п. 6 ст. 36 КЗпП України, відмова працівника від продовження роботи із зміною істотних умов праці. Вважає, що звільнення [PERSON]. відбулося відповідно до вимог трудового законодавства України. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд, встановив наступне. 28 листопада 1977 року наказом начальника Знам'янського відділення Одесько - Кишинівської залізниці № 710-к від 28.11.1977 р. позивач була прийнята учнем товарного касира станції Трепівка, а 30 грудня 1977 р. наказом начальника Знам'янського відділення Одесько - Кишинівської залізниці № 9-к від 04.01.1978 р. позивач була переведена на посаду товарного касира станції Трепівка, тобто з нею у відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України був укладений безстроковий трудовий договір (а.с.17). Наказом начальника Знам'янського відділення Одеської залізниці № 351 - к від 28 серпня 1996 р. [PERSON]. була переведена з 01.01.1996 р. товарно - білетним касиром станції Трепівка І - категорії (а.с72). Згідно п. 2 наказу начальника Знам'янського державного підприємства по перевезенню вантажів та пасажирів Одеської залізниці від 03 серпня 2000 року № 188 «Про приведення контингенту станцій відповідно обсягів роботи» з 01 жовтня 2000 р. із штатного розкладу станції Трепівка виключалась одна посада товарного касира ІІ категорії (а.с.23-25). Судом з урахуванням викладеного встановлено, що [PERSON]. відмовилася ознайомитися із наказом № 188 від 03.08.2000 р. і написати заяву про перехід на посаду товарного касира станції Трепівка на 0,5 ставки. В зв'язку з неукомплектованістю штату товарного касира 0, 5 ставки по станції Трепівка начальником Знам'янського державного підприємства по перевезенню вантажів та пасажирів Одеської залізниці 11 серпня 2000 року було видано розпорядження № 11 «Про встановлення оплати праці товарному касиру станції Трепівка за фактично відпрацьований час» згідно якого для забезпечення виконання обсягу роботи відповідно обов'язків товарного касира, з виконанням додаткових обов'язків квиткового касира, в зв'язку з неукомплектованістю штату 0,5 ставки товарному касиру [PERSON]. встановити робочий час з повною нормою, оплату праці проводити за фактично відпрацьований час. Дія даного розпорядження втрачає свою чинність з дня укомплектування штату. Отже за час дії зазначеного розпорядження [PERSON]. виконувала свої посадові обов'язки, облік її робочого часу проводився по факту і отримувала заробітну плату за фактично відпрацьований час, що підтверджується довідкою про середню заробітну плату і відповідає розміру заробітної плати працівника на повну ставку (а.с.85), і крім того позивач в зв'язку з відсутністю собі заміни не використовувала щорічні відпустки, а також по станції Трепівка згідно штатного розкладу відсутня посада товарного касира, а передбачені дві посади касира товарного по 0,5 ставки, і крім того зменшилися об'єми виробництва (а.с.26-72.96.100-108.116-134). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. В зв'язку з тим, що на вакантну посаду товарного касира станції Трепівка на 0,5 ставки була підібрана кандидатура, тому 05 липня 2007 р. позивачу був направлений лист - попередження з пропозицією продовжити працювати на посаді товарного касира лише на 0, 5 ставки, тобто змінювалися норма робочого часу, режим роботи, і розмір заробітної плати, що відповідає 0, 5 ставки в сумі 1067 грн. Крім того, даним листом відповідач попереджав [PERSON]., що в разі не згоди продовжити працю на посаді товарного касира на 0,5 ставки з нею буде припинено трудовий договір з підстав передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с.6). 30 липня 2007 року начальник Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці видає наказ № 993 -к «Про надання щорічної відпустки [PERSON], касиру товарному станції Трепівка» за відпрацьований робочий рік з 28.11.2003 по 27.11.2004 р. р. включно, на 31 календарних днів з 16.08.2007 по 16.09.2007 року включно (а.с.93). Після сплину двохмісячного строку і виходу із щорічної відпустки, [PERSON]. не дала згоду продовжувати працювати на посаді товарного касира станції Трепівка, на 0,5 ставки, що підтверджується відсутністю її заяви. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно наказу начальника Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці № 648 - ос від 24 вересня 2007 року трудовий договір з [PERSON] припинений з 26 вересня 2007 року, з підстав передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України, по відмові працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (а.с.4). Згідно роз'яснень, що містяться в пунктах 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року /Із змінами/, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнано обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій, тощо). У тих випадках, коли підстави для зазначених умов були, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за два місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення. Доводи позивача, що відповідач не ознайомив її із наказом № 648 - ос від 24.09.2007 р. про її звільнення спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами : &Oslash; Поясненнями у судовому засіданні позивача, в яких вона зазначила, що ознайомитися із наказом про своє звільнення і отримати свою трудову книжку вона відмовилася, бо не хотіла; &Oslash; Актом від 26.09.2007 р. складеним комісією в складі начальника відділу кадрів Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці Пашко О. Г., виконуючого обов'язки начальника станції Веселинове Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці Тимофієва С. Л., інженера І - ої категорії відділу кадрів Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці Ніжебецької Т. О. в присутності товарного касира першої категорії станції Трепівка [PERSON]. в кабінеті відділу кадрів Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці склали даний акт про те, що товарному касиру станції Трепівка [PERSON]. зачитаний наказ № 648 - ос від 24.09.2007 р. про її звільнення згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України. [PERSON]. відмовилася від особистого підпису в наказі № 648-ос, карточці П-2, книзі обліку трудових книжок, а також відмовилась отримати свою трудову книжку. Крім того, в судовому засіданні не найшли свого підтвердження доводи позивача, що з нею був припинений трудовий договір в зв'язку з працевлаштуванням звільнених сторожів станції Трепівка. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у судовому засіданні не довів і не надав суду доказів у підтвердження своїх позовних вимог, що адміністрація Одеської залізниці, а свої позовні вимоги побудувала на припущеннях, а тому суд приходить до висновку, що позивачем трудовий договір припинено відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, наказ начальника Знам'янської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці № 648 - ос від 24 вересня 2007 року є законним, а тому [PERSON]. не підлягає поновленню на роботі, на посаді товарного касира першої категорії станції Трепівка Одеської залізниці. Відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань. Судом з урахуванням викладеного порушень прав [PERSON]. з боку відповідача судом не встановлено, тому в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню державне мито на користь держави і витрати з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільних справ у суді, але при подачі позову позивач сплатила судові витрати.

Outcome: dismissed