Jurisdiction: civil
Date: 2008-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, стягнення судових витрат. В позовній заяві посилався на те, що з 13.03.2006 року він у відповідності до Наказу № 76 від 03.03.2006 року був прийнятий на роботу в ВАТ «Полтавахіммаш» в цех № 13 котельно-збірний, електрозварювальником на автоматичних та напівавтоматичних машинах четвертого розряду про що мається відповідний запис в трудовій книжці. 27.08.2007 року його згідно з наказом № 218 к від 27.08.2007 року було звільнено за систематичне невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст.40 КЗУпП вмотивувавши наказ тим, що позивач 11.08.2007 року під час обідньої перерви допустив по відношенню до працівника їдальні [PERSON] хуліганські дії, а саме вилив на неї склянку компоту, а також тим, що за свідченнями працівників підприємства систематично допускає грубість та образи, про що відмічено в протоколі засідання профспілкової організації від 16.08.2007р. № 20. Крім того, зазначив, що відповідач мотивує звільнення з посиланням на п.5.2.1., 5.2.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку та тим, що позивач має дисциплінарні та адміністративні стягнення за раніше допущені порушення трудової та виробничої дисципліни ( накази від 20.03.2007р. №71-П та від 25.08.2007р. № 189-П). На підставі викладеного вважає, що його звільнення є незаконним та таким, яке не відповідає вимогам п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім зазначеного позивач вказує, що у зв'язку з незаконним звільненням йому була завдана моральна шкода, яка полає в приниженні його честі та гідності безпідставним звільненням; залишенням його без засобів для існування незаконним звільненим; погіршенням відносин з членами сім'ї внаслідок незаконного звільнення; та погіршенням сну і апетиту. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 5 000 грн. На підставі викладеного просив: - визнати наказ про його звільнення № 218 к від 27.08.2007 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним, - поновити його на роботі у ВАТ «Полтавахіммаш» в цеху №13 котельно-зварювальному на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду з 27.08.2007 року, - стягнути середню заробітну плату за вимушений прогул у розмірі 5 413 грн. 33 коп. (уточнено позивачем в судовому засіданні 30.01.2008 року); - стягнути 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, поклались на викладені в позовній заяві обставини, просили його задовольнити. Ухвалою суду від 28.11.2007 року до участі у справі залучені як треті особи Голова правління ВАТ «Полтавахіммаш» [PERSON] та Голова профспілкового комітету ВАТ «Полтавахіммаш» [PERSON] В судове засідання 30.01.2008 року не з'явився Голова правління ВАТ «Полтавахіммаш» [PERSON], який був належним чином повідомлений, шляхом вручення судової повістки по закінченню судового засідання 21.12.2007 року. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність голови правління ВАТ «Полтавахіммаш» [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що позивач дійсно з 13.03.2006 року по 27.08.2007 року працював на підприємстві на посаді зварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду в цеху №13 котельно-зварювальному. 27.08.2007 року позивач був звільнений відповідно до наказу № 218 к від 27.08.2007 року на підставі п. 3 ст.40 КЗУпП України за систематичне невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку. Раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за раніше допущені порушення трудової та виробничої дисципліни відповідно до наказів від 20.03.2007року №71-П та від 25.08.2007 року № 189-П.. Вважає, що звільнення позивача на підставі п. 3 ст.40 КЗУпП України є законним та обґрунтованим, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Голова профспілкового комітету ВАТ «Полтавахіммаш» [PERSON] в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та вважає наказ про звільнення [PERSON] законним, оскільки його звільнення було погоджено з профспілковим комітетом та профспілковий орган надав свою згоду на звільнення позивача. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника адвоката [PERSON], представника відповідача та представника третьої особи [PERSON], дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Позовні вимоги позивача [PERSON]. необхідно поділити на дві групи: 1. визнання наказу про звільнення [PERSON]. за № 218 к від 27.08.2007 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення його на роботі у ВАТ «Полтавахіммаш» в цеху №13 котельно-зварювальному на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду з 27.08.2007 року 2. стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул у розмірі 5 413 грн. 33 коп. та стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., завданої незаконним звільненням По першій групі позовних вимог (визнання наказу про звільнення [PERSON]. за № 218 к від 27.08.2007 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення його на роботі у ВАТ «Полтавахіммаш» в цеху №13 котельно-зварювальному на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду з 27.08.2007 року) Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON]. з 13.03.2006 року по 27.08.2007 року працював на підприємстві ВАТ «Полтавахіммаш» на посаді зварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду в цеху №13 котельно-зварювальному. Наказом ВАТ «Полтавахіммаш» № 76 від 03.03.2006 року [PERSON]. прийнятий на роботу з 13.03.2006 року на посаду зварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду в цеху №13 котельно-зварювальному. Наказом голови правління - генерального директора ВАТ «Полтавахіммаш» № 218 - К від 27.08.2007 року [PERSON]. звільнений з посади зварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду в цеху №13 котельно-зварювальному за систематичне невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку (п.3 ст. 40 КЗпП України) з 27.08.2007 року. Відповідно до наказу голови правління - генерального директора ВАТ «Полтавахіммаш» № 71 - П від 20.03.2007 року [PERSON]. оголошено догану за самовільну зміну режиму сварки. Відповідно до наказу голови правління - генерального директора ВАТ «Полтавахіммаш» №189 - П від 25.08.2007 року [PERSON]. оголошено догану за неодноразове порушення правил внутрішнього розпорядку, що може призвести до дорожньо-транспортної пригоди, що створює загрозу безпеці і здоров'ю оточуючих людей, а також пошкодженню матеріальних цінностей, що належать підприємству. На час розгляду справи в суді вказані накази голови правління - генерального директора ВАТ «Полтавахіммаш» не скасовувалися та є чинними. Відповідно до витягу з протоколу № 21 від 27.08.2007 року розширеного засідання профкому ВАТ «Полтавахіммаш» розглянуто звернення адміністрації щодо надання згоди на звільнення [PERSON]. на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, на якому прийнято рішення про надання згоди на звільнення з вказаних підстав. Вказане рішення в судовому засіданні підтвердила голова профспілкового комітету [PERSON], а також надала витяг з протоколу № 31 від 17.12.2007 року про підтвердження рішення від 27.08.2007 року щодо надання згоди на звільнення [PERSON]. за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень В позовній заяві позивач просить визнати наказ про його звільнення № 218 к від 27.08.2007 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у ВАТ «Полтавахіммаш» в цеху №13 котельно-зварювальному на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду з 27.08.2007 року. Вказані позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем порушено вимоги ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: п. 3 систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вбачається з матеріалі справи та пояснень сторін, позивач [PERSON]. був звільнений наказом № 218 - К від 27.08.2007 року за систематичне невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. притягувався до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказів № 71 - П від 20.03.2007 року та №189 - П від 25.08.2007 року, згідно яких йому оголошено догани. Як пояснив позивач в судовому засіданні, йому було відомо про зазначені накази та про притягнення його до відповідальності. Перший наказ йому оголосили в березні 2007 року, а про існування наступного він дізнався в день звільнення 27.08.2007 року. Вказані накази він не оскаржував, а також питання про їх неправомірність в позовній заяві не ставить. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до ст. 11 ЦПК, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що звільнення позивача [PERSON]. є правомірним та відповідає вимогам п. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо визнання наказу про звільнення [PERSON]. за № 218 к від 27.08.2007 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення його на роботі у ВАТ «Полтавахіммаш» в цеху №13 котельно-зварювальному на автоматичних та напівавтоматичних машинах по четвертому розряду з 27.08.2007 року є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. По другій групі позовних вимог ( стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул у розмірі 5 413 грн. 33 коп. та стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., завданої незаконним звільненням) Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за вимушений прогул у розмірі 5 413 грн. 33 коп. та стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., завданої незаконним звільненням, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки судом не встановлено незаконних підстав звільнення позивача [PERSON]., то суд вважає, що позовна вимога про стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул у розмірі 5 413 грн. 33 коп. не підлягає до задоволення . Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні не встановлено, що відповідачем порушено право позивача, а тому суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачеві не була заподіяна моральна шкода і в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]. в повному обсязі.

Outcome: dismissed