Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-05 00:00:00

У листопаді 2007 року позивачка Полякова Майя Іванівна звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала дезінфектором в КП ДОГВО “Дезінфекція” з 11 серпня 1982 року. Під час праці на цьому підприємстві на протязі 22 років і 8 місяців вона працювала в шкідливих умовах праці, пов'язаних з використанням хімічних речовин-ядохімікатів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює і захворіла на професійне захворювання. Їй був встановлений діагноз: цироз печінки , захворювання професійне. Цей діагноз був підтверджений висновком Центральної експертної комісії клініки профзахворювань Інституту медицини праці АМН України в місті Києві . Висновком обласної МСЕК №2 міста Дніпропетровська вона визнана інвалідом другої групи безстроково у зв'язку з профзахворюванням, на 70% визначена втрата професійної працездатності. З грудня 2006 року їй була призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 428 грн.72 коп., але їй було виплачено страхову виплату лише у розмірі 290 грн. 43 коп. На думку позивачки відповідач завдав їй шкоду каліцтвом і тому повинен відшкодовувати цю шкоду, так як вона отримала фізичний біль та страждання, яких вона зазнала внаслідок каліцтва, розмір цієї моральної шкоди вона оцінює у розмірі 20 000 грн. Крім того, коли вона з випискою із історії хвороби, де був встановлений діагноз: цироз печінки - професійне захворювання про становлення, звернулася до генерального директора КП ДОГВО “Дезинфекція” [PERSON]. та попросила його скласти акт розслідування хронічного професійного захворювання форми №4, але він цього не зробив, розмовляв з нею у грубій формі і заявив, що не допустить щоб на його підприємстві було професійне захворювання і відмовив їй в складанні акту. В зв'язку з чим вона була вимушена звертатися до відповідача з письмовою заявою. Але і після цього генеральний директор [PERSON]. не видавав їй акта, хоча на її думку був повинен це зробити відповідно до закону. Більш того, [PERSON]. понудив її поїхати до клініки профзахворювань інституту медицини праці АМН України у місті Києві та сказав, що тільки після цього буде складений акт форми П-4. Вона була змушена їхати у місто Київ до вказаного інституту, згідно висновку якого від 1508.2006 року було підтверджено, що в неї є професійне захворювання. Але і після цього генеральний директор [PERSON]. не видавав йому акт форми П-4 і не давав йому направлення на МСЕК для встановлення ступеня втрати працездатності і тому вона була змушена 06.10.2006 року звернутися з письмовою заявою на ім'я [PERSON]. про видачу їй цього направлення, бо без цих документів МСЕК не мала можливості провести її огляд. Після цього [PERSON]. також не давав їй направлення на МСЕК і тому вона була змушена звертатися із скаргами на дії відповідача до головного державного санітарного лікаря Дніпропетровської області, до прокурора АНД району, до Дніпропетровської державної інспекції охорони праці, а також до Президента України. 19.10.2006 року Секретаріат Президента України надіслав на адресу Дніпропетровської обласної державної адміністрації на розгляд її звернення про отримання направлення на проходження МСЕК. Відповідач продовжував відмовлятися від дачі їй направлення на МСЕК. Тоді відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дніпропетровську (ФССНВУ) у виключному порядку було прийнято рішення про надання їй направлення на МСЕК самим Фондом . Таким чином, вона вважає, що відповідачем наведеними діями внаслідок порушення її цивільного права ( її права на отримання акту, направлення на МСЕК, права на отримання відшкодування , компенсації вартості витрат на лікування і отримання щомісячної страхової виплати) завдав їй матеріальні та моральні збитки. З вини відповідача вона втратила щомісячну страхову виплату у розмірі 428 грн. 72 коп. за період з 15 лютого 2006 року (встановлення професійного захворювання Криворізьким інститутом промислової медицини) і по 10 грудня 2006 року включно, приблизно 4 287 грн. Крім того, за цей період часу вона двічі лежала в інституті гастроентерології АМН України з 23 травня 2006 року до 13 червня 2006 року і з 25 жовтня 2006 року до 21 листопада 2006 року і з вини відповідача витратила за цей час свої гроші на ліки в сумі 1 685 грн.06 коп. + 1 521 грн. 59 коп.= 3 206 грн.65 коп., замість того, щоб отримати від фонду грошову компенсацію на придбання цих ліків. Вона (позивачка) також вважає, що вищенаведеними діями відповідач також завдав їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача відносно неї. У своїй позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., завдану їй каліцтвом; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану їй неправомірними діями та бездіяльністю відповідача; збитки, завданні їй внаслідок порушення її цивільного права у розмірі 7 493 грн.65 коп.( 4 287 грн. - щомісячна страхова виплата + 3 206 грн. 65 коп. - витрати на придбання ліків ). Усього позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 37 493 грн.65 коп. Представник відповідача [PERSON]. позов не визнав, та пояснив, що до цього часу він вважає, що патологічні зміни, які маються у позивачки не мають належного підтвердження про їх зв'язок з фактором виробництва, встановлене їй професійне захворювання є необґрунтованим внаслідок низької якості розслідування цього випадку лікарем з гігієни праці СЕС АНД району міста Дніпропетровська , посвідченого відповідним головним лікарем. Дії адміністрації КП ДОГВО “Дезинфекція” з розслідування випадку професійного захворювання у колишній співробітниці підприємства [PERSON]. він вважає повністю обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, думку адвоката, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON]. працювала в Амур-Нижньодніпровській філії КП ДОГВО “Дезінфекція” з 11 серпня 1982 року по 16.02.1987 року, тобто 4 роки 6 місяців і 5 днів на посаді дезінфектора. З 16.02.1987 року вона була переведена на посаду інструктора-дезінфектора, на якій пропрацювала до 03.01.1997 року тобто 10 років і 16 днів. Згідно наданої заяви позивачка [PERSON]. була переведена з 03.01.1997 року з посади інструктора-дезінфектора на посаду дезінфектора, на якій вона пропрацювала до 04.03.2005 року або 8 років 2 місяця 1 день.З 04.03.2005 року позивачка згідно поданої заяви була переведена на посаду санітарки АНД філіала, з 04.01.2006 року згідно поданої заяви була звільнена на підставі ст.36 п.1 КЗпП України за угодою сторін (а.с.11-14). Рішенням Лікарсько-експертної комісії (ЛЕК) від 15.02.2006 року, протокол № 331 позивачці [PERSON]. був встановлений діагноз: цироз печінки з помірною активністю, в стадії декомпенсації, ускладнений портальною гіпертензією 2 ст. з гіпохромною анемією, з асцитом, гепатолієнальним синдромом. Захворювання професійне . Що підтверджується випискою із історії хвороби №515 від 16 лютого 2006 року Українського науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу (а.с.15). При винесені рішення від 15.02.2006 року ЛЕК брала до уваги інформаційну довідку про умови праці [PERSON]. при підозрі у неї професійного захворювання від 01.11.2005 р., складену лікарем з гігієни праці АНД СЕС міста Дніпропетровська [PERSON]., в якій вказано, що за результатами атестації робочого місця у 2003 р. робоче місце дезинфектора [PERSON]. віднесено до роботи в шкідливих умовах праці. Дезінфектора після закінчення робіт з ядохімікатами не користувалися санітарно-побутовими приміщеннями (не милися в душі), що не виключає можливості додаткового впливу хімічних речовин на організм. Факт не використання санітарно-побутових приміщень філії(після закінчення зміни помитися в душі) іде в розріз з п.9.5 Методичних вказівок щодо застосування інсектицидних засобів: “Сіпаз-Супер” та “Хлорпірімарк”, затверджених МОЗ України №0216-00 від 24 липня 2000 р. У довідці також вказується, що дезінфектор [PERSON]. працювала з такими шкідливими речовинами як зоокумарин, який проявляє токсичну дію на печінку, та хлорпіріфос, хлорпірімарк. Останні мають особливість до матеріальної кумуляції, повторне потрапляння їх в організм різними шляхами у малих кількостях спонукає розвитку хронічного отруєння. Ці речовини накопичуються в першу чергу в органах та тканинах, які багаті жирами та ліпоїдами (паренхіматозні органи такі як печінка) (а.с.8-10). 03.03.2006 року по КП ДОГВО “Дезінфекція” за підписом генерального директора [PERSON]. з метою розслідування причин виникнення професійного захворювання у колишньої працівниці [PERSON]. , та на вимогу постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 “Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві” був виданий наказ №9 , яким була створена комісія, головою комісії був вказаний представник СЕС АНД району (за узгодженням) (а.с. 72). 