Jurisdiction: civil
Date: 2008-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги наступним. 22.11.1993 р. вона уклала з КСП “Рассвет” письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Але, при звернені до КРП “БРТІ м. Євпаторія” для правової реєстрації вказаного об'єкта нерухомості їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у договорі від 22.11.1993 неправильно вказано площі житлового будинку, що перешкоджає їй реалізувати свої права власника нерухомого майна. На підставі викладеного, для проведення належної правової реєстрації об'єкта нерухомості та розпордження ним просить суд визнати своє право власності на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася згідно письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Іванівської сільської Ради у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, позов визнав, проти його задоволення не заперечив, у зв'язку з чим згідно ст. 130 ЦПК України, суд ухвалює рішення, розглядаючи справу по суті у попередньому судовому засіданні. Представник 3-ї особи КРП “БРТІ м. Євпаторія” у судове засідання не з'явився згідно письмової заяви, позов не визнав, проти його задоволення заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченнь. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 21.11.1993 р., укладеному з КСП “Рассвет”, набула у власність житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Також судом встановлено, що при звернені до КРП “БРТІ м. Євпаторія” для правової реєстрації вказаного об'єкта нерухомості позивачу [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що у договорі від 22.11.1993 неправильно вказано площі житлового будинку, що перешкоджає їй реалізувати свої права власника нерухомого майна. Як встановлено судом з технічного паспорту КРП “БРТІ м. Євпаторія” (а.с. 9-16), зазначені площі вказаного житлового будинку відрізняються від площей цього ж будинку, зазначених договору купівлі-продажу від 21.11.1993 р. що, на думку суду, перешкоджає позивачу [PERSON] розпорядитися належним їй житловим будинком з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, що засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, враховуючи, що спір по вказаному майну між іншими особами відсутній, доказів неправомірності володіння позивачем вказаним майном під час судового розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 392 ЦК України,

Outcome: approved