Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути із відповідача СТОВ “Птахофабрика “Прилуцька” заробітну плату, невиплачену при звільненні; середній заробіток за весь час затримки за 193 дні (з 04.09.2007р. по 14.03.2008р.) у розмірі 2752,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Мотивує свій позов тим, що він працював у відповідача з 17.05.2006р. по 03.092007р. на посаді електрика. 03.09.2007р. був звільнений із займаної посади за власним бажанням. Проте в порушення вимог ст.116 КЗпПУ до теперішнього часу з ним не проведено повного розрахунку, яке повинно крім того, нести відповідальність за ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що внаслідок несвоєчасної виплати зарплати протягом майже семи місяців він не має можливості належним чином утримувати себе та членів сім”ї, а тому вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя; вимушений терпіти зневажливе ставлення відповідача, яке відмовляло у видачі довідки про заборгованість по зарплаті, це призвело до моральних страждань, переживання вплинули на спокій. У судовому засіданні позивач, підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини вказані в позові, просив такі задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що підприємство не має заборгованості по зарплаті перед позивачем, якому 01.04.2008р. перераховані кошти за серпень (9 днів), вересень (1 день) за фактично відпрацьовані позивачем дні в розмірі 295, 01 грн. Також пояснила, що відповідач не знав, що позивач має дійсні наміри на звільнення (бо [PERSON] кинув заяву на стіл про звільнення та пішов). У позові просить відмовити і тому, що не заподіювали моральної шкоди позивачу. Вислухавши пояснення сторін, представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом безспірно встановлено, що позивач працював на посаді електрика у відповідача СТОВ “Птахофабрика “Прилуцька” з 17.05.2006 року, звідки наказом від 03.09.2007 року був звільнений наказом № 160 к від 03.09.2007р. за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с. 5). Проте при звільненні з позивачем не проведено остаточного розрахунку, та заборгованість відповідача по заробітній платі перед [PERSON] за серпень-вересень 2007року складала 209,52 грн., яка на 01.04.2008р. була погашена, про що свідчить довідка відповідача, квитанція про поштовий переказ 01.04.2008р., повідомлення позивачу про отримання грошового переказу (а.с. 10, 17, 22). Тобто, в суді з достовірністю встановлено та підтверджується самим представником відповідача, що на час розірвання трудових відносин між сторонами (03.09.2007р.) СТОВ “Птахофабрика “Прилуцька” мало заборгованість по виплатах перед [PERSON], яку погасило у березні 2008р. Суд не приймає заперечення відповідача в частині їх не впевненості в намірах позивача щодо звільнення, адже факт звільнення [PERSON] є беззаперечним. Також суд не визнає заслуговуючими на увагу посилання позивача про відпрацювання ним у серпні 2007р. 17-19 днів, а у вересні - 14 днів, оскільки як вбачається з копій табелів обліку використання робочого часу він був на роботі 8 днів у серпні та 1 день у вересні 2007р. та більше того вже 03.09.2007р. [PERSON] звільнився з роботи (а.с. 5, 18-21). Також сам позивач у суді підтвердив, що в серпні місяці 2007р. він дійсно був відсутній на роботі десь 6-10 днів у які хворів, про що повідомляв роботодавця, проте лікарняних листків він не має. За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, а тому в позові в цій частині необхідно відмовити. З вищевикладеного також слідує, що СТОВ “Птахофабрика “Прилуцька” були порушені права позивача в частині оплати праці. Так, згідно вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення, а в разі невиплати таких сум - працівникові повинно бути виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні позивача, що на підставі проведених розрахунків становить: з 04.09.2006р. по 01.04.2008р. - 147 (робочих дня) х 14,26 грн (середньоденна зарплата) = 2096,22 грн (обов”язкові платежі з даної суми не утримувалися). Тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, оскільки при визначенні періоду затримки враховуються тільки робочі дні, в даному випадку, при п”ятиденному робочому тиждні, а не календарні дні, як вказує позивач. Вирішуючи позов у частині стягнення моральної шкоди суд не знаходить правових підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України для відшкодування такої шкоди, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь: держави 51 грн. судового збору та на користь державного бюджету м. Прилуки - 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, як це передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial