Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-10 00:00:00

26.02.2008 року позивач звернувся до суду та просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь заводу «Арсенал» 1760 грн. боргу, 51 грн. судового збору, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги та просив суд стягнути з відповідача 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи замість 118 грн., оскільки вказані витрати були помилково сплачені в більшому розмірі ніж потрібно. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що між державним підприємством завод „Арсенал" та [PERSON] був укладений договір позики № 595 від 01.05.2007 р. (надалі - Договір). Згідно п.1 Договору позивач передав грошові кошти в сумі 3600 грн. відповідачу, який знаходився в трудових відносинах з позивачем. А відповідач взяв на себе зобов'язання повернути суму позики до 12.05.2008 р. Відповідно до п. 3 Договору розрахунок проводиться шляхом відрахувань позивачем з заробітної плати відповідача, починаючи з 1.05.2007 р. суми, обумовленої в строковому зобов'язанні кожного місяця до повного погашення позики. Наказом №607/к від 26.10.2007 р. відповідача було звільнено з Державного підприємства завод „Арсенал" за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю. При остаточному розрахунку виявилось недостатньо коштів для погашення суми позики в розмірі 1760 грн. В п. 4 Договору вказано, що у разі якщо трудовий договір Відповідача з Позивачем буде розірвано, незалежно від підстави розірвання, позивач утримує непогашену частину позики із заробітної плати, виплачуваної Відповідачу при остаточному розрахунку. У разі недостатності коштів, що належать до виплати в остаточний розрахунок погашення позики, залишок непогашеної позики відповідач зобов'язується внести до каси підприємства в триденний строк після отримання розрахунку. Однак відповідач своє зобов'язання частково не виконав, тобто суму позики не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згоден, що він позичив гроші в позивача проте не зміг їх віддати так як ніде не працює. Зобов'язується повернути борг як тільки влаштується на роботу. З вимогами про стягнення судового збору ти витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не згоден. Розглянувши цивільну справу, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав у відповідача в борг 3600 гривень, що фактично підтверджується договором позики № 595 від 01.05.2007 року та визнано відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до умов укладеного договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути борг частинами, а саме виплачувати позивачу 300 грн. щомісячно до повного погашення позики. Згідно наданого суду наказу № 607-к від 26.10.2007 року відповідач був звільнений з ДП Завод «Арсенал» за власним бажанням. Проте Відповідачем, який є Позичальником за договором свої зобов'язання щодо повернення боргу згідно графіку погашення належним чином не виконано, борг у встановлений договором строк не повернуто. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved