Jurisdiction: civil
Date: 2008-03-02 00:00:00

19 лютого 2008 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ДП “Добропіллявугілля” ВП “Шахта Новодонецька” про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, суду пояснив, що він працював на шахті "Новодонецька" з листопада 1972 року. 1 квітня 1998 року він був звільнений з шахти „Новодонецька” з професії прохідник 5 розряду за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Загальний стаж роботи позивача у вугільній промисловості на момент звільнення складав 25 років 5 місяців. При звільненні йому не була виплачена одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію. У грудні 2007 року позивач звернувся на шахту із заявою про виплату одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої пунктом 12.15 Галузевого (тарифного) угоди. Він отримав відповідь від 08.01.2008 №15, в якій йому було відмовлено у виплаті одноразової допомоги з тих підстав, що з 1995 по 2001 рік витрати з виплати вказаної одноразової допомоги проводились за рахунок коштів підприємства, фондів матеріального заохочення. На протязі цього періоду шахта не мала вільних коштів (прибутку), тому виплати допомоги не проводились. Крім того, оскільки право на отримання одноразової допомоги у позивача виникло в 1998 році, йому було відмовлено у зв'язку зі спливом строку для захисту порушеного права. Позивач, вважаючи причини, по яких йому було відмовлено у виплаті одноразової допомоги, безпідставними, звернувся до суду. Також позивач просить поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин. У судовому засіданні представник відповідача ДП „Добропіллявугілля” ВП “Шахта Новодонецька” [PERSON]. позов не визнав та пояснив, що з 1995 по 2001 рік витрати з виплати вказаної одноразової допомоги проводились за рахунок коштів підприємства, фондів матеріального заохочення. На протязі цього періоду шахта не мала вільних коштів (прибутку), тому виплати допомоги не проводились. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з листопада 1972 року по квітень 1998 року працював на підприємствах вугільної промисловості. Був звільнений з шахти "Новодонецька" 1 квітня 1998 року. В трудовій книжці позивача в графі „Причини звільнення” вказано „звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію”. Дана обставина сторонами не заперечується і підтверджується наявними в справі документами. Відповідно до пункту 12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію працівнику виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і розміру середнього заробітку. При стажі роботи в галузі більше 20 років розмір одноразової допомоги становить три середньомісячні заробітні плати. При звільненні позивача за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію його стаж роботи у вугільній галузі складав 25 років, але одноразова допомога йому не виплачувалась, що не заперечується представником відповідача. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача щодо невиплати одноразової допомоги позивачу у зв'язку з відсутністю у підприємства вільних коштів (прибутку). Галузева (тарифна) угода не пов'язує виплату одноразової допомоги з фінансовими можливостями підприємства. Розмір одноразової допомоги у сумі 10022,04 грн., розрахований з розрахунку середньомісячного заробітку по професії прохідник 5 розряду за два місяці, що передували зверненню до суду, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, на підставі довідки підприємства, судом перевірений, сторонами не заперечується. Відповідно до довідки, виданої підприємством, середній денний заробіток прохідника 5 розряду складає 159,08 грн. Оскільки для числення середнього заробітку були взяті два місяці - грудень 2007 року та січень 2008 року з 21 робочим днем в кожному, середній денний заробіток необхідно помножити на 21 день. Таким чином, розмір одноразової допомоги складає (159,08 грн. х 21 день х 3 місяці) 10022,04 грн. У суду немає підстав відмовляти позивачу у поновленні пропущеного строку звернення до суду. Стаття 233 КЗпП України встановлює строк звернення до суду для вирішення трудового спору 3 місяці з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Як слідує з пояснень позивача, йому не відмовляли в виплаті допомоги, а відмову він одержав в письмовому вигляді на початку січня 2008 року. Можна погодитись, що позивач помилявся щодо часу виникнення у нього права на звернення до суду, тому суд вважає можливим поновити строк, бо вважає його пропущеним з поважної причини. Крім того, згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді спорів про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 233, 234, 238 КЗпП України,

Outcome: approved