Jurisdiction: civil
Date: 2008-02-03 00:00:00

Позивач - комунальна установа “Будинок милосердя” звернувся з вищезазначеною позовною заявою, в якій вказав, що 08.11.2005 року відповідач був прийнятий на роботу до позивача в якості водія, з повною матеріальною відповідальністю. 22.06.2006 року відповідача звільнено з роботи за власним бажанням. 06.01.2006 року о 12-15 год. по вул. Калінінградській в м. Кривому Розі відповідач, керуючи ввіреним йому автомобілем УАЗ -3962, д/н [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДД України і допустив зіткнення с автомобілем ЗАЗ-110307, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим заподіяв останньому матеріальну шкоду. 08.02.2006 року постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення і на нього покладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2007 року з позивача, як з власника транспортного засобу на користь [PERSON] стягнуто 5830,78 грн. завданої шкоди. При оскарженні рішення в апеляційній та касаційній інстанції, позивачу було відмовлено у задоволенні скарг і рішення суду залишилося в силі, а позивач при цьому витратив кошти на судові витрати. Крім того, позивач здійснив ремонт автомобілю УАЗ, вартість якого склала 1246,30 грн. 15.08.2007 року за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження про стягнення ан його користь з позивача 5830,78 грн. і виконавчий збір - 583,07 грн., а 27.08.2007 року ДВС у Тернівському районі м. Кривого Рогу наложила арешт на кошти позивача в сумі 6413,88 грн. 05.09.2007 року позивач провів через банк на користь [PERSON] 5830,78 грн. і виконавчий збір 583,07 грн. Оскільки позивач відшкодував шкоду, завдану відповідачем, то позивач просив постановити рішення, яким в порядку регресу стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 7809,61 грн. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності від 14.11.2007 року, позов підтримала, підтвердивши позовні вимоги. При цьому пояснила суду, що позивач дійсно був прийнятий на роботу в якості водія з повною матеріальною відповідальністю. Після ДТП, учасником і винуватцем якої був відповідач, позивачем у повному обсягу була відшкодована матеріальна шкода [PERSON], а тому в порядку ст. 1191 ЦК України позивач в порядку зворотної вимоги має право на відшкодування спричиненої шкоди з винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло пояснень про причини неявки, та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Судом встановлено, що згідно заяви[PERSON]від 07.11.2005 року (а.с. 13), він згідно наказу № 118-к від 08.11.2005 року був прийняти на роботу до комунальної установи “Будинок милосердя” на посаду водія автотранспортного засобу з 08.11.2005 року з повною матеріальною відповідальністю (а.с. 36). 08.11.2005 року між позивачем по справі та[PERSON] - відповідачем по справі був укладений типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 14). 06.01.2006 року, під час виконання відповідачем трудових обов'язків, о 12-15 год. в м. Кривий Ріг по вул. Калінінградська,[PERSON], керуючи автомобілем марки УАЗ 3962, державний номер [NUMBER], що належить комунальній установі “Будинок милосердя”, не витримав безпечної дистанції і допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110307, державний номер [NUMBER]під керуванням водія [PERSON], та який належить [PERSON], порушивши вимоги п. 13.1.ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Ремонт автомобілю УАЗ 3962, державний номер [NUMBER], який був здійснений за рахунок позивача склав 1246,30 грн. (а.с. 17-19). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2006 року[PERSON]був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та на нього покладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави (а.с. 16). Наказом № 62-7 від 22.06.2006 року відповідача було звільнено за власним бажанням (а.с. 37). Суд вважає встановленим та доведеним той факт, що відповідачем, який перебував у трудових відносинах з позивачем, в наслідок неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків, спричинив шкоду комунальній установі “Будинок милосердя”, а тому повинен нести матеріальну відповідальність за спричинену шкоду. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків, в силу ст. 1172 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.01.2007 року, скарга на яке апеляційною інстанцією не розглядалась у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, були задоволені позовні вимоги [PERSON] - власника автомобіля ЗАЗ - 110307, державний номер [NUMBER] якому були спричинені механічні ушкодження в наслідок ДТП, іншим учасником якого був[PERSON] - працівник комунального підприємства “Будинок милосердя” і з комунального підприємства “Будинок милосердя” на користь [PERSON] було стягнуто 5743,35 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 87,43 грн. (а.с. 20, 21). Ухвалою Верховного Суду України від 15.08.2007 року комунальній установі “Будинок милосердя” було відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с. 22). На підставі виконавчого листа № 2-189 від 10.01.2007 року, виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, 15.08.2007 року Тернівським відділом ДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з комунальної установи “Будинок милосердя” на користь [PERSON] боргу в сумі 5830,78 грн. та виконавчого збору на користь Тернівського ДВС Криворізького МУЮ в розмірі 583,07 грн. (а.с. 24). 27.08.2007 року постановою Тернівського ДВС Криворізького МУЮ був накладений арешт на кошти комунальної установи “Будинок милосердя” в сумі 6413,86 грн. (а.с. 26). Платіжним дорученням № 260 від 04.09.2007 року позивач по справі у повному обсягу сплатив борг на користь [PERSON], та виконавчий збір на користь відділу виконавчої служби (а.с 27). У зв'язку з цим, постановою Тернівського ДВС Криворізького МУЮ був знятий арешт, накладений на кошти позивача в сумі 6413,86 грн. (а.с. 25). Таким чином, позивач у повному об'ємі відшкодував шкоду, спричинену [PERSON] в наслідок неналежного виконання трудових обов'язків відповідачем по справі, і в силу ст. 1172 ЦК України позивач набув право зворотної вимоги до відповідача. За правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Згідно наказу про прийняття на роботу відповідача, типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та посадової інструкції відповідача,[PERSON]несе повну матеріальну відповідальність за ввірене майно (а.с. 14, 36, 38). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання, суд перевіряє, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Оскільки при відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Стаття 134 КЗпП України визначає випадки повної матеріальної відповідальності. Зокрема, пунктом 1 частини 1 вказаної статті передбачена повна матеріальна відповідальність у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. В статті 135-1 КЗпП України зазначено з ким може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно Постанови Державного комітету ради міністрів СРСР з праці та соціальних питань Секретаріату всесоюзної центральної ради професійних союзів від 28.12.1977 року за № 447/24 “Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укласти письмові угоди про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, що передані їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи використання в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність” в переліку посад та робіт працівників, з якими можна укласти угоду про повну матеріальну відповідальність посада водія відсутня. Суд вважає, що при прийнятті[PERSON]на роботу на посаду водія, комунальної установою “Будинок милосердя” в порушення вимог ст. 135-1 КЗпП України помилково був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а тому приходить до висновку, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність за спричинену позивачу шкоду в межах середнього місячного заробітку. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. N 100 “Порядку обчислення середньої заробітної плати” (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди. Згідно довідки про доходи [PERSON], наданої позивачем заробітна плата відповідача за останні два місяці становить 994,20 грн. Таким чином середньо місячний заробіток[PERSON]складає: 994,20 грн : 2 місяці = 497,10 грн., який підлягає стягненню з відповідача в силу ст. 132 КЗпП України. Згідно ч. ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, судом частково задоволенні позовні вимоги позивача, тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 51 гривні. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи судом в розмірі 30 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 130, 132, 133, 135-1 КЗпП України та

Outcome: partial