10.03.2006 року на доповнення до наказу №9 від 03.03.2006 року у зв'язку з узгодженням кандидатур та метою розслідування причин виникнення професійного захворювання у [PERSON]., за підписом генерального директора [PERSON]. був виданий наказ №11 , яким була створена комісія , головою якої був призначений лікар відділення гігієни праці СЕС АНД району [PERSON]. (а.с.72 на звороті). 10.04.2006 року позивачка звернулася із заявою до генерального директора [PERSON]. з проханням надати їй акт розслідування по факту професійного захворювання. [PERSON]. їй відповів, що заява надана не по адресу, а їй необхідно звернутися у СЕС АНД району до голови комісії лікарю з гігієни праці [PERSON]. (а.с.23). 18.04.2006 року позивачка звернулася із скаргою на ім'я головного лікаря обласної СЕС , в якої вказувала, що генеральний директор КП “Дезінфекція” [PERSON]. відмовив їй у видачі акту, посилаючись на те, що цим питанням займається голова комісії СЕС АНД району. Вона прохала сповістити , хто і коли повинен їй видати акт розслідування професійного захворювання, так як вже пройшло більше 2-х місяців (а.с.36). 19.05.2006 року комісією у складі голови: - лікаря відділення гігієни праці СЕС АНД району міста Дніпропетровська - Ганжі В.М.; членів комісії: - Шульги І.С. -представник ФССНВУ у місті Дніпропетровську; Барзенец Л.П. - інженер з охорони праці КП ДОГВО “Дезінфекція”; Ілліч Є.О. - дільничний терапевт міської поліклініки №3; Хреновської Н.А. - представника профспілки був укладений акт форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання з висновком про те, що захворювання у [PERSON]. є професійним. В акті також вказано, що причинами професійного захворювання є: сумісний вплив на організм хворого на протязі 22 років та 8-ми місяців шкідливих факторів виробничого середовища та виробничого процесу ; керівник підприємства не забезпечив проведення лабораторного контролю за умовами праці дезінфекторів згідно з нормативними документами у повному обсязі; після закінчення робіт з ядохімікатами дезінфектор згідно із результатами атестації робочого місця від 2003 року не проводив гігієнічну обробку тіла, що не виключало можливості додаткового впливу хімічних речовин на організм головний лікар. Крім того , в акті записано, що генеральний директор КП ДОГВО “Дезінфекція” [PERSON]. допустив порушення законодавства про охорону праці: ст.7 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, п.9.5 Методичних вказівок щодо застосування інсектицидних засобів “Сіпаз Супер” і “Хлорпірімарк” , затверджених МОЗ України № 0216-00 від 24 липня 2000 р.(а.с. 25-28). 22.05.2006 року головний лікар СЕС АНД району міста Дніпропетровська [PERSON]. затвердив акт розслідування хронічного професійного захворювання (а. с.25). 09.06.2006 року позивачка [PERSON]. звернулася до [PERSON]. із заявою , в якої просила відрядити її до Києва на медичний огляд у інституті медицини праці АМН України, у зв'язку з її професійним захворюванням (а.с.104 на звор.). 13.06.2006 року генеральний директор [PERSON]. видав наказ №4-км про відрядження [PERSON]. з 13.06.06 р. по 15.06.06 р. у Київ для проходження медичного огляду у поліклініці Інституту медицини праці АМН України (а.с.104). 15.08.2006 року Центральної Лікарсько-Експертна комісії клініки профзахворювань Інституту медицини праці АМН України встановила заключний клінічний діагноз , що у [PERSON]. мається: хронічний токсичний гепатит з переходом у цироз печінки з помірною активністю в стадії декомпенсації, ускладнений портальною гіпертенззією, гіпохромною анемією, асцитом, гепато- ліенильним синдромом - захворювання професійне, немає підстав для перегляду висновку Українського НДУ промислової медицини від 15.02.2006 р.(а.с.16). 06.10.2006 року [PERSON]. звернулася із заявою до директора [PERSON]. з проханням надати їй направлення на МСЕК для встановлення ступеню утрати працездатності (а.с.24). 10.10.2006 року [PERSON]. звернулася з листом на адресу головного лікаря обласної СЕС, в якому вказала, що директор [PERSON]., незважаючи на те, що Київ підтвердив, що в неї є профзахворювання, не видає їй направлення на МСЕК (а.с.33). Із відповіді головного державного санітарного лікаря області від 12.10.2006 р., вих. № 2/2-375 на ім'я [PERSON]. вбачається, що на адресу [PERSON]. направлено листа щодо вирішення викладених в її заяві питань( а.с.34). 16.10.2006 р. [PERSON]. надіслала скаргу на ім'я прокурора АНД району міста Дніпропетровська, в якій вказувала, що не має можливості отримати направлення на МСЕК, яке повинно видати підприємство, де вона працює, хоча ще 19.05.2006 року укладений акт форми П-4 з висновком про те, що в неї мається професійне захворювання, який був підтверджений Київським інститутом праці. Просила провести перевірку та прийняти відповідні заходи (а.с.42-43).Одночасно з цим [PERSON]. надіслала скаргу на ім'я Президента України (а.с.29). 06.11.2006 року ,після втручання Секретаріату Президента України головний державний санітарний лікар Дніпропетровської області надіслав позивачці [PERSON]. листа, в якому проінформував її, що начальнику відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області і на адресу генерального директора КП ДОГВО “Дезінфекція” підготовлено листа облдержадміністрації щодо невідкладного вирішення її звернення по суті згідно чинного законодавства (а.с.30). 07.11.2006 року начальник відділення ВД ФССНВУ у місті Дніпропетровську виписала направлення [PERSON]. на огляд у МСЕК (а.с.32). 09.11.2006 року начальник відділення ВД ФССНВУ у місті Дніпропетровську надіслала [PERSON]. лист, в якому повідомила, що генеральний директор [PERSON]. категорично відмовився від надання направлення на МСЕК. З урахуванням стану її ([PERSON].) здоров'я, у виключному порядку, прийнято рішення надати відповідне направлення на МСЕК відділенням ФССНВУ в м. Дніпропетровську (а.с.31). Висновком обласної МСЕК №2 міста Дніпропетровська від 09.01.2007 року [PERSON]. визнана інвалідом другої групи з 11.12.2006 року безстроково у зв'язку з профзахворюванням від 15.02.2006 року та непрацездатною (втрата 70% професійної працездатності) (а.с.17-20). Згідно постанови начальника відділення ВД ФССНВУ у місті Дніпропетровську № 6561 від 01 лютого 2007 року [PERSON]. була призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 428 грн.72 коп. Із розрахунку страхових виплат до цієї постанови вбачається, що у грудні 2006 року [PERSON]. було виплачено страхову виплату лише у розмірі 290 грн. 43 коп., тобто починаючи з 11 грудня 2006 року. Відповідно до ст.76 “Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань” затвердженого постановою КМ України 25.08.2004 року за № 1112 та ст.25 Закону України “Про охорону праці” роботодавець організує розслідування причин професійного захворювання та наказом призначає комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання. За підсумками розслідування професійного захворювання власник складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. На підставі ст.80 Порядку акт форми П-4 складається комісією з розслідування у шести примірниках, протягом трьох діб після закінчення розслідування надсилається роботодавцем потерпілому. Ст. 30 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачає, що ступінь втрати працездатності потерпілим встановлюється МСЕК. Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акту про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу про професійний характер захворювання, направлення роботодавця . Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом . Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Із змісту ст. 1168 ЦК України витікає, що моральна шкода, завдана каліцтвом , може бути відшкодована одноразово. Також із змісту ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням хімічних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків, тощо. Свідки [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], які були допитані в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, показали, що акт форми П-4 є обгрунтованим та дійсним, підтверджений висновком ЦЛЕК клініки профзахворювань Інституту медицини праці АМН України. Свідок [PERSON]. показав, що він не підписав акт П-4 від 19.05.2006 року, маючи особливу думку, тільки тому, що вважав що акт потрібно підтвердити у Києві. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт, що діяльність підприємства відповідача пов'язана з використанням та зберіганням шкідливих хімічних речовин і тому воно (КП ДОГВО “Днезінфекція”) є джерелом підвищеної небезпеки, а також - те що з вини підприємства відповідача позивачка [PERSON]. отримала професійне захворювання, яке визначилося в каліцтві. Висновком обласної МСЕК №2 міста Дніпропетровська від 09.01.2007 року вона визнана інвалідом другої групи з 11.12.2006 року безстроково у зв'язку з профзахворюванням , яке було встановлено 15.02.2006 року, та непрацездатною (втрата 70% професійної працездатності). При цьому були порушені права позивачки [PERSON]., які передбачені ст.ст.76,80 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань” затвердженого Постановою КМУ від 25.08.2004 року №1112 , ст.25 Закону України “Про охорону праці”, ст.30 Закону України “Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Судом встановлене зволікання з боку керівництва підприємства відповідача з питання складання акту форми П-4. Так, 03.03.2006 року керівником підприємства відповідача виданий наказ про створення комісії по розслідуванню причин хронічного професійного захворювання у [PERSON]. , на 10.04.2006 року, коли [PERSON]. звернулася до генерального директора [PERSON]. з відповідною заявою, акт ще не був готовим, їй було запропоновано звернутися у СЕС АНД району до голови комісії лікарю з гігієни праці Ганжі В.А. Тільки 22 травня 2006 року акт форми П-4 був повністю укладений та затверджений. Незважаючи на це, замість того, щоб у тридобовий строк( як належно по закону) надати акт потерпілій, та направлення на проходження МСЕК, генеральний директор [PERSON]. понудив позивачку їхати до міста Києва та підтверджувати висновок ЛЕК. Внаслідок чого вона понесла додаткові матеріальні та моральні збитки. Коли центральною ЛЕК був встановлений остаточний висновок про те, що позивачка отримала професійне захворювання, генеральний директор підприємства відповідача [PERSON]. продовжував зволікання з питання надання направлення [PERSON]. на МСЕК, а потім і зовсім категорично відмовився видавати вказане направлення. Позивачка у пошуках захисту своїх цивільних прав зверталася у різні державні установи, але позитивного результату не досягла. Тільки після втручання Секретаріату Президента України (а.с.29), у виключному порядку начальником відділення ВД ФССНВУ у місті Дніпропетровську було виписано направлення [PERSON]. на огляд у МСЕК. Після чого позивачці з 11.12.2006 р. була встановлена безстроково друга група інвалідності, також вона була визнана непрацездатною (70% втрати професійної працездатності). 01.02.2007 року їй була призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 428 грн.72 коп. Таким чином, за період з 15.02.2006 року до 11.12.2006 року (10 місяців) позивачка з вини підприємства відповідача недоотримала 4 287 грн.20 коп.(428,72х10). Крім того, за період знаходження в Інституті гастроентерології АМН України, а саме з 23 травня 2006 року до 13 червня 2006 року і з 25 жовтня 2006 року до 21 листопада 2006 року позивачкою витрачено на ліки відповідно в сумі: 1685 грн.06 коп. + 1521 грн.59 коп., що рівняється 3206 грн.65 коп. Ці доводи позивачки підтверджуються виписними епікризами із історій хвороб № 1572 та № 2944, чеками на придбання ліків, листом лікування та обстеження, двома переліками медикаментів, які були придбані в аптеці (а.с.44-51). Суд вважає, що у зв'язку з отриманням професійного захворювання внаслідок дії підприємства відповідача, як джерела підвищеної небезпеки (ст. 1167 ЦК України) позивачці була завдана моральна шкода, так як вона переносила фізичний біль та страждання. Позовні вимоги в цієї частині слід задовольнити частково, а саме в розмірі 10 000 грн. Суд вважає, що дії керівництва підприємства відповідача, які визначилися: в зволіканні укладання акту П-4, незаконному його утриманні тривалий час, безпідставної його перевірки у ЦЛЕК Інституту медицини праці АМН України в місті Києві, та не видачі направлення на МСЕК для встановлення інвалідності та ступеню професійної непрацездатності є неправомірними, внаслідок чого позивачка, будучи важкою хворою, у пошуках правого захисту , була вимушена звертатися у різні установи, внаслідок чого відчувала додаткові моральні страждання та фізичний біль, тривалий час не одержувала щомісячних страхових виплат . Її позовні вимоги відносно стягнення на її користь з підприємства відповідача моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок неправомірних дій , підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 000 грн. Таким чином , суд вважає, що сума 22 493 грн.85 коп. (4 287,20+3 206,65+10 000+5 000)підлягає стягненню з КП ДОГВО “Дезінфекція” на користь [PERSON]. в примусовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. При подачі позовної заяви позивачка [PERSON]. як інвалід 2 групи була звільнена від сплати судового збору та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір - 93 грн.93 коп.( 74,93+17) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial