Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-25 00:00:00

16.05.2005 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області про стягнення вартості майнового паю та моральної шкоди на суму 2988 грн. 00 коп. В позові позивач посилався на те, що між [PERSON] і відповідачем по справі був укладений договір оренди майнового паю строком на 5 років , [INFO] [PERSON] померла, арендна плата ні [PERSON], ні йому не виплачувалась, по закінченні строку договору він звернувся з заявою про повернення йому майнового паю, вважає, що неповерненням йому майнового паю йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в сумі 1700 грн. 00 коп., прохав стягнути на його користь майновий пай у сумі 2200 грн. 00 коп., орендну плату за користування його майновим паєм в сумі 88 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 1700 грн. 00 коп., витрати на юридичні послуги у сумі 25 грн. 00 коп., витрати на оплату державного мита в сумі 51 грн. 00 коп. Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги: Так 10.03.2006 року позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що він участі в зборах співвласників не приймав, йому не було відомо щодо зборв співвласників 01.03.2000 року, 20.04.2000 року, 10.05.2001 року, вважає, що майно співвласників колишнього КСП «Україна» до ТОВ «Україна» не передавалось, згоди на передачу свого майнового паю він не давав, договір оренди майнового паю, укладений між його покійною сестрою та відповідачем по справі, не відповідає чинному законодавству, так як не містить ознак предмету договору, вважає, що відповідач ввів його в оману і що останній укладений на вкрай невигідних умовах для покійної, введенням його в оману укладені і договір «Про спільне користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності членів КСП «України» від 20.01.2000 року, прохав визнати Договір «Про спільне користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній та частковій власності членів КСП «Україна» від 20.04.2000 року, договір оренди майнового паю, укладений між його сестрою і відповідачем недійсним, стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі вартості майнового паю в сумі 2000 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 1700 грн. 00 коп., витрати на оплату юридичної допомоги в сумі 500 грн., витрати на оплату державного мита в сумі 51 грн. 00 коп. 04.12.2006 року позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що про рішення загальних зборів співвласників від 20.04.2000 року йому стало відомо із відповіді прокурора 14.09.2005 року, вважає, що відповідач ввів його в оману при укладенні договорів, прохав перебіг строку позовної давності щодо оскарження рішення загальних зборів про затвердження договору «Про спільне володіння, користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній та частковій власності членів КСП «Україна» від 20.04.2000 року, рішення щодо передачі майнового фонду співвласників майнових паїв колишніх членів КСП 2. «Україна» до ТОВ «Україна» цілим майновим комплексом та договору «Про спільне володіння, користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній та частковій власності членів КСП «Україна» 20.04.2000 року визнати з 01.09.2005 року, визнати недійсним рішення щодо передачі пайового фонду співвласників майнових паїв колишніх членів КСП «Україна» до ТОВ «Україна» цілим майновим комплексом, визнати недійсним договір «Про спільне володіння, користування і розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності членів КСП «Україна» від 20.04.2000 року, визнати недійсним п.1.4 договору оренди майнового паю, укладеного в січні 2000 року між [PERSON] і відповідачем, стягнути матеріальну шкоду у розмірі вартості майнового паю в сумі 2200 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 2000 грн. 00 коп., витрати на юридичну допомогу в сумі 500 грн., витрати на оплату державного мита в сумі 51 грн. 00 коп. 16.12.2006 року позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що позивачу було запропоновано одержати непридатне майно, позивача було введено в оману, прохав перебіг строку позовної давності щодо оскарження рішення загальних зборів щодо передачі пайового фонду співвласників майнових паїв колишніх членів КСП «Україна» до ТОВ «Україна» цілим майновим комплексом визнати з 01.09.2005 року, перебіг строку позовної давності щодо оскарження п.1.4, 5.2 договору оренди майна визнати з 21.11.2005 року, визнати недійсними рішення загальних зборів щодо передачі пайового фонду співвласників майнових паїв колишніх членів КСП «Україна» до ТОВ «Україна» цілим майновим комплексом, визнати недійсним п.1.4, 5.2 договору оренди майнового паю, укладеного в січні 2000 року між [PERSON] і відповідачем, стягнути матеріальну шкоду в розмірі 4400 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 2000 грн., судові витрати. 27.08.2007 року позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що ні [PERSON], ні позивач не вибирали уповноважену особу від співвласників [PERSON], вартість майна, виділена йому як співвласнику занижена, що підтверджується актами досліджень, прохав перебіг строку позовної давності щодо оскарження рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишніх членів КСП «Україна» від 20.04.2000 року про передачу пайового фонду співвласників майнових паїв колишніх членів КСП «Україна» цілим майновим комплексом визнати з 01.08.2005 року, визнати недійсними рішення загальних зборів про передачу пайового фонду співвласників майнових паїв колишніх КСП «Україна» до ТОВ «Україна» цілим майновим комплексом, стягнути заподіяні збитки в подвійному розмірі вартості майнового паю в сумі 4400 грн. 00 коп., стягнути заборгованість по орендній платі в сумі 154 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 2000 грн. 00 коп., судові витрати в сумі 59 грн. 50 коп на оплату державного мита, на оплату правової допомоги в сумі 825 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що з 1999 року по 2004 рік він працював в КСП «Україна» і ТОВ «Україна», звільнився за власним бажанням, у 2000 році його сестра [PERSON] уклала договір оренди майнового паю, у 2000 році і в 2001 році ні він, ні його сестра на зборах не були, [INFO] його сестра померла, 13.09.2002 року він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай його покійної сестри, йому відмовляють у виділенні майнового паю, не сплачена орендна плата за користування майновим паєм у сумі 154 грн. 00 коп., до суду не звертався коли працював, так як боявся звільнення, умовами договору про оренду майнового паю укладеного його сестрою не цікавився, так як не було копії договору на руках, прохав стягнути завдані збитки у сумі 2200 грн. 00 коп., заборгованість по орендній платі у сумі 154 грн. 00 коп., витрати на оплату державного мита в сумі 52 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у сумі 825 грн. 00 коп. Представник відповідача Квітко В.А позов не визнає, посилаючись на те, що відповідач не має права на майновий пай своєї померлої сестри, так як не отримав свідоцтва про право на спадщину по заповіту на майновий пай, прохав в задоволенні позову відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача: Успенівська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, 3. належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у свою відсутність не надала. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача: комісії по вирішенню майнових питань колишніх членів КСП «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON] суду пояснив, що позивачу було виділено частку у спільному майні співвласників, але він не захотів її отримувати, по закінченню строку договору оренди майно відповідачем було повернуто. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. У 1999 році позивач був прийнятий на роботу в КСП «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні. У січні 2000 року між [PERSON] та ТОВ «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області укладено договір оренди майнового паю вартістю 2,082 грн. 00 коп строком до 01.01.2005 року, що підтверджується копією договору оренди (л.с.35 т.1). 20 квітня 2000 року укладено договір оренди між уповноваженим співвласників колишнього КСП «Україна» та ТОВ «Україна» строком на 5 років, відповідно до якого передаються в оренду основні засоби, що підтверджується копією цього договору (л.с.96 т.1). 20.04.2000 року укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності між уповноваженим співвласників [PERSON] та ТОВ «Україна», що підтверджується копією цього договору (л.с.101 т.1). 20.04.2000 року рішенням загальних зборів уповноважених співвласників КСП «Україна» затверджений договір «Про спільне володіння, користування майном» та Договір оренди майна, що підтверджується копією протоколу № 2 (л.с.72 т.1). [INFO] [PERSON], сестра позивача, померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть [NUMBER] виданого 12.12.2001 року Успенівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області (л.с.9 т.1). 13.09.2002 року позивач отримав свідоцтво про право власності на майновий пай в розмірі 2200 грн. 00 коп., який раніше належав його померлій сестрі [PERSON], що підтверджується копією цього свідоцтва (л.с.7 т.1). До 2004 року позивач працював в ТОВ «Україна», що підтверджується його поясненнями. У 15.03.2005 року комісією з вирішення майнових питань колишнього КСП «Україна» було передано орендоване майно уповноваженому співвласників [PERSON], що підтверджується копією акту (л.с.128 т.1). 04.05.2005 року позивач звернувся до комісії з заявою про виділення йому майна, що підтверджується копією відповіді. Позивачу було виділена частка в спільному майні, про що було повідомлено 14.05.2005 року, що підтверджується відповіддю. Позивач виділену частку майна не отримав. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Як встановлено судом: у січні 2000 року сестра позивача [PERSON] уклала договір оренди майнового паю відповідачем по справі, а тому правовідносини, які виникли між сторонами регулювалися главою 25 ЦК України (редакції 1963 року), що регулює правовідносини майнового найму, форма договору, укладеного між сторонами відповідає вимогам ст. 257 ЦК України (редакції 1963 року). Відповідно до ст. 268 ЦК України (редакція 1963 року) при переході права власності на в найм майно від наймодавця до іншої особи договір найму зберігає силу для нового 4. власника. Саме це і мало місце в даному випадку: в зв'язку зі смертю наймодавця [PERSON] право власника на майновий пай виникла у позивача в момент видачі йому свідоцтва про право власності на пай, а саме: 13.09.2002 року. Саме з цього часу всі права та обов'язки наймодавця по договору оренди земельного паю переходить до нього, саме з цього часу у нього виникає право на отримання орендної плати за користування майновим паєм. Відповідно до п. 2.2 договору оренди майнового паю за користування вказаним майном орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в сумі не менше 1% вартості орендованого майна. Таким чином орендна плата за рік складе 22 грн. 00 коп. Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу орендну плату за період з 13.09.2002 року по 01.01.2005 року, що складає 66 грн. 00 коп. Що стосується решти позовних вимог позивача щодо стягнення орендної плати з 2000 року по 2005 рік, то ці вимоги до 13.09.2002 року безпідставні, так як не грунтуються на законі. Що стосується решти позовних вимог, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав: З 13.09.2002 року у позивача виникло право власності, а також право на захист свого права від будь-яких порушень. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо визнання договору оренди від 20.04.2000 року, укладеного між уповноважених співвласників [PERSON] та ТОВ «Україна» договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 20.04.2000 року, договору оренди майнового паю не підлягають задоволенню, так як останній не має права на визнання правочинів недійсними, так як не був стороною при їх укладенні, як не був співвласником майна колишніх членів КСП «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області на момент прийняття рішень загальних зборів КСП «Україна» Гуляйпільського району Запорізької області 20.04.2000 року. Для пред'явлення таких вимог від імені своєї колишньої сестри [PERSON] позивач не має правових підстав. Позовні вимоги позивача щодо перебігу строків позовної давності не грунтуються на законі і встановлених обставинах. Так, відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу (редакції 2003 року) правила цивільного кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до ст. 71 ЦК України (редакція 1963 року) запальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлювався в 3 роки. Відповідно до ст. 76 ЦК України (редакція 1963 року) початок строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, коли особа дізналася чи повинна бути дізнатися про порушення свого права. Як стверджує позивач, про порушення свого права він дізнався з 01.09.2005 року, коли отримав відповідь з районної прокуратури. Однак останнє не відповідає встановленим обставинам: Так, відповідно до пояснень позивача, останній працював в КСП «Україна» і ТОВ «Україна» з 1999 року по 2004 рік, а тому знав про проведення загальних зборів колишніх членів КСП «Україна» 20.04.2000 року, а тому повинен був дізнатися про порушення свого права 13.09.2002 року в день виникнення у нього права власності на майновий пай померлої сестри [PERSON] Однак позивач пояснив, що до закінчення дії договору оренди майнового паю він не 5. цікавився його умовами, так як боявся, що його буде звільнено. Однак в період з 13.09.2002 року до закінчення дії договорів «Про оренду» від 20.04.2000 року, «Про спільне володіння, користування, розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності членів КСП «Україна» від 20.04.2000 року, договору оренди майнового паю від 18.01.2000 року позивач з позовом про зміну, розірвання цих договорів до суду не звертався. Відповідно до п.9 Перехідних і Прикінцевих положень до Цивільного Кодексу України (редакція 2003 року) до договорів, що були укладені до 01.01.2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним Кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Суд не встановив обставин, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог про визнання договорів недійсними, що останні укладені внаслідок омани позивача, на вкрай невигідних умовах для нього. Суд вважає, що позивач не довів факту спричинення йому матеріальної і моральної шкоди відповідачем. При цьому суд виходить з наступного: Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються договором найму. Як встановлено судом 15.03.2005 року орендовані основні засоби колишніх членів КСП «Україна» повернуто співвласником в особі уповноваженого [PERSON], що підтверджується копією акту (л.с.128-135 т.1). Відповідно до актів № 1а, 2а, 3а, 4а позивачу визначена частка в спільному майні колишніх членів КСП «Україна», що підтверджується копіями цих актів (л.с.244-248 т.1). Позивач відмовляється прийняти майно, мотивуючи тим, що воно непридатне до використання з вини відповідача, посилаючись на ст. 779 ЦК України (редакція 2003 року). Відповідно до ч.1 ст. 779 ЦК України (редакція 2003 року) наймачі зобов'язані усунути погіршення речі, які сталися з його вини. Відповідно до ч.2 цієї статті у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Позивач не довів суду, що погіршення орендованого майна сталося з вини відповідача. При цьому суд виходить з того, що 15.03.2005 року орендоване майно передано уповноваженому співвласників [PERSON], при цьому ніяких претензій щодо непридатності майна заявлено не було. Суд не приймає до уваги посилання позивача на акти досліджень, так як звіт про незалежну оцінку вартості корівника (л.с.22-40 т.2) не містить висновків щодо погіршення орендованого майна з вини відповідача, як не містить цього і звіт № 9 (л.с.41-60 т.2) та звіт № 10 про незалежну оцінку вартості ємкостей (л.с.61-76 т.2). Відповідно до ч. 3 ст. 779 ЦПК України наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущення наймодавця. Суд, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на оплату державного мита та витрат на правову допомогу, керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial