Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ДП «Енергомеханічне підприємство» ТОВ «Південерго» на свою користь невиплачену заробітну плати по день фактичного розрахунку та відшкодувати юридичні витрати, посилаючись на те, що він 25.09.2007 року наказом №39 був прийнятиц на роботу в ДП «Енергомеханічне підприємство» ТОВ «Південерго» на посаду начальника дільниці. Наказом від 13.12.2007 року №30 він був звільнений за ст. 36 ч.1 КЗпПУ за угодою сторін з 17.12.2007 року. Після звільнення йому не була виплачена заробітна плата В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути на свою користь невиплачену заробітну плату за 46 днів роботи, тобто за листопад та грудень 2007 року, оскільки він за вересень та жовтень 2007 року заробітну плату отримував. Також позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення та витрати на юридичну допомогу в сумі 400 грн. Представник відповідача в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день на був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.02.2007 року по 17.12.2007 року. Згідно довідки, наданої відповідачем середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 15.03 грн. Таким чином, оскільки на день звільнення позивача відповідачем всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в сумі 691,38 грн., оскільки, як вбачається з пояснень позивача заробітну плату він не отримував за 46 днів у лютому та грудні місяці 2007 року. Також суд вважає, що позов в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.12.2007 року по 17.03.2008 року підлягає задоволенню в сумі 1367,73грн. (91 день х 15,03 грн.). На підставі с. 84 ЦПК України витрати, пов*язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи. У відповідності зі ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 24 ЗУ "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108-95/ВР з наступними змінами і доповненнями; п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13;

Outcome: approved