Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-17 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на недобудований будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS], та земельну ділянку розміром 0,07 га, оскільки вона, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з померлим [PERSON] придбала вказане майно за власні кошти. В ході розгляду справи заявлені вимоги позивачка розширила і просила визнати недійсним посвідчений нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори 19 липня 2001 року договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки в частині зазначення покупця. Вимоги позову мотивуються тим, що внаслідок відсутності паспорту на ім'я громадянина України [PERSON]. була позбавлена можливості укласти оспорюваний договір на своє ім'я, тому покупцем в ньому було записано [PERSON]., з яким вона мешкала на той час однією сім'єю без укладення шлюбу, хоча розрахунок з продавцем проводила вона за власні кошти. [PERSON]. участі в купівлі нерухомості не брав, оскільки заробітку або іншого доходу на той час не мав. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Суду пояснила, що мешкала з померлим [PERSON] з січня 2001 року по січень 2005 року однією сім'єю без укладення шлюбу. В липні 2001 року на його ім'я було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та недобудованого будинку, оскільки вона не могла виступати стороною в договорі, не маючи громадянства України. Проте, вважала, що суд повинен визнати вказаний договір недійсним в частині зазначення покупця і визнати за нею право власності на будинок та земельну ділянку, оскільки вона особисто сплачувала кошти за придбання нерухомості, проводила попередні переговори з цього приводу з продавцем, а також в подальшому вільно користувалася земельною ділянкою та сплачувала за неї податки, оскільки відповідач ніколи не вважав себе її власником і не претендував на неї. Адвокат позивачки вважала, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується, що під час спільного проживання [PERSON]. з померлим [PERSON] і придбання будинку лише позивачка працювала і отримувала відповідні доходи, була зацікавленою в отриманні житла, оскільки виховувала чотирьох неповнолітніх дітей і мала загрозу виселення з гуртожитку, де мешкала. Натомість співмешканець на час укладення спірного договору нещодавно звільнився з місць позбавлення волі, свого заробітку не мав, поліпшення житлових умов не потребував. На користь того, що [PERSON] не вважав себе власником будинку та земельної ділянки, має свідчити те, що він після укладення договору купівлі-продажу і до часу смерті не отримав Державний акт на право приватної власності на землю, не користувався спірною земельною ділянкою, не сплачував за неї податки. Крім цього, за місяць до смерті він надав позивачці доручення на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку з правом її наступного продажу, тобто фактично за життя не оспорював належності їй спірної земельної ділянки та будинку. Відповідачі [PERSON]. та [PERSON]. проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що син періодично працював в м. Москва, Російської Федерації, мав відповідний заробіток, тому саме він є покупцем землі та будинку. Представник відповідачів, вважаючи, що заявлені вимоги є безпідставними, пояснював, що спілкувався з [PERSON] за життя і обізнаний, що він працював, а отже міг придбати нерухомість, і ніколи не вчиняв дій, які б свідчили про те, що власником землі та будинку є позивачка. Він особисто мав з померлим розмову про продаж землі в 2004 році, проте, угода не відбулась, оскільки в нього обставини змінились і потреба в придбанні землі відпала, але намір на розпорядження належним майном у [PERSON]. був. Адвокат відповідачів пояснювала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON]. належним чином не довела, що саме вона була покупцем спірної земельної ділянки та недобудованого будинку, а представлені суду докази не підтверджують жодну з викладених в позові обставин і є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення. Крім цього, вважала, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовом в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки вона була достеменно обізнана про час його укладення та про особу, яка зазначена покупцем, проте за життя [PERSON]. в будь-який спосіб цього не оспорювала. Представник відповідача Чернігівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. В письмових поясненнях зазначала, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Всі істотні обставини договору, що стосувались передачі майна та отримання за нього грошей, нотаріусом були перевірені. Питання розрахунку між сторонами не з'ясовувалось, оскільки це не входить до його повноважень. Представник третьої особи Улянівської сільської ради, Чернігівського району, в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Свідок [PERSON]. суду розповів, що в 2001 році уклав договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з [PERSON], якого знав, як співмешканця [PERSON]. Всі попередні домовленості з приводу продажу мав з позивачкою, оскільки знав, що вона працює на ринку і має кошти, разом з нею і за її кошти оформляв документи на землю, необхідні для наступного продажу. Гроші за договором отримав особисто від [PERSON]. [PERSON] ніякої участі у придбанні землі та будинку не брав, лише був записаний як покупець. З пояснень свідка [PERSON]. вбачається, що, отримавши інформацію про продаж [PERSON]. земельної ділянки та будинку, він приїхав до останнього з метою отримати борг. В його присутності [PERSON]. віддала гроші [PERSON]., частину з яких в розмірі 300 доларів він у продавця одразу ж забрав. [PERSON] був присутній, але коштів не давав і участі у розмові не брав. [PERSON]., допитана судом в якості свідка, пояснила, що [PERSON] розпочав мешкати разом з [PERSON]. на її площі в гуртожитку з 2001 року. Обізнана про те, що незабаром після цього позивачка за власні кошти придбала земельну ділянку та будинок, оскільки з гуртожитку періодично погрожували виселити всіх мешканців, а вона мала 4-х дітей, яким необхідна була житлова площа. [PERSON]. постійно працювала на ринку, натомість [PERSON] не працював, оскільки нещодавно звільнився з місць позбавлення волі, інших доходів не мав. Їздити до м. Москви на заробітки він розпочав набагато пізніше після того, як була придбана спірна нерухомість. Свідок [PERSON]. розповіла суду, що позивачка є її подругою і тому вона в 2001 році позичала [PERSON]. кошти в сумі 800 грн. для придбання земельної ділянки, оскільки остання була зацікавлена в її придбанні, бо мешкала у гуртожитку із співмешканцем [PERSON] та 4-ма неповнолітніми дітьми. Увесь цей час вона вважала позивачку власницею будинку та земельної ділянки, адже [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу не працював і будь-яких доходів не мав. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що їй відомо про те, що покупцем оспорюваного договору купівлі-продажу зазначений [PERSON], оскільки позивачка не мала паспорта громадянина України і мешкала з [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу. Він ніколи не вважав придбане за цим договором майно своїм, про що одного разу в її присутності написав розписку. В 2001 році, коли він почав мешкати з [PERSON]. в її приміщенні у гуртожитку, [PERSON] не працював і не мав доходів. Їздити на заробітки до м. Москви він розпочав значно пізніше. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 19 липня 2001 року між [PERSON]. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки площею 0,07 га, що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори того ж дня, зареєстрований в реєстрі за № 2-3174. (а.с. 9) Право власності на спірний будинок в Чернігівському районному БТІ на час розгляду справи не зареєстровано, Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON]. не отриманий, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO], про що виконкомом Улянівської сільської ради зроблено в Книзі реєстрації смертей відповідний актовий запис за № 05. (а.с. 19) Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON]. є відповідачі по справі [PERSON]. та [PERSON]., оскільки вони звернулись з відповідними заявами про прийняття спадщини після його смерті, що підтверджується повідомленням Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 10 січня 2008 року, № 2-39/5. (а.с. 32) Положеннями ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (в ред. 2003 року) та ст.ст. 41-58, 224-230 Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963 року), що діяв на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу визначені підстави, порядок та умови укладення правочинів, в тому числі договору купівлі-продажу, а також підстави порядок та умови для визнання їх недійсними. Доводи позову про визнання договору купівлі-продажу від 19 червня 2001 року недійсним в частині зазначення особи покупця не містять підстав для застосування норм цивільного законодавства, які регламентують порядок визнання недійсним оспорюваного правочину. Не здобуто їх і під час розгляду справи, виходячи з наступного. За положеннями ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін. Частина 2 ст. 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не бере до уваги пояснення свідків, дані в судовому засіданні з приводу того, хто саме був покупцем за договором, оскільки відповідних письмових доказів на підтвердження цього не представлено. Інші надані стороною позивача докази, зокрема, довідка про отримання [PERSON]. громадянства, довідка сільської ради про сплату податків за землю, а також інформація з БТІ про відсутність реєстрації права власності на спірний будинок, можуть свідчити лише про певні наміри осіб, опосередковано стосуються предмету доказування і не свідчать беззаперечно на користь того, що саме [PERSON]. була покупцем спірного будинку та земельної ділянки. Таким чином, всі зазначені докази є припущеннями, на яких в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона. За таких обставин, вимоги позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку та земельної ділянки задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд вважає, що слід частково задовольнити позов [PERSON]. про визнання права власності, оскільки в судовому засіданні встановлено, будь-якими доказами не спростовано і показами свідків підтверджується, що позивачка мешкала з померлим [PERSON] однією родиною без укладення шлюбу з січня 2001 року по січень 2005 року, тобто вказані відносини продовжували існувати на час набрання чинності Цивільним кодексом Укарїни (в ред. 2003 року) та Сімейним кодексом України (в ред. 2002 року). Тому, за умовами Прикінцевих і перехідних положень наведених законодавчих актів, їх положення застосовуються до відносин, що продовжували існувати після набрання ними чинності. Оскільки позивачка та померлий [PERSON] мешкали разом, кожен з них не перебував у іншому шлюбі, між ними тривалий час склалися усталені відносини, притаманні родині, суд вважає можливим застосувати до виниклих між ними правовідносин положення ст. 74 Сімейного кодексу України (в ред. 2002 року), яка визначає, що якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, хоча договір купівлі-продажу укладений лише на ім'я [PERSON]., проте придбана нерухомість є об'єктом права спільної сумісної власності. На вказане майно поширюються положення глави 8 цього кодексу, статтями 68, 70 якої визначено, що частки майна спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, а припинення фактичних шлюбних відносин не припиняє права власності на майно, набуте під час спільного проживання. З урахуванням того, що власник відповідно до положень ст. 392 Цивільного кодексу України (в ред. 2003 року) може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину недобудованого житлового будинку з надвірними будівлями та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, не зважаючи на те, що за життя [PERSON]. не отримав Державний акт про право приватної власності на землю, оскільки він набув право власності на вказану нерухомість за оспорюваним договором купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: partial