Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-31 00:00:00

В травні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.09.2006 року між сторонами був укладений трудовий договір, згідно якого відповідач був прийнятий на роботу за посадою водія автомобіля КАМАЗ-5410. 22.09.2006 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе повну відповідальність по збереженню ввірених йому матеріальних цінностей, а саме : автомобіля, документів, запасних деталей, приналежностей і інструментів. 05.11.2006 року згідно шляхового листа № 138477 відповідач виїхав на автомобілі у відрядження. Для виконання даного рейсу, відповідно касових ордерів № 10, 11 від 05.11.2006 року йому були видані грошові кошти в розмірі 450 грн. і 27000 рос.руб.. 20.11.2006 року [PERSON] по телефону повідомив позивачу, що він повернувся з рейсу, автомобіль знаходиться на стоянці і потребує ремонту, на роботу він вийти не може у зв”язку з сімейними обставинами. 21.11.2206 року [PERSON]повідомив, що на роботу він більше не вийде, т.я. знайшов інше місце роботи. У зв”язку із такими обставинами, позивач запропонував [PERSON] з”явитися на роботу для розторгнення трудового договору, надати авансовий звіт, а також здати ввірене йому майно і матеріальні цінності, але відповідач не з”явився. 21.11.2006 року була проведена перевірка комплектності автомобіля КАМАЗ-5410, в результаті якої було встановлено, що в автомобілі відсутні : антена до радіостанції, ремені, кувалда, запасне колесо, камери, ведро, молоток, ключі для ступиць, ключ рожковий, на загальну суму 2199 грн. 13 коп.. Про це був складений відповідний акт. Також, за час підготовки автомобіля до слідуючого рейсу, позивач був змушений звернутися до майстерні для того, щоб перевірити топливну апаратуру автомобіля, після чого був проведений ремонт на суму 1059 грн. 28 коп.. Вважає, що цю суму, відповідач також має відшкодувати, оскільки з його вини двигун почав погано працювати, адже відповідач використовував неякісне топливо. У зв”язку з тим, що [PERSON] покинув роботу, безвідповідально використовував автомобіль та привів його у неробочий стан, позивач був вимушений на протязі 18 днів шукати нового водія і відновлювати автомобіль. За цей час автомобіль міг би здійснити ще один рейс, а позивач, в свою чергу, - отримати прибуток в розмірі 3597 грн.. Цю суму позивач теж просив стягнути на свою користь. Крім того, відповідач не повернув йому 800 грн., які були відправлені 31.10.2006 року грошовим переказом. Ці кошти відповідачем також не були повернуті. В зв”язку з такими діями, відповідачем була спричинена позивачу і моральна шкода, яку він оцінив в сумі 2000 грн.. Просив суд розірвати трудовий договір з [PERSON], стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду на загальну суму 7655 грн. 41 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн., та судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2007 року позовні вимоги задоволені частково, зобов”язано [PERSON] з”явитися до Чернігівського міського центру зайнятості для підписання з приводу розірвання трудового договору від 21.09.2006 року, в іншій частині відмовлено. Суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] ухиляється від з”явлення до Державної служби зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, оскільки факт його звільнення відповідачу відомий. Що стосується позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, то суд відмовив у їх задоволенні, оскільки відповідач не належить до категорії працівників, з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність. Відносно вимог про неотриманий прибуток, вартість ремонту, повернення коштів, що були передані позивачу грошовим переказом та моральну шкоду, суд зазначив, що позивачем зазначені вимоги нічим не підтверджені, та є необгрунтованими. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення і ухвалити нове про повне задоволення вимог. Доводи апеляційної скарги та позовної заяви є аналогічними, але апелянт додатково зазначив, що [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, спричиненої недостачею матеріалів, інструментів, інших предметів, що були надані йому у користування, як це передбачено п.5 ст.134 КЗпП України. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи зі слідуючого. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення неотриманого прибутку в сумі 3597 грн., вартості ремонту топливного апарата автомобіля в сумі 1059 грн. 28 коп., та моральної шкоди в розмірі 2000 грн. суд обгрунтовано прийшов до такого висновку, оскільки, вимоги позивача в цій частині не були підтверджені належними доказами, не доведено, що саме відповідач використовував неякісне паливо, не доведено, яким чином були спричинені моральні страждання. В даному випадку, відсутні правові підстави для стягнення зазначених сум. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині зобов”язання відповідача з”явитися до центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку. Не зважаючи на те, що судом і було встановлено, що [PERSON] ухиляється від з”явлення до центру зайнятості, але не можна зобов”язати особу примусово з”явитись до центру для зняття з реєстрації трудового договору. В даному випадку, трудовий договір був розірваний власником (работодавцем) на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, тобто з ініціативи останнього, і не підписання договору для зняття його з реєстрації не є порушенням прав власника. Відмовивши у стягненні 800 грн., як боргу, що був наданий відповідачу грошовим переказом, суд помилково визначив, що ці кошти були надіслані на ім”я не відповідача, а на ім”я гр. [PERSON], а також зазначена сума була надіслана свідомо [PERSON], за власним бажанням, в зв”язку з чим не має правових підстав для їх відшкодування. Підтвердженням того, що ці кошти пересилались саме за проханням відповідача, як взяті у борг, є те, що сам [PERSON] підтвердив це у судовому засіданні при розгляді даної справи, зазначаючи, що 800 грн. ним були взяті у зв”язку із відшкодуванням збитків по ДТП, які він зобов”язувався повернути, а також, в самій заяві про переказ готівки фізичними особами є помітка, що ці кошти пересилались для [PERSON]. Відносно позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2199 грн. 13 коп., спричиненої недостачею матеріалів, інструментів, інших предметів, що надавались [PERSON] для користування, судом першої інстанції в цій частині також постановлено незаконне рішення, в зв”язку з чим були порушені норми матеріального права. Суд застосував при вирішенні спору в цій частині, Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 р. № 447/24, прийшовши до висновку, що [PERSON] не належить до категорії таких працівників. Так, дійсно, посада, яку займав відповідач не належить до переліку посад і робіт, перелічених у зазначеному нормативному акті, згідно яких з працівником повинен заключатись договір про повну матеріальну відповідальність, але, в матеріалах справи (а.с. 43) мається акт прийому - передачі автоінструментів і приналежностей від 22.09.2006 року, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв інструменти і матеріальні цінності до автомобіля КАМАЗ-5410. Зазначений акт підписаний обома сторонами. В цьому акті, перелічені і ці інструменти і матеріальні цінності, про недостачу яких був складений 21.11.2006 року акт (а.с. 44) після того, як відповідач покинув своє місце роботи. Таким чином, із вищезазначеного можна зробити висновок, що [PERSON] повинен відповідати за шкоду, завдану недостачею інструментів, та інших матеріалів, що передавались йому для користування. А тому, суд повинен був застосувати у даному випадку положення ст. 134 КЗпП України, якою передбачені випадки повної матеріальної відповідальності працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, а саме п.5, в якому зазначено, що шкода, завдана недостачею, умисним знищенням, умисним зіпсуванням матеріалів, а також інструментів, вимірювальних приладів, інших предметів,виданих підприємством, установою, організацією працівникові для користування. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги [PERSON] в частині задоволення вимог про повне відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, що спричинена недостачею матеріальних цінностей, та в повернення 800 грн. боргу підлягають задоволенню, рішення в цій частині та в частині зобов”язання відповідача з”явитись у Чернігівський міський центр зайнятості для підписання з приводу трудового договору від 21.09.2006 року підлягає - скасуванню з постановленням нового рішення. В з”язку з частковим задоволенням позовних вимог, рішення в частині стягнення витрат на ІТЗ підлягає зміні, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 30 грн. у повернення зазначених витрат.

Outcome: partial